УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Новосьолової Г.Г., Новосядлої В.М.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 березня 2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 14 березня 2017 року позов ПАТ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнено з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 28.05.2010 року, яка утворилася станом на 31.10.2015 року за кредитом 4 654,39 грн., за процентами за користування кредитом 8 080,03 грн., а всього 12 734,42 грн.. У іншій частині позову відмовлено.

У апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Так, судом невірно досліджено його заперечення та письмові пояснення, де було чітко зазначено, що операції з поповнення карткового рахунку 28.12.2012 року та 11.02.2013 року ним не проводились, при цьому позивачем не надано жодних доказів здійснення цих операцій саме ним. Операції, здійснені 28.12.2012 року на суму 200 грн. та 11.02.2013 року на суму 3,41 грн. не могли бути здій нені ним фізично, так як на цей період припадав час, коли він та його сім'я переживали складні части у фінансовому плані. Незрозуміло, чому суми цих операцій настільки відрізняються, цей факт також не був досліджений та оцінений судом. У письмових запереченнях він заявляв про необхідність застосування строку позовної давності. Саме зазначені операції можуть бути підставою для переривання позовної давності, однак судом не врахований цей факт, внаслідок чого прийняте неправильне рішення. У матеріалах справи немає доказів (виписок, касових ордерів, платіжних доручень, чеків, тощо), які б доводили факт визнання ним боргу. Судом невірно визначено період початку перебігу строку позовної давності, адже з виписки з його карткового рахунку чітко видно, що 30 квітня 2011 року виникає прострочена заборгованість за договором, наслідком чого є списання позивачем відсотків за прострочений кредит. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що про виникнення цієї заборгованості позивач дізнався у інший період, то датою початку перебігу строку позовної давності слід вважати 30 квітня 2011 року, суд безпідставно визначив початок перебігу позовної давності 31.10.2015 року. Судом не досліджено у повному обсязі ким, на якій підставі та яким способом здійснені платежі 28.12.2012 року та 11.02.2013 року, тому неправомірно вважати, що ці дії здійснено саме ним. Пропущення строку позовної давності позбавляє позивача можливості пред'явити позовні вимоги до нього.

В засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 підтримував апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні. Представник позивача в засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений під розписку, в судовому засіданні 26.04.2017 року, у якому була оголошена перерва, заперечував проти доводів скарги та просив рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Приватбанк» суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та дотримався вимог матеріального і процесуального закону.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28.05.2010 року між сторонами був укладений кредитний договір, за яким позивачу надано кредит у розмірі 6 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Своїм підписом у заяві - анкеті про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку позивач засвідчив згоду про те, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були йому надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та Правила банківських послуг розміщені на офіційному сайті www.privatbank.ua. Він зобов'язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись із їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Згідно з довідкою про умови кредитування, підписаною 28.05.2010 року відповідачем, пільговий період (нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01% річних) 30 днів по кожній траті, розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості.

Відповідач несвоєчасно та не у повному обсязі виконував умови договору, у зв'язку із чим виникла заборгованість станом на 31.10.2015 року у розмірі 4 654,39 грн. за кредитом та 8 080,03 грн. за процентами за користування кредитом, розмір заборгованості підтверджений розрахунком та випискою з карткового рахунку.

Звертаючись із даним позовом позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором у вказаному розмірі та штрафи в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 636,72 грн..

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки заборгованість виникла 30 квітня 2011 року, угоди про зміну тривалості позовної давності не було, позивач звернувся з позовом 13.11.2015 року, тобто з пропуском трьохрічного строку позовної давності. З моменту завершення перебігу строку позовної давності - з 29 квітня 2014 року жодних операцій за кредитним договором не здійснювалось, а позивач здійснював нарахування штрафних санкцій, неустойки, комісії за ту заборгованість, яка вже існувала до моменту закінчення перебігу строку позовної давності, отже, такі нарахування вважаються додатковими зобов'язаннями, строк перебігу позовної давності яких теж вважається таким, що сплив 29 квітня 2014 року. Ці дані підтверджуються також випискою з карткового рахунку, де видно, що останньою операцією з його рахунком було зарахування його особистих коштів в сумі 200 грн. на депозит 28.12.2012 року. (а.с.68 -71).

В подальшому відповідачем подано письмові пояснення, у яких він зазначив, що операції із зарахування грошових коштів на його рахунок, зазначені у виписці з його карткового рахунку 28.12.2012 року в сумі 200 грн. та 11.02.2013 року в сумі 3,41 грн. він не здійснював. (а.с.93-94).

Задовольняючи позов частково суд виходив із того, що відповідач не належно виконував зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі, зазначеному позивачем у розрахунку. Розрахунком та випискою по рахунку спростовуються заперечення відповідача, зарахування 200 грн. 28 грудня 2012 року та 3.41 грн. 11 лютого 2013 року свідчить про переривання строку позовної давності, який відповідно до ст. 257 ЦК України становить три роки, у зв'язку із чим строк позовної давності на момент звернення з позовом (24.11.2015 року) не сплив.

В частині вимог про стягнення штрафів суд відмовив на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в цій частині рішення не оскаржене.

Висновки суду про часткове задоволенні позову є вірними виходячи з наступного.

Із розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви, та виписки по картці/рахунку НОМЕР_1 вбачається, що відповідач користувався кредитною карткою, отримував кошти готівкою, сплачував купівлю товарів, комунальні платежі та повертав використані кредитні кошти. 31 березня 2011 року виникла прострочена заборгованість в сумі 37,56 грн., яка була погашена 05.04.2011 року. Після цього до 30.01.2012 року прострочених платежів не було. 31.01.2012 року виникла прострочена заборгованість в сумі 192,46 грн., 03.02.2012 року сплачено 400 грн., заборгованість погашена та до 31.08.2012 року простроченої заборгованості не було. 28.09.2012 року виникла прострочена заборгованість в сумі 177,40 грн., яка в подальшому зростала та станом на 31.10.2015 року становить поточна заборгованість 561,30 грн., прострочена заборгованість 4 093,09 грн., та заборгованість за процентами 8 080,03 грн..

Посилання відповідача на те, що строк позовної давності слід обчислювати з 30 квітня 2011 року безпідставні, оскільки після цієї дати ним проводились платежі у повернення кредитних коштів, чим переривався перебіг строку позовної давності, а саме - 26.05.2011 року сплачено 702,94 грн., 24.06.2011 року сплачено 350 грн., 26.07.2011 року сплачено 396,20 грн., 25.08.2011 року сплачено 380 грн., 26.09.2011 року сплачено 19,60 грн., 29.09.2011 року сплачено 105 грн., 30.09.2011 року сплачено 460 грн., 26.10.2011 року сплачено 360,11 грн., 25.11.2011 року сплачено 400 грн., 23.12.2011 року сплачено 200 грн., 26.12.2011 року сплачено 2,26 грн., 28.12.2011 року сплачено 470 грн., 26.01.2012 року сплачено 5,84 грн., 3.02.2012 року сплачено 400 грн., 13.02.2012 сплачено 100 грн., 25.02.2012 року сплачено 375 грн., 26.03.2012 року сплачено 403,76 грн., 25.04.2012 року сплачено 400 грн., 25.05.2012 року сплачено 370 грн., 26.06.2012 року сплачено 500 грн., 26.07.2012 року сплачено 360 грн., 23.08.2012 року сплачено 340 грн., 28.12.2012 року сплачено 200 грн.,11.02.2013 року сплачено 3,41 грн..

Згідно з ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Прострочена заборгованість виникла з 28.12.2012 року, з цього часу почався перебіг строку позовної давності, який також перервався платежами від 28 грудня 2012 року та від 11.02.2013 року.

Відповідач заперечував проти того, що ці два останні платежі вніс він.

Представником позивача в засіданні апеляційного суду надано додаткові пояснення та розширений витяг із виписки по карті НОМЕР_1 за період з 15.04.2012 року по 11.02.2013 року, з якої вбачається, що платежі 25.04.2012 року в сумі 400 грн., 25.05.2012 року в сумі 370 грн., 26.06.2012 року в сумі 500 грн., 28.12.2012 року в сумі 200 грн. внесені на картковий рахунок за допомогою терміналів самообслуговування, з використанням картки, з введенням пін-коду, при цьому погашення 25.05.2012 року в сумі 370 грн. та 28.12.2012 року в сумі 200 грн. відбувалось шляхом внесення грошових коштів в одному терміналі самообслуговування №TS201243, розташованому у м. Краматорськ.

Таким чином, спростовані заперечення відповідача про те, що він не сплачував 28.12.2012 року 200 грн. в погашення кредитної заборгованості. Доказів того, що цей платіж здійснений не відповідачем, а іншою особою, чи працівниками банку, як вказував відповідач, не надано. Зокрема, відповідач не звертався із відповідною заявою до правоохоронних органів чи до банку з метою доведення факту сплати цього платежу іншою особою.

Стосовно сплати суми 3,40 грн. у відповідь на доводи відповідача про те, що він повертав кошти через термінал і така сума не могла бути сплачена через термінал, позивачем зазначено, що банк на підставі кредитного договору має право проводити списання з іншого рахунку клієнта. Позивачем не надано доказів проте, з якого саме рахунку проведено списання вказаної суми, однак, враховуючи, що факт внесення відповідачем суми 200 грн. 28.12.2012 року через термінал з використанням картки та пін-коду підтверджено, та тим самим підтверджено факт переривання строку позовної давності, відсутність доказів про те, з якого саме рахунку списано суму 3,40 грн. не має правового значення для розгляду даної справи.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 24.11.2014 року, враховуючи, що 28.12.2012 року внесенням 200 грн. в рахунок погашення заборгованості перебіг строку позовної давності перервався та позовна давність почалась заново, трьохрічний строк позовної давності позивачем не пропущено.

Розмір заборгованості підтверджено наданим позивачем розрахунком, витягом з карткового рахунку та не спростовано відповідачем.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального закону і підстав для його скасування немає.

Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 березня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Н.С. Краснощокова

Судді: Г.Г. Новосьолова

В.М. Новосядла