АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/2/17 Головуючий 1 інстанції Грищенко І.О.
Справа № 2011/3323/2012 Доповідач: Кругова С.С.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.

суддів Пилипчук Н.П.,

ОСОБА_1

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 9 грудня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ПроКредитБанк до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за зустрічним позовною заявою ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства ПроКредитБанк, третя особа ОСОБА_4 про розірвання рамкової угоди, договору про надання траншу, договорів про внесення змін до договору траншу, припинення зобовязання за ними, вчинення певних дій, визнання недійсними пунктів договорів про внесення змін до договору траншу, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_5 акціонерне товариство ПроКредитБанк (Далі - ПАТ ПроКредит Банк) звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив витребувати інформацію щодо наявності зареєстрованого рухомого та нерухомого майна, рахунків у банках, інших джерел доходів за ОСОБА_3 та ОСОБА_4М; стягнути на користь АТ ОСОБА_6 заборгованість за Кредитним договором № 2.27822/6664 від 14.07.2008 року, гривневий еквівалент якої за курсом НБУ на дату Розрахунку заборгованості становить 1 331 143,06 грн., з яких борг по капіталу 846 184,54 грн., борг по процентах 26 843,41 грн., пеня 181 976,93 грн., комісія за управління кредитом 276 138,18 грн. солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4; стягнути на користь АТ ОСОБА_6 заборгованість за Кредитним договором № 207.29330/FW206.124 віл 21.12.2009 року у розмірі 89 892,66 грн., з яких борг по капіталу 70 138,14 грн., борг по процентах 1 530,21 грн., пеня 18 224,31 грн. солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 3 219,00 грн.

04.07.2012 року Дзержинський районний суд м. Харкова виніс заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ ПроКредит Банк задовольнив повністю.

28.09.2012 року представник відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_7 подав заяву про перегляд заочного рішення, де просив суд скасувати прийняте заочне рішення та призначити справу до розгляду в загальному порядку, та на яку позивач подав заперечення.

Ухвалою від 19 жовтня 2012 року Дзержинський районний суд м. Харкова задовольнив заяву про перегляд заочного рішення та призначив справу до розгляду в загальному порядку.

14.12.2012 року позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог, де він просив викласти резолютивну частину позовної заяви в новій редакції: Стягнути солідарно з відповідачів на користь АТ ОСОБА_6 заборгованість за Кредитним договором № 2.27822/6664 від 14.07.2008 року, гривневий еквівалент якої за курсом НБУ на дату Розрахунку заборгованості становить 2734150,72 грн. з яких борг по капіталу 796588,93 грн., борг по процентах 135275,29 грн., пеня 1526148,32 грн., комісія за управління кредитом 276138,18 грн. та стягнути солідарно з відповідачів на користь АТ ОСОБА_6 заборгованість за Кредитним договором № 207.29330/FW206.124 від 21.12.2009 року у розмірі 117396,04 грн., з яких борг по капіталу 0,00 грн., борг по процентах 0,00 грн., пеня 117396,04 грн. та стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3219,00 грн.

Представником відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 було подано зустрічний позов, де він просив розірвати рамкову угоду № 6664 від 14.07.2008 року, договір про надання траншу № 2.27882/6664 від 14.07.2008 року, договір № 2 від 15.06.2010 року про внесення змін до договору траншу, договір № 4 від 22.06.2011 року про внесення змін до договору траншу, що укладений позивачем з закритим акціонерним товариством ПроКредит Банк та прийняти зобовязання за ними; заборгованість за рамковою угодою № 6664 від 14.07.2008 року, договором про надання траншу № 2.27882/6664 від 14.07.2008 року, договором № 2 від 15.06.2010 року про внесення змін до договору траншу, договором № 4 від 22.06.2011 року про внесення змін до договору траншу станом на 01.01.2012 року стягнути шляхом звернення стягнення на нерухоме майно: нежитлову будівлю, літ. А-1, загальною площею 94,0 кв. м., розташована у м. Харкові по провулку Динамівському, 11; реалізувати нерухоме майно через прилюдні торги; встановити початкову ціну нерухомого майна для його подальшої реалізації в сумі 849502,50 грн.; визнати недійсним п. 1.3 у договорі № 2 від 15.06.2010 року та у договорі № 4 від 22.06.2011 року про внесення змін до договору траншу № 2.27882/6664 від 14.07.2008 року; визнати недійсним договір № 1 від 15.06.2010 року та договір №3 від 22.06.2011 року про внесення змін до договору траншу № 207.29330/FW206.124 від 21.12.2009 року та стягнути з ПАТ ПроКредит Банк на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі.

Не погоджуючись з ухвалою Дзержинського райсуду від 21 грудня 2013 року, представник ОСОБА_3 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та відмовити Банку у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В запереченнях проти апеляційної скарги представника ОСОБА_4 АТ ПроКредит Банк просив відхилити апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2013 року апеляційну скаргу відхилено, а ухвалу Дзержинського райсуду від 21 грудня 2012 року залишено без змін.

Представник ОСОБА_2 23.05.2013 року подав заяву про скасування заходів по забезпеченню позову, де просив скасувати ухвалу Дзержинського райсуду від 21 грудня 2012 року та заходи забезпечення позову Банку.

11 червня 2013 року АТ ПроКредит Банк подав заперечення на зустрічний позов представника ОСОБА_3 про розірвання Кредитних договорів та припинення зобовязань між ними, де просив у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити.

Ухвалою Дзержинського райсуду від 26 вересня 2013 року заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Дзержинського райсуду від 26 грудня 2012 року відхилено.

Представником ОСОБА_8 було подано заяву про зупинення провадження у справі до вирішення іншої цивільної справи № 642/4370/2013 в Ленінському райсуді та адміністративної справи № 2-а-12544/12/2070 в Вищому адміністративному суді України.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 09 грудня 2013 року позовні вимоги ПАТ ПроКредит Банк задоволено. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_3 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, у первісному позові відмовити, зустрічний позов задовольнити, та стягнути на користь позивача за зустрічним позовом судові витрати по справі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано жодного доводу зустрічного позову, як заперечень на первісний позов.

Зазначає, що Договором №1 від 15.06.2010 року про внесення змін до Договору траншу № 207.29330/FW206.124 від 21.12.2009 року, а також Договором № 3 від 22.06.2011 року про внесення змін до Договору траншу № 207.29330/FW206.124 від 21.12.2009 року ЗАТ ПроКредит Банк намагалося змінити умови правовідносин з позичальником ОСОБА_3, але цього не відбулося, оскільки ці договори направлені на зміну умов Договору траншу № 207.29330/FW206.124 від 21.12.2009 року, який між цими сторонами ніколи не укладався. Тому ці договори № 1 та 3 мають бути визнані недійсними, та таким, що не відповідають загальним умовам дійсності правочинів.

Фактично позичальнику було перераховано 14.07.2008 року на його рахунок у цьому банку 125000 дол. США, а видано на руки у той же день 44642,00 дол. США, що підтверджується випискою з рахунку позичальника від тієї ж дати (а.с.25). Отримання позичальником іноземної валюти свідчить не про грошовий, а про товарний кредит, так як валютою грошових зобовязань в Україні є виключно національна валюта гривня. Ця обставина означає, що застосовувати до цих правовідносин фінансові санкції за змістом ст. 625 ЦК України неможливо.

При укладенні рамкової угоди № 6664 та Договору траншу № 2.27882/6664 банком були запропоновані, а позивачем прийняті умови, згідно з якими виконання основного зобовязання позивач забезпечує іпотечним договором, що й було зроблено. За умовами рамкової угоди, Договору траншу та Договору іпотеки між сторонами була домовленість про продаж іпотечної нежитлової будівлі від імені Банку в рахунок виконання основного зобовязання на випадок, якщо позичальник не зможе платити по кредиту. Однак банк, умови договорів порушив та замість того, щоб своєчасно продати нежитлову будівлю за погодженою вартістю, зловжив своїми правами та реалізував без належного повідомлення власника за безцінь предмет іпотеки, нарахував штрафні санкції та стягує суми, які не відповідають дійсності, намагається стягнути штучно відраховану ним заборгованість за рахунок вже іншого майна позичальника. Самостійно, без згоди кредитора, позивач продати нежитлову будівлю не мав можливості, оскільки вона перебуває під забороною Банку. При таких обставинах ОСОБА_6 є кредитором, що прострочив виконання зобовязання, так як не вчинив усіх необхідних дій, що встановлені договорними правилами задля задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, ОСОБА_6 позбавив позивача можливості розрахуватися по кредиту своєчасно.

Стверджує, що підлягають визнанню недійсними пункти 1.3 у договорах № 2 від 158.06.2010 року та № 4 від 22.06.2011 року про внесення змін до Договору траншу № 2.27882/6664 від 14.07.2008, де встановлено, що позичальник має двічі сплатити одноразову комісію за управління кредитом, коли первинні документи по оформленню цього кредиту такого обовязку не передбачали, а позичальник змушений був підписати їх під тиском Банку на вкрай невигідних для себе умовах.

Суд не врахував, що договори були укладені ОСОБА_3 з ЗАТ, а не ПАТ ПроКредит Банк, тобто, з іншою юридичною особою ніж та, що заявила первісний позов. Не перевірив розрахунки Банку щодо визначення сум стягнення, не застосував строк позовної давності, про що було клопотання представника ОСОБА_3 у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, що зявилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, з огляду на заявлені вимоги в апеляційній скарзі, переглядає рішення лише стосовно відповідача ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_4 з апеляційною скаргою не звертався і в цій частині рішення суду в апеляційному порядку перегляду не підлягає.

Відповідачі в судове засідання не зявилися.

Судами були створені рівні умови для сторін щодо надання доказів своїх вимог і заперечень.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою ще в 2013 році. Про день і час розгляду справи на 6 квітня 2017 року був повідомлений, але рухом справи не цікавиться і в судове засідання 11 травня 2017 року не зявився.

З огляду на це, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_4 також не зявився до суду, але з огляду на те, що стосовно нього рішення не переглядається, також вважати за можливе розглянути справу за його відсутності.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не виконував умови кредитного договору і тому зобовязаний сплатити заборгованість.

З таким висновком, судова колегія погоджується з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 14 липня 2008 року ОСОБА_9 уклав з АТ ПроКредит Банк рамкову угоду №6664 (далі за текстом - Рамкова угода). За умовами вказаної рамкової угоди ОСОБА_3 встановлені ліміти умов кредитування:

- еквівалент суми 150 000,00 дол. США, на строк 120 міс.,

- максимальний розмір процентів 40%.

Пунктом 3.5 Рамкової угоди встановлено, що кредит вважається виданим з моменту списання суми кредиту з відповідного рахунку Кредитора з метою видачі кредиту.

Того ж дня 14 липня 2008 року на підставі Рамкової угоди ОСОБА_9 уклав з АТ ПроКредит Банк Договір про надання траншу №2.27882/6664, за умовами якого кредитор надає 125 000,00 дол. США на строк 72 місяці, процентна ставка 17 % річних. Спосіб видачі кредиту - на рахунок позичальника №748 у Кредитора, Цільове призначення кредиту задоволення особистих неспоживчих потреб.

Кредитор АТ ПроКредит Банк умови договору виконав, а саме зарахував на рахунок ОСОБА_9 125 000,00 дол. США.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідач порушив вимоги договору і закону, в результаті чого утворилась заборгованість. Суд правильно дійшов висновку про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Розпорядження ОСОБА_9 своїм рахунком не залежить і не контролюється з боку кредитора щодо зняття з нього коштів.

Тому, доводи зустрічного позову, що ОСОБА_9 видано на руки 44 642,00 дол. США є безпідставними, тому, що ОСОБА_9 розпорядився своїм рахунком, а саме зняв з нього 44 642,00 дол. CШA особисто.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо валюти кредиту, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю (далі - Декрет КМУ).

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Тобто уповноважені банки на підставі банківської ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є помилковими, оскільки позивач мав таку ліцензію на час видачі кредиту.

Позивач за зустрічним позовом також помилково зазначає про товарний вид кредиту і застосовує закон, який не поширюється на спірні правовідносини, що, у свою чергу, призвело до необґрунтованих висновків щодо недійсності правочину (кредитного договору) на підставі валюти кредиту.

Відповідно до п.п. 14.1.245. Податкового кодексу України товарний кредит - товари (роботи, послуги), що передаються резидентом або нерезидентом у власність юридичних чи фізичних осіб на умовах договору, що передбачає відстрочення остаточних розрахунків на визначений строк та під процент. Товарний кредит передбачає передачу права власності на товари (роботи, послуги) покупцеві (замовникові) у момент підписання договору або в момент фізичного отримання товарів (робіт, послуг) таким покупцем (замовником), незалежно від часу погашення заборгованості.

Відповідно до п. 1.2. ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09.10.2012 №1676 товар - окрема рухома річ, сукупність рухомих речей (крім грошових коштів, валютних цінностей, цінних паперів, майнових прав та обов'язків), яка(і) має(ють) чітко визначені технічні (споживчі) характеристики (показники).

Матеріали справи не містять заяви про застосування позовної давності, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не приймаються судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 9 грудня 2013 року відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 9 грудня 2013 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 залишити без змін.

В іншій частині рішення суду в апеляційному порядку не переглядалось.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.П. Пилипчук

ОСОБА_1