Провадження № 2/760/401/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2017 року Соломянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді- Шереметьєвої Л.А.
за участю секретаря- Хілюк І.О.
представника відповідача- Дорожинської А.Д.
розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, суд
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 100 000 грн. в відшкодування моральної шкоди.
Посилається в позові на те, що у період з 14 серпня 1985 року по 03 червня 1986 року проходив військову службу в Збройних Силах.
При виконанні службового обов`язку в ДРА у нього розвинулися ряд захворювань: гострий панкреатит набрякової форми, параноїдний стан, ішемічна хвороба серця, стенокардія, гіпертонічна хвороба, хронічний холециситит, остеохондроз.
Ці захворювання турбують його по сьогоднішній день. Внаслідок захворювань, отриманих під час проходження служби, він змушений тривалий час знаходитися на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. Його турбують щоденні головні болі, часто виникає запаморочення, похитування при ходінні, погіршення пам`яті, зниження слуху , болі в хребті, дискомфорт в області серця, біль у колінних суглобах.
Крім того, він хворіє на невроз, який розвинувся внаслідок сильного хвилювання під час проходження служби, в зв`язку з чим він неодноразово проходив лікування в медичних установах.
В зв`язку з отриманими захворюваннями під час проходження військової служби порушено його нормальний життєвий стан, він позбавлений можливості реалізувати свої життєві функції. звички та бажання.
Він не має можливості працювати, в зв`язку з чим не може забезпечувати свою родину, що додає йому додаткових неприємних відчуттів.
Наявні у нього хвороби завдають йому душевних страждань, психологічний дискомфорт, почуття розпачу та тривоги, що стало наслідком неповноцінного життя та відчуття втраченого для суспільства та родини.
Виходячи з цього, просить задовольнити позов.
Просить розглядати справу в його відсутності.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.
Посилається на те, що позивачем не зазначено, в чому вина МО України в завданні йому моральних страждань, як і не надано доказів завдання цієї вини, а також з яких міркувань ним було визначено розмір моральної шкоди.
Виходячи з цього, просить у позові відмовити.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України.
Згідно ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку.
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу в Збройних силах СССР, з 14 серпня 1985 року по 03 червня 1986 року на території Афганістану в складі радянських військ, направлених для надання військової допомоги в складі військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до Довідки до Акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АД № 083347 від 29 грудня 2008 року, позивачу встановлена ІІІ група інвалідності в зв`язку з хворобою, яка пов`язана з проходженням військової служби.
Згідно з витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв МО України захворювання позивача пов`язані з викоаннням обов`язків військової служби.
/ а.с.7 29 /
З викладеного вище випливає, що позивач не був військовослужбовцем Збройних Сил України або іншого утвореного відповідно законів України військового формування та правоохоронного органу спеціального призначення, а проходження ним військової служби відбувалось у період існування Української Радянської Соціалістичної Республіки, коли Збройні Сили України та інші військові формування створені не були.
За змістом ст.3 Закону України «Про Збройні сили України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Згідно з положеннями Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України утворені 06 грудня 1991 року.
Стаття 1167 ЦК України регулює позадоговірні (деліктні) відносини і на правовідносини, пов`язані з проходженням військової служби, не поширюється, оскільки регулюються спеціальним законом, а саме: Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Норми ст. 17 даного Закону встановлюють судовий порядок розгляду справ про захист прав осіб, визначених ним, передбачаючи серед іншого можливість відшкодування моральної шкоди.
Визначення моральної шкоди міститься у ст. 23 ЦК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Так, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Протиправна поведінка особи, яка завдала моральної шкоди, може полягати у: завданні каліцтва або іншого ушкодження здоров`я; протиправної поведінки щодо членів сім`ї чи близьких родичів потерпілого; знищенні чи пошкодженні майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Обов`язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою особи.
Моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини особи, яка завдала шкоди.
Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку та вини заподіювача.
При цьому необхідно враховувати, чим підтверджується факт завдання особі моральної шкоди, за яких обставин та якими діями (бездіяльності) вона завдана, в якій грошовій формі чи в якій матеріальній формі особа оцінює завдану їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
З точки зору ч.1 ст.58 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Будь-яких доказів вини відповідача, протиправної поведінки відповідача в завданні йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з діями відповідача, позивач суду не надав.
Так, завдання моральної шкоди з боку відповідача позивач обгрунтовує саме проходженням військової служби в складі радянських військ, направлених для надання військової допомоги в складі військової частини НОМЕР_1 .
Ухвалою суду за клопотанням представника відповідача судом була визнана обов`язковою явка позивача в судовому засіданні з метою з`ясування та доведення в судовому засіданні обставин, зазначених у позові, якими обгрунтовуються його вимоги до відповідача.
Не дивлячись на це, позивач в судове засідання не з`явився, скориставшись наданим йому правом про розгляд справи в його відсутності.
Згідно ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За змістом з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.
В п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Враховуючи викладене вище, недоведеності своїх вимог позивачем, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача.
Керуючись ст.ст. 15,16, ч.1 ст.20, 23, 1167 ЦК України, ст.ст.3,4,10, 11, 15-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В :
В позові ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.
Суддя