АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2017 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ПАТ «Укрсоцбанк»

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 р.

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2

до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

про визнання договору недійсним

заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 р. відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору недійсним - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати це рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнити у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 2006 р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 10-29/2480, відповідно до якого позивач надав відповідачу кошти в розмірі 62 510 дол.США, а відповідач зобов»язався сплачувати 12% річних та повернути кошти до 28.09.2021р.

Станом на 24.01.2014р. заборгованість відповідача за кредитом складає 100327,56 дол.США, останній платіж було здійснено 28.11.2008р. (а.с.6).

29.01.2014 р. на адресу відповідача було направлено претензію-повідомлення за №305-186/2992 з вимогою достроково повернути заборгованість за кредитом.

Проте, станом на 19.06.2014 р. умови вимоги не були виконані.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 просить визнати кредитний договір недійсним, оскільки рішенням Господарського суду м.Києва від 22.05.2009 р. визнано недійсним інвестицій договір № 01,03 від 27.02.2003 р., то відповідно зникла правова підстава, відповідно до якої у Банку виникли майнові права на майбутню квартиру, а тому зник і предмет інвестування за Кредитним договором.

Згідно вимог ч.1 ст.215 ЦК України та згідно роз'яснень п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» від 06.11.2009 р., правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України, а саме : зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України на підтвердження зустрічного позову не надано, та беручи до уваги вказані вимоги закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в момент вчинення спірного правочину було дотримано вимоги щодо укладення правочину, встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України, тому, зустрічний позов про визнання договору недійсним є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Так, згідно п. 1.1.1 Договору починаєчи з місяця, що слідує за місяцем надання кредиту позичальник щомісячно 28 числа кожного місяця рівними частинами повинен сплачувати суму грошових коштів , яка включає заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом у розмірі 757 дол. США (а.с.13).

Таким чином, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов»язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п.4.5 кредитного договору в разі невиконання позичальником обов»язків, визначених п.3.3.9,3.3.10 цього договору, протягом більше ніж 60 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Тому, суд дійшов вірного висновку, що таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання строкового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов»язання та ви значили умови такого повернення коштів.

Так, судом встановлено, що відповідачем не виконуються умови договору та останній платіж було здійснено 28.11.2008 р., а тому за визначенням пункту 4.5 кредитного строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів.

Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, стягнення на заставлене майно).

Суд правильно вважав, що у зв'язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк основного зобов'язання (п. 4.5. договору), та що банк мав право з 28 січня 2009 р. протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак, позовну заяву подав до суду лише 26 червня 2014 р., а відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку що позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволенню не підлягає в зв»язку з пропуском строку позовної давності.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргупредставника ПАТ «Укрсоцбанк» - відхилити, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.07.2017 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :