АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Кулікової С.В., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Борисенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою через представника ОСОБА_3 та за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою через представника ОСОБА_5, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту припинення шлюбних відносин та роздільного проживання,

в с т а н о в и л а :

у лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просив встановити факт припинення шлюбних відносин та факт роздільного проживання із ОСОБА_4 з 1998 року.

Справа № 752/2749/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/6260/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Антонова Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
В обґрунтування позову зазначав, що у листопаді 1994 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, від якого мають спільну дитину, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбні відносини з відповідачем тривали до 1998 року, а з початку 1998 року вони з відповідачкою не проживали, не були пов'язані спільним побутом, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету. Відповідач намагалася відновити сімейні відносини та влітку 1999 року приїздила до нього до Великобританії, де він працював, та після чого ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася донька ОСОБА_13. Кошти, які він висилав відповідачці були направлені як матеріальна допомога на дітей. У серпні 2000 року, після фактичного припинення шлюбу із ОСОБА_4, за кошти, зароблені ним за час роботи в Великобританії, ним було придбано квартиру АДРЕСА_1. Зазначена квартира зареєстрована на його ім'я і є особистою власністю. З 2004 року він перебуває в сімейних стосунках з ОСОБА_8, з якою має спільну дитину ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2. Він має намір розпорядитися цією квартирою, однак відповідач ОСОБА_4, не визнає факт придбання ним вказаної квартири під час роздільного з ним проживання при фактичному припиненні шлюбу та відмовляється виселятися з цієї квартири, мотивуючи тим, що квартира є спільною сумісною власністю.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2017 року позов задоволено частково. Встановлено факт припинення шлюбних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з січня 2005 року. Встановлено факт роздільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з січня 2005 року.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити рішення, встановивши факт припинення шлюбних відносин та факт роздільного проживання із ОСОБА_4 з 1998 року. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що письмовими доказами доведено факт роздільного проживання з відповідачкою з 17.10.2000 року. Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 підтвердили постійне самостійне проживання позивача та відсутність обізнаності про дружину аж до 2004 року, коли позивач представив їм як дружину ОСОБА_8.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_4 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що документально підтверджено, що шлюбні відносини між сторонами існували до 30.09.2013 року. Висновок про те,що сторони припинили сімейні відносини з січня 2005 року грунтуються на припущеннях. Суд не звернув уваги на те, що покази свідків носять суперечливий характер та спростовуються документами та фотокартками. До того ж свідок ОСОБА_8 є зацікавленою особою, так як являється співмешканкою позивача. Свідки дали неправдиві дані щодо оренди позивачем жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2, оскільки позивачу належить 1/2 частина садиби по АДРЕСА_2 і у нього відсутня потреба в оренді приміщення за цією адресою. Заява про допит свідків була подана не до початку розгляду справи, а після дослідження доказів. Суд не звернув уваги на те, що наявність у позивача коханки та факт виїзду його на роботу до Англії не свідчить про припинення шлюбних стосунків з нею. Суд не врахував письмову згоду позивача на отримання нею кредиту та передачу в заставу автомобіля, яка датована 20.09.2012 року заяву та що в цій заяві позивач вказує, що кредит відповідає інтересам сім`ї. Відтак відповідач сам визнав наявність сімейних стосунків у 2012 року. Крім того, суд безпідставно відхилив показання свідка - їх сина ОСОБА_12.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 19.11.1994 року між сторонами було укладено шлюб, від якого вони мають двох дітей - сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30.09.2013 року, шлюб між сторонами розірвано.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів факт припинення шлюбних відносин та спільного проживання сторін з 2004 року, після вступу позивача у фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_8, та з огляду на неможливість чіткого встановлення конкретної дати коли у 2004 році позивач та ОСОБА_8 почали проживати разом, визнав за можливе встановити такий факт з січня 2005 року.

Колегія суддів, розглянувши справу, дійшла наступних висновків.

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про встановлення юридичного факту.

Встановлення фактів, що мають юридичне значення передбачено в порядку окремого провадження. При цьому у заяві про встановлення юридичного факту обов`язково має бути зазначена мета встановлення такого факту. У разі, якщо встановлення факту, що має юридичне значення, пов`язане з вирішенням спору, тоді встановлення цього факту відбувається у позовному провадженні одночасно з вирішенням спору між сторонами, у якому цей факт має юридичне значення.

Відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у порядку, визначеному цивільним процесуальним законодавством.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач будь - яких вимог про вирішення спору не заявляв, а лише просив встановити факт, що має юридичне значення.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір про поділ майна подружжя. Саме у даній справі і має розглядатися питання про час припинення шлюбних стосунків та роздільного проживання.

Про це зазначалося і в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 22.01.2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позивач у позовній заяві зазначає, що встановлення факту роздільного проживання йому потрібно для того, щоб він міг відчужити квартиру, яка придбана за час перебування з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі без згоди останньої. Разом з тим, будь яких вимог про визнання цієї квартири його особистою приватною власністю не заявляв.

Суд не звернув уваги на зазначене, не з`ясував які саме позовні вимоги залежать від встановлення фактів, про які просив позивач та помилково задовольнив позов у непередбачений законом спосіб, без вирішення спору між сторонами.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту припинення шлюбних відносин та роздільного проживання відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді