УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Вінницької області від 23 грудня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права користування житлом за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 23 лютого 2006 року ОСОБА_5 було виділено квартиру АДРЕСА_1, у якій на підставі ордера були зареєстровані, проте не проживали, його колишня дружина, їхня донька та син дружини від іншого шлюбу.

2 лютого 2009 року шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 розірвано.

Із 2009 року вона та ОСОБА_5 перебували у фактичних шлюбних відносинах, а 9 вересня 2011 року між ними був зареєстрований шлюб, від якого мають сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З весни 2011 року вона та її син ОСОБА_10 фактично, без реєстрації проживають у даній квартирі.

Ураховуючи наведене, просила визнати за нею та малолітнім ОСОБА_9 право користування приміщеннями зазначеної квартири.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2013 року позовні вимоги в частині визнання права користування жилим приміщенням за малолітнім ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право користування приміщеннями квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 23 грудня 2013 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2013 року змінено та резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції: «Визнати за ОСОБА_4 право користування кімнатою площею 18,7 кв. м та підсобними приміщеннями в квартирі АДРЕСА_1.».

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до апеляційного суду з заявою про перегляд вищезазначеного рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 24 грудня 2013 року по 2 серпня 2016 року її син ОСОБА_10 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України та був учасником АТО.

Вважала, що він також має право користування даною квартирою, однак його інтереси не були враховані при ухваленні рішення.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви, апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 361, 365 ЦПК України, врахувавши роз'яснення п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», належним чином оцінивши докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що вказана заявником обставина не може бути визнана нововиявленою.

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_4 не заявляла вимогу про визнання за її сином ОСОБА_10 права користування спірною квартирою, тобто ці вимоги не були предметом спору і розгляду судами попередніх інстанцій.

Колегія погоджується з такими висновками.

Оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд апеляційної інстанції із урахуванням встановлених обставин справи дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
Б.І. Гулько С.Ф. Хопта