Справа № 212/2196/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

07 грудня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого-судді Пустовіта О.Г., за участі секретаря судового засідання Конограй В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Інгулецької районної у місті ради про визначення місця проживання дитини разом з матір'ю,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з матір'ю.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 27.11.2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі ОСОБА_2 За час шлюбу у них народилась донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини.

Вся інформація яка стосується особистого життя позивачки по справі, та її взаємовідносин із відповідачем, що буде надалі викладатися мною у даному позові, викладається мною виключно зі слів самої позивачки по справі.. З червня 2016 року вона припинила спільне проживання із відповідачем, та з цього часу, із боку відповідача розпочалися безкінечні погрози, образи, нецензурна лайка, скандали. В даний час, до Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу, нею подано позовну заяву про розірвання шлюбу із відповідачем. На протязі останніх дев'яти місяців, вона перенесла безліч хвилювань за своє життя та життя своєї дитини, оскільки крім всього, відповідач по справі ще й погрожував тим, що забере у неї дитину. З часу народження дитини, вона постійно перебувала поряд із нею, та самостійно займалася її вихованням. Їй не допомагали ні бабусі, ні дідусі. Відповідач працював, і тому також дитині не приділяв багато часу. Саме у зв'язку із цим, між нею та її донькою існує надзвичайно міцний зв'язок. 13.02.2017 року відповідач по справі, скориставшись тим, що вона була змушена відлучитися із житлової квартири, в якій вона мешкає із дитиною, за продуктами харчування та в медичну установу, відчинив двері в належну їй на праві приватної власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, в якій він не мешкає та не зареєстрований, скориставшись при цьому дублікатом ключів, і в той час, коли за донькою доглядала її сестра - ОСОБА_4, без її попередження, схопив малолітню доньку та втік із нею, нічого не повідомивши про їх подальше місце знаходження. Тільки ввечері цього ж дня вона дізналася, що донька перебуває в житловому будинку батьків ОСОБА_2, розташованому за адресою: АДРЕСА_2.Спроби ввечері 13.02.2017 року повернути дитину, дієвого результату не дали. Замість врегулювання конфлікту, ОСОБА_2, застосував до позивачки фізичну силу, спільно із своїм батьком наніс їй тілесні ушкодження, та протиправно заволодів належним їй на праві особистої приватної власності майном. Як зазначає позивачка, всі ці фізичні знущання, ОСОБА_2 допустив у присутності малолітньої доньки, при цьому він не зважав ні на її плач, ні на її прохання припинити ці дії. 14.02.2017 року, вона звернулась до КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи «ДОР» Криворізького міжрайонного відділу, та отримала висновок спеціаліста судово-медичного експерта № 246, із якого вбачається, що у неї виявлено ушкодження у вигляді синців обох верхніх та нижніх кінцівок, саден обох рук, ділянка шкіри із відсутнім волосяним покривом, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

17.02.2017 року стан дитини був настілки критичним, що ввечері, відповідач привіз доньку за місцем її реєстрації, та повернув її. Після цього інциденту, вона сподівалася, що на цьому всі ці безкінечні сварки та з'ясовування стосунків припиняться, однак помилялася. Тільки повернувши дитину, через декілька годин, відповідач знову ж таки почав ображати її по телефону. Наступного дня, він почав погрожувати їй, її матері, що забере у неї доньку, і вона більше ніколи її не побачить. Ці погрози тривають і зараз. Вона боїться виходити із відповідачем на зв'язок, адже кожного разу вона вислуховувала на свою адресу лайки, образи та погрози. В той же час, відповідач продовжує телефонувати матері позивачки, її рідним та близьким та при цьому вказує, що він забере доньку. Тому погрози відповідача, щодо того, що він може забрати доньку, вона сприймає, як реальні. Вона боїться за своє життя, адже відповідач дуже жорстоко поводить себе із нею та боїться за те, що він знову допустить самовільну зміну місця проживання дитини, і може зробити це будь-якої миті, допоки це питання не буде врегульоване в судовому порядку. Вона усвідомлює, що в житті дитини повинні бути і батько, і мати. Однак дії обох батьків повинні бути такими, щоб не нашкодити ні фізичному, ні психічному стану здоров'я дитини. Саме тому, для гарантування збереження психологічного стану дитину, із метою уникнення самовільної зміни місця проживання дитини відповідачем, вона просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, спільно із матір'ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Сторони в судове засідання не з'явились.

Представник позивача ОСОБА_5 надала суду письмову заяву, просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення.

Від представника третьої особи надійшла письмова заява, в якій вона просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

За статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип статті 6 Декларації з прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких в них народилася дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьком дитини записаний відповідач ОСОБА_2, матір'ю - позивач ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтво про народження, яке знаходиться в матеріалах справи.

Позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири від 16 травня 2015 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору дарування квартири та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно акту сусідів, посвідченого майстром ТОВ «Сіті-Сервіс» - ОСОБА_1 проживає разом з донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1. За весь час мешкання скарг від сусідів не надходило.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання № 877 від 08.02.2017 року, виданої відділом реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної у місті ради, малолітня ОСОБА_3 зареєстрована разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно акту обстеження умов проживання від 22.02.2017 року, наданого представником служби у справах дітей Інгулецької районної у місті ради вбачається, що для виховання та розвитку дитини створено такі умови проживання: обладнана дитяча кімната, є своє ліжко, куточок для навчання. Створені належні умови.

Як вбачається з рішення виконкому Інгулецької районної ради № 222 від 19.07.2017 року орган опіки та піклування виконкому Інгулецької в місті ради вважає вирішив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1.

Таким чином, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 157, 161, 191 СК України, Декларацією з прав дитини 20.11.1959, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 169, 197, 212-215, 224-226, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Інгулецької районної у місті ради про визначення місця проживання дитини разом з матір'ю - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, спільно із матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: О. Г. Пустовіт