У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мазур Л.М.,

розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 18 листопада 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 26 926 грн 58 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 11 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 36 % річних на рік на суму залишку заборгованості.

Посилаючись на невиконання ОСОБА_2 взятих на себе за умовами кредитного договору зобов'язань, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 18 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 вересня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзіПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували, що останній платіж ОСОБА_2 було здійснено 23 березня 2010 року, а строк дії картки закінчився 31 грудня 2009 року, у той час як з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся лише у лютому 2016 року, тобто поза межами строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України, про застосування якого представником відповідача було подано відповідну заяву.

Аналогічні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-127цс14, від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-134цс14, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-103цс14, які відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 18 листопада 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Л.М.Мазур