Справа № 128/4698/13-ц Провадження № 22-ц/772/1385/2017Головуючий в суді першої інстанції Саєнко О. Б.
Категорія 39Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

при секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27.03.2017 року у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01.04.2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся у Вінницький районний суд Вінницької області із заявою про перегляд рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01.04.2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами у цивільній справі № 128/4698/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Вимоги заяви обґрунтував тим, що після ухвалення рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01.04.2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 12.05.2014 року, яким відмовлено в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, заявнику 08.06.2016 року стало відомо, що в матеріалах справи № 128/4698/13-ц знаходиться позовна заява від його імені за вх. 17330 від 13.09.2013 року з відміткою про її подачу представником ОСОБА_5 за довіреністю від 01.08.2013 року до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Стверджує, що суд прийняв позовну заяву від його імені від особи за довіреністю, яка не мала від нього повноважень, оскільки довіреність від 01.08.2013 року не посвідчена, оскільки посвідчено підпис ОСОБА_2 у довіреності головою Вінницької Хутірської сільської ради, тому, на думку заявника, правочин який не відповідає встановленій формі та змісту є нікчемним. Крім цього, довіреність від 31.03.2014 року про представлення його інтересів, як позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також не була належним чином посвідчена, оскільки посвідчено не довіреність, а підпис ОСОБА_2 у довіреності секретарем Вінницької Хутірської сільської ради. Таким чином, долучені до матеріалів справи довіреності на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, на думку заявника, не відповідали вимогам ст. 245 ЦК України та ст. 42 ЦПК України.

Зазначає також, що під час апеляційного оскарження рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30.10.2015 року у справі №128/3459/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, його представники отримали копії довіреностей, які були видані представникам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Після ознайомлення представника ОСОБА_8 з матеріалами справи № 128/4698/13-ц стало відомо, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також ОСОБА_7, на думку заявника, навмисно подали від його імені позов до суду та представляли його інтереси по неналежних довіреностях.

Також посилається на те, що в нього відсутня була необхідність звертатися до суду для подачі позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки, він постійно проживав зі своєю матір'ю за місцем її реєстрації, а саме - з 01.07.1985 року по 30.05.2009 року, та вважається таким, що прийняв спадщину, підтвердженням чого є довідка Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 16.09.2015 року № 2503, а також акт про його фактичне (постійне) проживання разом зі спадкодавцем, який підписаний свідками, підписи яких засвідчені головою квартального комітету Присяжнюк О.С.

Також стверджує, що суд розглянув справу без його участі та ухвалюючи рішення не дослідив належним чином докази справи та не встановив всі обставини справи, адже житловий будинок матері з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 3098 м2, власником якої є територіальна громада с. Вінницькі Хутори.

Посилається й на те, що під час розгляду справи судом не було залучено до участі у справі інших спадкоємців та заінтересованих осіб.

Крім того, зазначає, що відповідно до матеріалів справи він, як позивач, двічі не з'явився в судове засідання 22.10.2013 року та 13.11.2013 року, оскільки ОСОБА_7 не мала повноважень приймати участь у судовому засіданні 22.10.2013 року, а тому відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд першої інстанції повинен був залишити позовну заяву без розгляду, у зв'язку з повторною його неявкою у судове засідання, але цього не зробив.

Вищенаведені обставини ОСОБА_2 вважає нововиявленими, у зв'язку з чим, посилаючись на положення п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, просив скасувати рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01.04.2014 року у справі № 128/4698/13-ц.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27.03.2017 року заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про залишення заяви за вх №17330 без розгляду.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, яким закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 362 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Як убачається із матеріалів справи, 13.09.2013 року до Вінницького районного суду було подано ОСОБА_5 на підставі довіреності від 01.08.2013 року позов підписаний ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 1-3).

З копії довіреності від 01.08.2013 року, яка міститься у матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_2, проживаючий за адресою : АДРЕСА_2, паспорт НОМЕР_1, уповноважує ОСОБА_5 та ОСОБА_7 бути його представниками строком на три роки, у тому числі, в судових органах, з правом пред'явлення позову, оскарження рішення суду, тощо. Підпис посвідчено сільським головою Вінницько-Хутірської сільської ради (а.с.29).

З копії довіреності від 31.03.2014 року, яка міститься у матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_2, проживаючий за адресою : АДРЕСА_2, паспорт НОМЕР_1, уповноважує ОСОБА_5 та ОСОБА_6 бути його представниками, строком на один рік, у тому числі в судових органах, з правом пред'явлення позову, оскарження рішення суду, тощо. Підпис посвідчено сільським головою Вінницько-Хутірської сільської ради (а.с.33, 78).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 01.04.2014 року в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено (а.с.86).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 12.05.2014 року рішення суду першої інстанції від 01.04.2014 року залишено без змін (а.с.113).

Постановляючи ухвалу про залишення заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення Вінницького районного суду від 01.04.2014 року без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що наведені у заяві обставини не є нововиявленими.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції судова колегія вважає, що зазначені в апеляційній скарзі доводи є безпідставними та не спростовують правильні висновки суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пленум Верховного Суду України у роз'ясненнях, що містяться у п. 3 постанови від 30.03.2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» (далі - постанова Пленуму ВСУ від 30.03.2012 року № 4) звертає увагу судів на те, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (ч.2 ст.361 ЦПК України).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пп. 1, 2 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що не є нововиявленими обставинами посилання заявника у заяві на те, що суд прийняв його позовну заяву від ОСОБА_5 за довіреністю, який не мав від нього повноважень щодо пред'явлення позову, оскільки довіреність від 01.08.2013 року не посвідчена, а посвідчено підпис ОСОБА_2 у довіреності головою Вінницько-Хутірської сільської ради.

Зокрема, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 не заперечує підписання позову у справі, крім того, зі справи видно, що ОСОБА_2 25.09.2013 року отримав копію ухвали Вінницького районного суду від 17.09.2013 року про відкриття провадження у справі за його позовом, а також його було повідомлено про судові засідання 03.10.2013 року, 02.12.2013 року, 30.12.2013 року, 16.01.2014 року, 20.02.2014 року, 11.03.2014 року та 01.04.2014 року (а.с.13, 28, 55, 57, 60, 66, 70, 77), а 10.04.2014 року ОСОБА_2 було подано до Вінницького районного суду апеляційну скаргу на рішення суду від 01.04.2014 року та сплачено судовій збір (а.с.92-96), при цьому, до апеляційної скарги ОСОБА_2 було додано копію рішення Вінницького районного суду від 01.04.2014 року. Зазначені обставини свідчать про те, що заявник знав про розгляд місцевим судом його позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та про ухвалене рішення суду, яке пізніше він оскаржив в апеляційному порядку.

Про те, що заявник знав про розгляд та вирішення його позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини свідчать також ухвала Вінницького районного суду Вінницької області від 07.04.2015 року по справі № 128/760/15-ц та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 16.03.2016 року по справі № 128/3459/15-ц. (а.с.199, 200-202).

У роз'ясненнях, що містяться у п. 5 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2012 року № 4 звернуто увагу судів на те, що обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК, не є нововиявленими обставинами. Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що вказана вище обставина не є нововиявленою, адже заявник знав про подання та розгляд його позову місцевим судом та про ухвалене рішення суду, яке він оскаржував в апеляційному порядку, однак на ці обставини в апеляційній скарзі не посилався.

Крім цього, необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пп. 1, 2 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Проте, зазначені умови заявником в поданій заяві не наведено.

Правомірним судова колегія вважає також висновок суду першої інстанції на те, що інші наведені в заяві обставини, а саме те, що, на думку заявника, суд першої інстанції у повній мірі не дослідив довіреності на представництво його інтересів в суді, не залучив до участі у справі власника земельної діяльний, на якій розташований спадковий будинок, а також на те, що позивач двічі не явився до суду, а тому його позов повинен був бути судом залишений без розгляду, також не є нововиявленими обставинами, оскільки зазначені обставини можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

У роз'ясненнях, що містяться у пп. 5, 11 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2012 року №4 звернуто увагу судів на те, що процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. Особа, яка не була залучена до участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи чи обов'язки, має право звернутися до суду з апеляційною або касаційною скаргою із заявленням клопотання про поновлення строку на оскарження.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість поданої заяви та про відмову в її задоволенні, оскільки наведені в заяві обставини не є новоявленими.

Пленум Верховного Суду України у роз'ясненнях, викладених у п. 2 постанови від 30.03.2012 року №4 зазначив, що задоволення судом заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами всупереч вимогам ЦПК України порушує принцип правової визначеності та право заявника на доступ до правосуддя, яке гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950).

Беручи до уваги наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, а тому підстав для скасування ухвали суду першої інстанції судова колегія не вбачає, оскільки ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції, постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27.03.2017 року у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01.04.2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис О. С. Панасюк

Підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом.

Головуючий А. Ю. Зайцев