Справа № 132/3039/16-ц Провадження № 22-ц/772/1261/2017Головуючий в суді першої інстанції Аліменко Ю. О.
Категорія 32Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Нікушина В.П.,

суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.

за участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 06 березня 2017 року, ухвалене по даній справі,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (надалі ТДВ «СТ «Домінанта») в якому просила стягнути з останнього на її користь страхове відшкодування в сумі 88 261,06 грн. з яких: страхове відшкодування внаслідок смерті потерпілого - 43 848 грн., моральну шкоду - 14 616 грн., витрати на поховання та спорудження надгробного пам'ятника - 14 616 грн., пеню - 14 024, 96 грн., 3% річних - 1156, 10 грн. та судові витрати.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 03.12.2014 року ОСОБА_5, керуючи технічно справним автомобілем "ВАЗ 21104" д.н.з. НОМЕР_1, власником якого є третя особа, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 (син позивача), який знаходився на правому узбіччі проїзної частини в напрямку м. Житомир та ремонтував автомобіль. Від отриманих травм, внаслідок ДТП, ОСОБА_6 помер на місті.

Вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 20.03.2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4-х років позбавлення волі, без позбавленням права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Вирок набув законної сили 18.04.2015 року.

Відповідно до Полісу № АІ/4712020 від 02.12.2014 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільна відповідальність ОСОБА_5 була застрахована відповідачем. Строк дії договору страхування встановлено з 02.12.2014 року по 01.12.2015 року.

Загибель сина призвела до порушення звичного порядку життя, душевних страждань ОСОБА_3. Внаслідок пережитого стресу погіршився її стан здоров'я, вона стала відлюдною, неврівноваженою, що призвело до тривалої депресії, втрати сну і апетиту, виникнення відчуття втрати сенсу свого життя. Після смерті сина, позивач фактично була позбавлена належного догляду та допомоги, які мала право та отримувала від потерпілого.

На переконання позивача страховик зобов'язаний у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодувати у встановленому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Рішенням суду першої інстанції від 06.03.2017 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі, проте з таким рішенням суду не погодилося ТДВ «СТ «Домінанта» і оскаржило його в апеляційному порядку через свого представника.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог.

Зокрема скаржник оскаржує рішення в частині стягнення з нього страхового відшкодування утриманцям померлого в розмірі 43848, 00 грн. оскільки судом першої інстанції дана вимога задоволена без належного правового обґрунтування, позивачем не надано жодного доказу в підтвердження факту перебування її на утриманні померлого, та що заробіток останнього був для неї постійним і основним джерелом засобом для існування.

Скаржник визнає вимоги щодо стягнення з нього моральної шкоди, та витрат на поховання в сумі заявленої позивачем, а тому просив відповідно й перерахувати суму пені та пропорційно суму судових витрат.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах вимог апеляційної скарги, прийшла до наступного висновку.

Задовольняючи позовні вимоги суд встановив, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, являється матір'ю загиблого ОСОБА_6, досягла пенсійного віку, встановленого законом, загибель сина завдала позивачу душевних страждань, порушення звичного порядку життя, внаслідок пережитого стресу погіршився стан її здоров'я, вона стала відлюдною, неврівноваженою, що призвело до тривалої депресії. Після смерті сина, позивач фактично була позбавлена належного догляду та допомоги, які мала право та отримувала від потерпілого.

З висновками суду першої інстанції погоджується й колегія суддів з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, 03.12.2014 року о 09:40 год., ОСОБА_5, керуючи технічно справним автомобілем "ВАЗ 21104" д.н.з. НОМЕР_1, власником якого є третя особа, на заокруглені проїзної частини в районі 77 км., ділянки автодороги сполученням "Житомир - Могилів-Подільський", не обрав безпечної швидкості за наявної тоді ожеледиці, втративши змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6, який знаходився на узбіччі та ремонтував автомобіль. Внаслідок ДТП ОСОБА_6 помер на місті.

Вироком суду від 20.03.2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4-х років позбавлення волі, без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Вирок набув законної сили 18.04.2015 року.

Відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АІ/4712020 від 02.12.2014 року, цивільна відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта» з дня укладення до 01.12.2015 року.

Пунктом 4 вказаного договору встановлений розмір страхових виплат становить: 100 000 грн. - за шкоду заподіяну життю та здоров'ю, 50 000 грн. -за шкоду заподіяну майну, 1000 грн. - франшиза.

ТДВ "СТ "Домінанта" було повідомлено про настання ДТП згідно повідомлення від 28.07.2015 року №1327 (а. с. 17-18).

04 січня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування на підставі ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», моральної шкоди, та витрат на поховання (а. с. 65).

Зокрема відповідно до пункту 27.2 ст. 27 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, що діяла на момент ДТП, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

За правилами частини 1 статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Серед перелічених осіб, кому підлягає відшкодування шкоди - батьки, які досягли пенсійного віку, встановленого законом.

Враховуючи вказані норми законодавства в їх сукупності, стягнення страхового відшкодування внаслідок смерті ОСОБА_6 в розмірі 43848 грн. є цілком обґрунтованим та правомірним, положення, що регулюють дані правовідносини не вимагають факту доказування перебування позивача на утриманні померлого, оскільки достатнім доказом у даному випадку є сам факт наявності права позивача на утримання від її сина.

Від так, за встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не тягнуть за собою скасування оскаржуваного рішення з підстав наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» відхилити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 06 березня 2017 року, ухвалене по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий-суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: