Провадження №2/522/2834/17
Справа №522/892/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю та факту знаходження на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 22.01.2016 року звернулась до суду з позовом, в якому просила ухвалити рішення, яким встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з 2007 року до 31 жовтня 2014року. Встановити факт знаходження ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_1 у період з 2007 року до 31 жовтня 2014 року.

Свої вимоги мотивувала тим, що приблизно з кінця 2007 року початку 2008 року вона, ОСОБА_1, та ОСОБА_3 почали проживати разом як сімя за адресою: м. Одес а, АДРЕСА_1, вели спільне господарство, допомагали один одному справлятися з виникаючими проблемами та мали спільний бюджет. Позивач стверджує, що вона дбала про здоров'я ОСОБА_3, її матеріальну та моральну стабільність, оскільки померла не мала жодних джерел для існування, вона забезпечувала ОСОБА_3 харчами та ліками, одягом та взуттям. Зазначає, що 31 жовтня 2014 року ОСОБА_3 померла, а весь спектр витрат на її поховання вона взяла на себе. ОСОБА_3 заповіту не залишила, так як помирати не збиралась, що у теперішній час перешкоджає Позивачу оформити спадщину у встановленому законом порядку. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даною заявою.

Представник позивача - ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 26.11.2014 року) у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, надав оригінали правовстановчих та особистих документів померлої, а також оригінали договорів від 06.06.2008 року, від 15.04.2013 року та від 20.04.2013 року щодо проведення ремонтних робіт та благоустрою квартири. Також він пояснив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 протягом довгого періоду часу проживали разом однією сім'єю, так як близьких та рідних людей у ОСОБА_3 не залишилось. Вони вели спільне господарство, разом вирішували повсякденні питання, справлялися з виникаючими проблемами, мали спільний бюджет. ОСОБА_1 дбала про здоров'я ОСОБА_3 її матеріальну та моральну стабільність. Оскільки померла практично не мала жодних джерел існування, весь тягар витрат утримання ОСОБА_1 прийняла на себе. Заявник забезпечувала ОСОБА_3 харчами та ліками, одягом та взуттям. Також, ОСОБА_1 самостійно намагалася повноцінно забезпечувати квартиру, в якій вони проживали, предметами першої необхідності, створити затишок у оселі та придбати необхідні побутові прилади та прибори.

Представник відповідача ОСОБА_5 (діє на підставі довіреності від 18.02.2016 року) у судове засідання з'явився, проти заявлених позовних вимог заперечував.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням пояснень осіб, які брали участь у справі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням органу приватизації від 04 січня 1998 року квартира АДРЕСА_2 була передана в приватну спільну сумісну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Після смерті матері, ОСОБА_6, ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.10.2004 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені, визначено, що частки у спільній сумісній власності є рівними та визнано за позивачем право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті матері (а.с.56).

Зазначене рішення ОСОБА_3 зареєструвала в КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.02.2005 року (а.с.55).

У судовому засіданні встановлено, що 31 жовтня 2014 року померла ОСОБА_3, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті ОСОБА_2 міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за № 11010, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_7 1-ЖД № 392371.

Після її смерті відкрилась спадщина на частину квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи.

У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини мають право за законом на спадкування в четвертій черзі.

Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

За правилами ст. 234 ЦПК України, в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до змісту роз'яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою, про встановлення фактів що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або), за наявності інших спадкоємців та спору між ними.

Відповідно до п.1 ст.256 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, тощо.

Пунктом 23 Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», викладена правова позиція в якій зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Також, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 256 ЦПК може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні, що має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ні отримання непрацездатною особою пенсії, ні її окреме проживання від спадкодавця не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні.

Відповідно до п.18 Постанови пленуму ВСУ від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах що мають юридичне значення», встановлено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх отримання.

У судовому засіданні з пояснень ОСОБА_1 та свідків встановлено, що у будь-якому шлюбі вона ніколи не перебувала та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі своїми батьками . Приблизно у 2007 році вона познайомилась та зблизилась із своєю сусідкою ОСОБА_3, яка на той час була одинокою, літньою людиною, пенсіонером. Між ними склались добрі стосунки, і в той час вона була вагітна, але чоловіка не мала, у звязку з чим у неї були дуже погані стосунки з батьками і вона не знала що робити і де жити. І якось у дворі при розмові з сусідкою ОСОБА_3 , та її пожаліла та запропонувала перейти жити до неї, оскільки остання проживала сама, у неї нікого не було з рідних, там були погані житлові умови та з скрутним матеріальним становищем ОСОБА_3, було запропоновано ОСОБА_1 переїхати проживати до неї в квартиру, тобто сусідки для кращого утримання та допомоги, так як остання потребувала матеріальної допомоги та догляду. Позивачка проживала в спірній квартирі з моменту народження її дитини- з серпня 2007р. , вона є матірю-одиночкою, їй ОСОБА_3 допомагала доглядати та виховувати сина., проживали дружньо однією сімєю до її смерті, позивачка утримувала її, оскільки пенсія була дуже мала 1070 грн., потребувала допомоги у лікуванні та придбанні ліків, здійснила в квартирі ремонт. Всі витрати повязанні з її похованням позивач взяла на себе, вважаючи її близькою людиною.

Після смерті ОСОБА_3 позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення визначених даним позовом фактів в порядку окремого провадження. рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.03.2015 року (справа №520/1760/15-ц) вказана заява була задоволена, проте, Апеляційний суд Одеської області посилаючись на ч. 6 ст. 235 ЦПК України ухвалою від 18.12.2015 року залишив заяву без розгляду та роз'яснив заявникові, що вона має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Як пояснив представник позивачки у судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 протягом довгого періоду часу проживали разом однією сім'єю, так як близьких та рідних людей у ОСОБА_3 не залишилось. Вони вели спільне господарство, разом вирішували повсякденні питання, справлялися з виникаючими проблемами, мали спільний бюджет. ОСОБА_1 дбала про здоров'я ОСОБА_3 її матеріальну та моральну стабільність. Оскільки померла практично не мала жодних джерел існування, весь тягар витрат утримання ОСОБА_1 прийняла на себе. Заявник забезпечувала ОСОБА_3 харчами та ліками, одягом та взуттям. Також, ОСОБА_1 самостійно намагалася повноцінно забезпечувати квартиру, в якій вони проживали, предметами першої необхідності, створити затишок у оселі та придбати необхідні побутові прилади та прибори.

Вказані обставини підтверджуються, зокрема, договорами на проведення ремонтних робіт від 06.06.2008 року, від 15.04.2013 року та актами виконаних робіт, укладених заявником з ОСОБА_8А, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, відповідно до яких останні зобов'язались провести поліпшення шляхом устаткування спутнікової антени та здійснити ремонтні роботи в квартирі АДРЕСА_2, належній померлій.

Також допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які є сусідами позивачки та ОСОБА_3, підтвердили суду, що ОСОБА_1 з 2007 року проживала в квартирі №107 однією сім'єю з ОСОБА_3 до смерті останньої. Квартира №107 є двокімнатною та в одній з них мешкала ОСОБА_1 з маленьким сином, а в іншій ОСОБА_3. Обидва свідка пояснили, що позивачка була у неприязливих стосунках з батьками у звязку з вагітністю, та їй запропонувала перейти жити до себе ОСОБА_3, і позивачка забезпечувала ОСОБА_3 усім необхідним: ліками, речами, продуктами харчування тощо і усе це робила за власні кошти. Усі заходи щодо забезпечення поховання ОСОБА_3 після її смерті взяла на себе позивачка. Будь-які інші особи життям старенької не цікавились, допомоги їй не надавали. Свідок ОСОБА_12 зазначила, що чоловік ОСОБА_3 помер давно, дітей остання не мала.

Факт перебування ОСОБА_3 на утриманні позивачки також підтверджується довідкою КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Київського району міста Одеси» від 24.02.2015 року №56, згідно якої ОСОБА_3 на обліку пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян як малозабезпечена не перебувала.

Також на підтвердження своїх вимог позивачка надала ряд документів, з яких вбачається, що після смерті ОСОБА_3 саме ОСОБА_1 взяла на саме весь спектр витрат на поховання.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» був укладений Договір-замовлення на організацію та проведення поховання № 014195, відповідно до якого КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» зобов'язується якісно та своєчасно здійснювати поховання ОСОБА_3, а саме надати послуги кремації. Відповідно до змісту договору всі витрати за передбачені послуги були взяті на себе ОСОБА_1.

Також відповідно до Довідки на одержання та підпоховання праху № 3193, що була видана КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування ОСОБА_2 Крематорій», ОСОБА_1 отримала прах ОСОБА_3, кремація якої відбулась 01 листопада 2014 року.

Крім того, 01 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та Приватним підприємцем «Курілов» був укладений договір-замовлення на організацію та проведення поховання, відповідно до умов якого виконавець якісно та своєчасно зобов'язується здійснити надання послуг для поховання ОСОБА_3. Відповідні послуги включали в себе придбання позивачкою відповідної урни для поховання, запайка даної урни, оренду залу тощо.

Також відповідно до рахунку-фактури б/н від 31 жовтня 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 являється замовником, а фізична особа - підприємець ОСОБА_13 - виконавцем. Відповідно до даного замовлення вказана особа підприємець надала позивачці послуги з організації, підготування документів та проведення кремації ОСОБА_3. Відповідні послуги повністю були оплачені ОСОБА_1.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом враховані норма ст. 3 СК України, яка вказує, що сім`ю складають особи, які проживають разом, мають спільні права та обов'язки.

Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я - це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові, солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають однин одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.

Суд звертає увагу на те, що у разі встановлення відповідного факту, що не може бути підтверджений жодним іншим чином, позивачка отримає право потрапити до четвертої черги спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

З витребуваної судом спадкової справи №5/2015 до майна померлої 31 жовтня 2014 року ОСОБА_3 (а.с.101-130), судом встановлено, що ОСОБА_1 24.04.2015 року звернулась до приватного нотаріуса ОМНО ОСОБА_14 із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3.

Згідно інформаційних довідок від 24.04.2015 року (а.с.110-112) нотаріусом інших спадкових справ, виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину, заповітів чи спадкових договорів за параметром пошуку ОСОБА_3 не встановлено.

З наведеного вище суд вважає за можливе встановити факт проживання однією сімєю позивача зі спадкодавцем ОСОБА_3 в період з 2007 року до 31 жовтня 2014року, а також факт знаходження ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_1 в період з 2007 року до 31 жовтня 2014року. На спростування вищевикладеного з боку відповідача суду не надано належних та допустимих доказів.

Таким чином, із вищевказаних норм вбачається, що ОСОБА_1 має весь спектр прав для задоволення поданого позову та отриманні права спадкування, оскільки дійсно проживала із спадкоємцем однією сімю протягом періоду часу більшого за 5 років.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд, розглядаючи справу повно, всебічно та об'єктивно, прийшов до висновку що вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню у повному обсязі, враховуючи відсутність інших спадкоємців.

Керуючись ст..ст.1, 3, 4, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 208-210, 212-215, 218, 234, 256-259 ЦПК України, ст..ст.15,16 ЦК України, - суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, про встановлення факту проживання однією сім'єю та знаходження на утриманні - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з 2007 року до 31 жовтня 2014року.

Встановити факт знаходження ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_1 в період з 2007 року до 31 жовтня 2014року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, в порядку ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

11.05.2017