Справа № 2-3839/11
Провадження № 4-с/487/49/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2017 року суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Агєєва Л.І., при секретарі Ткаченко І.В., розглянувши скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2 на постанову головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачеві,

В С Т А Н О В И В:

20.04.2017 року ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2 звернулося до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_3 та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, мотивуючи тим, що оскаржувана постанова є неправомірною, порушує норми ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. ст. 19, 58, 124 Конституції України, а за такого, підлягає скасуванню.

В судове засідання представник скаржника не зявився, про день та час розгляду скарги був повідомлений належним чином.

В судове засідання представник Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області не зявився, надав до суду письмові заперечення, просив розглянути скаргу за відсутності представника ДВС.

Заінтересована особа ОСОБА_4 до суду не зявився, про день та час розгляду скарги був повідомлений належним чином.

Дослідивши доводи скарги, заперечення, матеріали справи та надані документи, судом встановлено:

23.04.2012 року Заводським районним судом м. Миколаєва було видано ПАТ «ВіЕйБі» виконавчий лист по справі №2-3839/11 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБі» заборгованості за кредитним договором в розмірі 25 279,50 грн. та судових витрат.

23.03.2017 року головним державним виконавцем Заводського відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_3 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві щодо вищевказаного документа, оскільки не виявлено майна боржника, на яке можна було звернути стягнення.

Не погоджуючись з діями державного виконавця, вважаючи їх незаконними та такими, що порушують норми ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. ст. 19, 58, 124 Конституції України ПАТ «ВіЕйБі» звернулося до суду з даною скаргою.

Частиною 1 статті 383 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 384 ЦПК України скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.

Статтею 387 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, суд визнає їх неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновити його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції яка діяла на час відкриття виконавчого провадження) рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Враховуюче викладене, суд приходить до переконання, що доказів про неправомірність винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови суду не надано, також скаржником не вказано яких саме заходів не вжито державним щодо пошуку майна та коштів боржника по вищевказаному виконавчому провадженні.

Таким чином суд вважає, що державний виконавець при винесені оскаржуваної постанови діяв в межах своїх повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства, тому скарга задоволенню не підлягає.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись ст. ст. 383, 384, 387 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2 на постанову головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачеві залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області протягом 5 днів в порядку, передбаченому ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: Л.І. Агєєва