АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/2771/16-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/709/К/17 Бондарєва О.І.
Категорія № 59 (І ) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.,

за участю: представників відповідача Державного підприємства «Кривбасшахто- закриття» - Терещенко Ольги Володимирівни, Іскрук Оксани Володимирівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Кривбасшахтозакриття» на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Кривбасшахтозакриття», третя особа Дніпропетровська обласна державна адміністрація, про стягнення компенсації за знесене домоволодіння, трьох відсотків річних та інфляційних витрат за порушення виконання зобов'язань,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Кривбасшахтозакриття», про стягнення компенсації за знесене домоволодіння, трьох відсотків річних та інфляційних витрат за порушення виконання зобов'язань.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй, як власнику домоволодіння АДРЕСА_1, у 2013 році була нарахована грошова компенсація за знесену садибу, у розмірі 36 872,88 грн.

Згідно робочого проекту «Ліквідація шахти «Саксагань» та Реструктуризація державного підприємства «Рудоуправління ім. Кірова» шляхом його закриття згідно наказу Міністерства промислової політики України від 14.02.2007 року №72, обов'язки щодо відселення мешканців житлового масиву Карнаватка з зони зсуву земної поверхні від підземних розробок покладені на Державне підприємство «Кривбасшахтозакриття».

На чисельні її звернення до відповідача, отримувала письмові відповіді, що у зв'язку із відсутністю грошових коштів ДП«Кривбасшахтозакриття», не має можливості виплатити їй присуджені грошові кошти, у розмірі 36 872,88 грн., в якості компенсації за знесене домоволодіння.

Згідно довідки, виданої ДП«Кривбасшахтозакриття» за вих. №496 від 19.11.2013 року їй була нарахована компенсація, як власнику за будівлі та насадження, у розмірі 36872,88 грн., проте кошти не виплачені, тому просила суд стягнути з Відповідача суму компенсації, з урахуванням 3% річних, у розмірі- 3 226,37 грн. та інфляційних втрат - 32663,19 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 січня 2017 року позов задоволено. Стягнути з Державного підприємства «Кривбасшахтозакриття» на користь ОСОБА_4 72 762,44грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На його думку, судом не враховано, що ДП «Кривбасшахтозакриття» не є належним відповідачем у справі. З 01 січня 2015 року фінансування витрат на відселення мешканців с. Карнаватка є територіальні громади. Судом не взято до уваги, що у 2015,2016 р.р. фінансування бюджетної програми реструктуризації та ліквідації об'єктів підприємств гірничої промисловості не передбачено.

Судом не враховано пропуск позивачем строку позовної давності за зверненням до суду за захистом порушених прав, не врахував що компенсація позивачу мала бути виплачена починаючи з 10 грудня 2012 року. Позивачем клопотання про поновлення строку не ставилось.Суд дійшов помилкового висновку про визнання відповідачем обов'язку нарахування та виплати компенсації.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача та її представника в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 була відселена з домоволодіння АДРЕСА_1, через знаходження її домоволодіння у зоні зсуву земної поверхні від підземних розробок гірничо-рудних підприємств з наданням іншої житлової площі, з виплатою грошової компенсації за знесене домоволодіння та насадження, у розмірі - 36 872,88 грн., які станом на 19.11.2013 року їй не перераховані (а.с.4).

Виконання робочих проектів по відселенню мешканців жтм. Карнаватка та виплату грошової компенсації за вилучене майно громадян, дерева та чагарники, а також поетапну рекультивацію відселених територій покладено на ДП «Кривбасшахтозакриття» (а.с.6).

Згідно робочого проекту «Ліквідація шахти «Саксагань» в частині відселення мешканців селища Карнаватка на базі робочих проектів «Ліквідація шахти «Саксагань» та «Реструктуризація ДП РУ ім. Кірова шляхом його закриття (ліквідації)» інструкції №72-Д «Про порядок та умови розрахунків, пов'язаних зі зносом, переносом і відбудовою житлових будинків, споруд та пристроїв, що знаходяться в особистій власності громадян», згідно оцінки БТІ. Позивачу за знесені садиби Державним підприємством «Кривбасшахтозакриття» нарахована компенсація у розмірі 36872,88 грн., яка із-за відсутності бюджетного фінансування у 2013 році не виплачена (а.с.5).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 просила суд стягнути з відповідача кошти .

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції керувався ст. 171 ЖК України та виходив з права позивача на отримання компенсації за знесене житло та насадження, що було нараховане, проте не виплачено позивачу, разом із компенсацією за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність порушених прав позивача на своєчасне одержання компенсації за знесене домоволодіння та насадження.

Зокрема, відповідно до ст. 171 ЖК України у разі знесення жилих будинків, що є в приватній власності громадян, у зв'язку з вилученням земельних ділянок для державних або громадських потреб зазначеним громадянам, членам їх сімей, а також іншим громадянам, які постійно проживають у цих будинках, надаються за встановленими нормами квартири в будинках державного або громадського житлового фонду. Крім того, власникам жилих будинків на їх вибір або сплачується вартість будинків, будівель та пристроїв, що зносяться, або надається право використати матеріали від розбирання цих будинків, будівель та пристроїв за своїм розсудом.

Метою даної норми є захист житлових прав власника будинку та інших громадян, які постійно проживають у будинку, і які позбавляються житла у зв'язку із знесенням цього будинку, що є місцем постійного їх проживання, шляхом надання цим особам для проживання іншого жилого приміщення; та по-друге, захист майнових прав власника будинку шляхом відшкодування йому вартості будинку, що зноситься.

Даний правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року справа №6-35 цс13 та відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами при розгляді справ.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Захист права власності, гарантується статтею 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції прав людини та основоположних свобод, відмова від виплати грошової компенсації за знесене домоволодіння із господарчими забудовами та насадженнями є порушенням права власності позивача. У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як "існуюче майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення від 2 березня 2005 року ЄСПЛ від MALTZAN and Others v. Germany). ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися "активом", вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону.

В рішенні Європейського Суду (Suk v. Ukraine) від 10 березня 2011 року, заява № 10972/05 -ЄСПЛ визнав порушення статті 1 Першого протоколу до конвенції. Суд зауважив, що вимога заявника ґрунтувалась на чіткому положенні чинного на той час національного законодавства, відтак заявник міг вважатися таким, що мав обґрунтовані сподівання, отримати відповідну виплату. Відповідно до усталеної практики Суду, державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання зобов'язань, тому остаточна відмова національних органів у праві заявника на цю доплату, є свавільною і такою, що не ґрунтується на законі.

Отже, колегія суддів вважає неприйнятними посилання представника відповідача про відсутність коштів та державного фінансування бюджетної програми на реструктуризацію та ліквідацію об'єктів підприємств з підземного видобутку залізної руди, оскільки порушують право позивача на отримання компенсації за знесене домоволодіння, передбачене законодавством.

Колегія суддів вважає посилання представника відповідача в апеляційній скарзі стосовно неналежного відповідача, такими, що спростовуються письмовими матеріалами справи.

Згідно робочого проекту «Ліквідація шахти «Саксагань» та Реструктуризація державного підприємства «Рудоуправління ім. Кірова» шляхом його закриття та згідно наказу Міністерства промислової політики України від 14.02.2007 року №72, обов'язки щодо відселення мешканців житлового масиву Карнаватка з зони зсуву земної поверхні від підземних розробок покладені на Державне підприємство «Кривбасшахтозакриття».

Посилання відповідача на ЗУ «Про внесення зміни до бюджетного кодексу щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 року, не можна взяти до уваги, оскільки правовідносини виникли між сторонами до набрання чинності даного закону, тому не підлягають застосуванню, відповідно до ч.ч.1,2 ст.5 ЦК України, яка передбачає що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності та не мають зворотньої дії у часі.

Колегія суддів також вважає безпідставними посилання відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, з посиланням на початок її перебіг з грудня 2012 року відповідачем не надано доказів обізнаності позивача про порушення його прав саме з цієї дати.

Відповідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлена законодавством тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України).Колегія суддів , погоджується із висновком суду першої інстанції про обізнаність позивача про порушення її прав з довідки, виданої ДП «Кривбасшахтозакриття» за вих. №496 від 19.11.2013 року а саме, що їй була нарахована грошова компенсація за знесені будівлі та насадження у розмірі 36872,88 грн. однак гроші не перераховані та не виплачені (а.с.4).

Звернувшись до суду з позовом згідно штампу вхідної кореспонденції суду 31.05.2016 року, трирічний строк позовної давності не пропустила.( а.с.1).

Колегія суддів перевіривши правильність розрахунку визначених судом першої інстанції сум, погоджується із ним. Розмір компенсаційних виплат у сумі 36872,88 грн. був визначений особисто відповідачем, проте не виплачений. Із розміром 3% річних за порушення виплати грошового зобов'язання у сумі 3226,37 грн., та інфляційних витрат -32663,19 грн. колегія суддів погоджується. Відповідач не заперечував проти визначеного позивачем розміру 3% річних та інфляційних витрат, доводи апеляційної скарги в частині розміру стягнутих сум відсутні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Кривбасшахтозакриття» - відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді : А.П. Барильська

В.П. Зубакова