Номер провадження: 22-ц/785/7876/17
Номер справи місцевого суду: 520/1996/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22.08.2017 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Споживчого товариства «Житлово-будівельний кооператив «Будова-Ріелт», ОСОБА_2, про визнання угоди про заміну сторони у договорі недійсною,

встановила:

17.02.2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсною угоду №2 від 29.07.2015 року про заміну сторони в договорі №6/23 від 29.09.2014 року Асоційованого членства в Споживчому товаристві «Житлово-будівельний кооператив «Будова-Ріелт».

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 01.03.2017 року відкрито провадження по справі.

09.08.2017 року до суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_6 про забезпечення позову, в якій представник просив суд вжити заходи забезпечення позову та накласти арешт на квартиру №22 в будинку №55/2, корпус 6 по Люстдорфській дорозі в місті ОСОБА_7, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 22.08.2017 року заяву представника ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову, а саме: накладено арешт на квартиру №22 в будинку №55/2, корпус 6 по вул. Люстдорфська дорога в місті Одесі.

Не погоджуючись із ухвалою суду, апеляційну скаргу подав представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права ставиться питання про скасування ухвали та постановлення нової про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не було враховано те, що заявник не надав жодних доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч.3 ст. 151 ЦПК, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того ОСОБА_3 звертає увагу на те, що за весь час розгляду справи ОСОБА_2, яка є власником спірної квартири, жодних дій направлених на відчуження квартири не здійснила, що є доказом того, що заява про забезпечення позову дійсно була необґрунтована, та не підтверджена доказами реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Також вважає, що судом першої інстанції у порушенні ст. 151, 152 ЦПК України, при вирішенні питання про накладення арешту на нерухоме майно не було враховано, що позивач звернувся до суду з немайновими вимогами, та вимагає визнати угоду про заміну сторони у договорі недійсною, не заявляючи при цьому майнових вимог на квартиру, що свідчить про не співмірність обраного виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами. Суд, враховуючи зміст позовних вимог, не зясував яким чином не вжиття заходів забезпечення позову зможе у подальшому утруднити виконання рішення суду у разі можливого задоволення позовних вимог про визнання угоди про заміну сторони у договорі недійсною.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Суд першої інстанції на вказані вище обставини не звернув належної уваги та вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру не враховував, що позивач звернувся до суду з немайновими вимогами та вимагає визнати угоду про заміну сторони у договорі недійсною, не заявляючи при цьому майнових вимог на спірну квартиру.

Відповідно до ч. 2 статті 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - скасуванню та переданню на новий розгляд до суду першої інстанції як така, що не відповідає вимогам процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 312, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22.08.2017 року скасувати та питання про забезпечення позову передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

ОСОБА_7