АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Ладиченко С.В.
Справа №752/1334/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Шебуєвої В.А.,

Оніщука М.І.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення юридичного факту окремого проживання дружини та чоловіка у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та визнання права особистої приватної власності на грошові кошти,-

В С Т А Н О В И Л А

У січні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

У мотивування вимог посилалася на те, що 03.01.1981 року, між нею та відповідачем був укладений шлюб, який розірваний у 2014 році.

У період перебування в шлюбі за спільні кошти було придбано майно:

- автомобіль легковий HONDA CIVIC 4D, об'єм двигуна 1799 см3, колір бежевий, згідно договору купівлі-продажу від 07.12.2007 року, реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_1;

- грошові кошти у доларах США, Євро та гривнях, які зберігались в банках м. Києва: ПАТ «Міський комерційний банк», ПАТ «Комерційний банк «Промекономбанк», ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», ПАТ «Єврогазбанк», ПАТ «ВіЕйБі Банк», ПАТ «Брокбізнесбанк», ПАТ «АКБ «Аркада», ПАТ «Дельта Банк»;

- збудований за час шлюбу, але не прийнятий в експлуатацію двоповерховий дачний будинок на АДРЕСА_1;

- земельна ділянка для ведення садівництва 0,0593 га в садівничому товаристві «Озерне» на підставі Державного акту на землю наданого М-Рубежівською сільрадою, зареєстрованого на відповідача на якій збудований вищевказаний будинок;

- капітальний гаражний бокс в гаражному кооперативі «Залізничник», розташованому по АДРЕСА_2.

Від оформлення права власності на дачний будинок та гараж відповідач ухиляється, а без нього вона не має можливості оформити право власності на це майно.

Дійти згоди з позивачем на поділ набутого під час шлюбу з відповідачем майна вона не змогла.

Враховуючи наведене та з урахуванням остаточної редакції позовних вимог(а.с.64-65 т.6) та заяви про залишення окремих частин позовних вимог без розгляду(а.с.171-172) просила суд:

1) поділити грошові кошти по 1/2 кожному, які знаходились на рахунках у банківських установах на ім'я ОСОБА_2 у відповідних грошових одиницях:

-1/2 від встановлених 101475,62 доларів США та 3% річних як відповідальності за порушення грошового зобов'язання з 01.01.2014 року до моменту прийняття судового рішення;

-1/2 від встановлених 10 485,59 Євро та 3% річних як відповідальності за порушення грошового зобов'язання з 01.01.2014 року до моменту прийняття судового рішення;

-1/2 від встановлених 473168 грн. 51 коп. та 3% річних як відповідальності за порушення грошового зобов'язання з 01.01.2014 року до моменту прийняття судового рішення;

2) поділити автомобіль HONDA CIVIC 4D об'єм двигуна 1799 см3, колір бежевий, 2007 року випуску, реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_1, по 1/2 частині автомобіля кожному;

3)визнати за нею право як співзабудовника на 1/2 частину збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об'єкта незавершеного будівництва - дачного будинку по АДРЕСА_1;

4)визнати за нею право на 1/2 частину паєнагромадження внесеного за рахунок спільних грошових коштів подружжя в якості оплати паю гаражного боксу АДРЕСА_2.

5)визнати за нею право на оформлення та реєстрацію, у відповідних органах та у встановленому законодавством порядку, права власності на 1/2 частини кожного наступного нерухомого майна:

- дачного будинку по АДРЕСА_1;

- земельної ділянки площею 0,0593 га по АДРЕСА_1;

- гаражного боксу АДРЕСА_2.

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про встановлення юридичного факту окремого проживання дружини та чоловіка у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та визнання права особистої приватної власності на грошові кошти

У мотивування зустрічного позову посилався на те, що з вересня місяця 2009 року, вони почали проживати окремо один від одного, остаточно припинили вести спільний побут та спільне господарство, утримувати один одного, виконувати свої зобов'язання як подружжя, тобто припинили проживати однією сім'єю та фактично припинили шлюбні відносини.

Після його виходу в червні 2006 року на пенсію, йому Пенсійним фондом України була призначена пенсія. Загальна сума пенсії отримана ним в період, коли вони з дружиною почали проживати окремо, а саме з вересня 2009 року по 31 грудня 2013 року становить 460 966 грн. 38 коп.

Крім того, після смерті ОСОБА_6 його матері, він отримав у спадщину квартиру АДРЕСА_3.

В зв'язку з цим, 27 травня 2010 року він уклав договір найму (оренди) цього жилого приміщення й за тимчасове користування квартирою на умовах оренди з 01 червня 2010 року по 31 травня 2013 року отримав кошти у розмірі 193500 грн.

Більшість цих грошових коштів була внесена ним на депозитні рахунки банків, конвертована у валюту. На ці грошові кошти банками були нараховані проценти внаслідок чого грошові суми значно збільшились.

У зв'язку з цим, в період з вересня 2009 року по 31 грудня 2013 року він одержав дохід у різних грошових одиницях (гривнях, доларах США та Євро), що за офіційним курсом НБУ станом на 8 лютого 2015 року становить приблизну грошову суму коштів у розмірі 2828 282 грн. 32 коп.

Таким чином всі без виключення грошові кошти, які знаходяться на його рахунках у банківських установах, набуті лише ним особисто за час роздільного проживання у зв'язку із фактичним припиненням між ними шлюбних відносин.

За таких обставин просив суд:

1) встановити юридичний факт окремого проживання сторін у справі у зв'язку із фактичним припиненням ними шлюбних відносин в період з вересня 2009 року по 03.09.2014 року;

2) визнати за ним право особистої приватної власності на грошові кошти у розмірі 3230014 грн. 31 коп. внесених ним як вклади на рахунки банківських установ за депозитними договорами.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Поділено грошові кошти по Ѕ кожному, які знаходились на рахунках у банківських установах на ім'я ОСОБА_2 у відповідних грошових одиницях, та які були зняті ним з рахунку а саме: Ѕ від встановлених 101475,62 доларів США; Ѕ від встановлених 10 485,59 Євро; Ѕ від встановлених 473168 грн. 51 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 50737,81 долара США, 5242,79 Євро, 236584,25 грн.

Поділено спільне майно подружжя автомобіль HONDACIVIC 4Dоб'єм двигуна 1799 смі, колір бежевий, 2007 року випуску, реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_1, визнавши за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності по Ѕ частині автомобіля за кожним із них.

Визнано за ОСОБА_4 право власності як співзабудовника на Ѕ частину збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об'єкта незавершеного будівництва - дачного будинку по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право на Ѕ частину паєнагромадження внесеного за рахунок спільних грошових коштів подружжя в якості оплати паю гаражного боксу АДРЕСА_2.

Визнано право ОСОБА_4 на оформлення та реєстрацію, у відповідних органах та у встановленому законодавством порядку, права власності на Ѕ частини кожного наступного нерухомого майна: - дачного будинку по АДРЕСА_1; - гаражного боксу АДРЕСА_2.

У задоволенні решти позовних вимог за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення юридичного факту окремого проживання дружини та чоловіка у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та визнання права особистої приватної власності на грошові кошти - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 у відшкодування судових витрат 5127 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 та задовольнити зустрічний позов в повному обсязі.

Зазначає, що з вересня 2009 року по 3 вересня 2014 року подружжя спільно однією сім»єю не проживало, не було пов'язане спільним побутом та не вело спільне господарство, мали окремі бюджети, не утримували один одного та не виконували своїх зобов'язань як подружжя, тобто фактично припинили свої шлюбні відносини, а тому судом безпідставно відмовлено у встановленні факту окремого проживання.

Позивачем не було доведено право на Ѕ частку грошових коштів, в свою чергу ним надано достатньо доказів на підтвердження права особистої власності на кошти, оскільки з червня 2006 року відповідачу була призначена пенсія, сума якої за період з вересня 2009 року по 31 грудня 2013 року становить 460966,38 грн. та з 01 червня 2010 року по 31 травня 2013 року він здавав в оренду квартиру, отриману в спадок від матері, й орендна плата за цей період склала 193500 грн. Всі ці кошти, за виключенням коштів необхідних для власного проживання, він вносив на депозитні рахунки.

Суд вийшов за межі заявлених позивачем вимог та стягнув з відповідача на користь позивача Ѕ частину грошових коштів, які знаходилися на банківських рахунках, хоча ним було знято всі грошові кошти з депозитних рахунків банку до початку розгляду справи по суті. Інших вимог щодо грошових коштів позивачем заявлено не було.

Судом першої інстанції безпідставно та необґрунтовано задоволено вимоги позивача про визнання права власності на Ѕ частину неприйнятого в експлуатації та самочинно збудованого садового будинку, що суперечить вимогам законодавства.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили обставини внесення ним та відповідачем грошових коштів, набутих ними за час перебування в шлюбі, в якості паєнагромадження в рахунок гаражного боксу АДРЕСА_2. Крім того, жодною нормою актів законодавства України не передбачено визнання права на Ѕ частину паєнагромадження сплаченого в рахунок набуття права на гаражний бокс в гаражному кооперативі.

Зауважує, що вимоги про визнання право власності та вимоги про визнання права на оформлення та реєстрацію, у відповідних органах та в установленому законодавством порядку, права власності на є взаємовиключними, а тому суд безпідставно задовольнив одночасно обидві вимоги.

Також судом порушено вимоги процесуального законодавства, оскільки допустив зміну предмету позову після початку розгляду справи по суті.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 03.01.1981 року між сторонами у справі був укладений шлюб.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.07.2014 року у справі № 752/572/14-ц, шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 - розірвано.

Рішенням Апеляційний суд міста Києва від 03 вересня 2014 року, змінено рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2014 року шляхом виключення з його мотивувальної частини висновків суду про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет з 2009 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 вересня 2014 року залишено без змін.

Таким чином шлюб між позивачем та відповідачем, припинився 03 вересня 2014 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за час шлюбу сторонами набуте наступне майно:

- автомобіль легковий HONDA CIVIC 4D, об'єм двигуна 1799 см3, колір бежевий, згідно договору купівлі-продажу від 07.12.2007 року, реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_1, вартістю 177479 грн.02 коп.(висновок авто товарознавчої експертизи на а.с.208 т.1);

- збудований за час шлюбу, за спільні кошти подружжя двоповерховий дачний будинок по АДРЕСА_1;

- капітальний гаражний бокс в гаражному кооперативі «Залізничник», розташованому по АДРЕСА_2;

- грошові кошти у доларах США, євро та гривнях, які зберігались в банках м. Києва: ПАТ «Міський комерційний банк», ПАТ «Комерційний банк «Промекономбанк», ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», ПАТ «Єврогазбанк», ПАТ «ВіЕйБі Банк», ПАТ «Брокбізнесбанк», ПАТ «АКБ «Аркада», ПАТ «Дельта Банк», а саме 101475,62 доларів США, 10485,59 Євро, 473168 грн. 51 коп.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).

У ч. 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За положеннями ч. 1-2, 4 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз'яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року в справі №6-801цс16.

Враховуючи те, що автомобіль легковий HONDA CIVIC 4D, об'єм двигуна 1799 см3, колір бежевий, згідно договору купівлі-продажу від 07.12.2007 року, реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_1, був придбаний в період шлюбу та за кошти подружжя, що не заперечується відповідачем, тому судом вірно поділено спільне майно подружжя автомобіль та визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності по Ѕ частині автомобіля за кожним із них.

У суді апеляційної інстанції представник апелянта погодився з тим, що в цій частині рішення суду відповідає вимогам закону.

Не є підставою для скасування рішення суду посилання представника ОСОБА_2 на те, що судом першої інстанції безпідставно та необґрунтовано задоволено вимоги позивача про визнання права власності на Ѕ частину неприйнятого в експлуатації та самочинно збудованого садового будинку, що суперечить вимогам законодавства. Крім того, жодною нормою актів законодавства України не передбачено визнання права на Ѕ частину паєнагромадження сплаченого в рахунок набуття права на гаражний бокс в гаражному кооперативі з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з позовом про поділ майна подружжя, зокрема в частині, що стосується дачного будинку та гаражного боксу, позивач посилалася на те, що від оформлення права власності на дачний будинок та гараж відповідач ухиляється, а без нього вона не має можливості оформити право власності на це майно.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Таким чином, урахувавши ті обставини, що спірний об'єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво його закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача; позивач позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права на 1/2 частину спірного об'єкта незавершеного будівництва.

Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України по справі №6-47 цс 16 від 07.09.2016 року, та в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування судами.

Судом встановлено, що двоповерховий дачний будинок на АДРЕСА_1був збудований сторонами під час шлюбу, будинок повністю побудований та придатний для проживання, але відповідач не вчиняє ніяких дій по введенню його в експлуатацію.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції вірно визнано за ОСОБА_4 право власності як співзабудовника на Ѕ частину збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об'єкта незавершеного будівництва - дачного будинку на АДРЕСА_1.

Не відповідають обставинам справи та нормам закону посилання представника ОСОБА_2 на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили обставини внесення грошових коштів, набутих ними за час перебування в шлюбі, в якості паєнагромадження в рахунок гаражного боксу АДРЕСА_2, а також на те, що жодною нормою актів законодавства України не передбачено визнання права на Ѕ частину паєнагромадження сплаченого в рахунок набуття права на гаражний бокс в гаражному кооперативі з огляду на таке.

Згідно довідки ГБК «Залізничник» від вересня 2009 року, ОСОБА_5 є власником Ѕ гаражного боксу, сума пайового внеску в розмірі 500 крб. сплачена 24 листопада 1989 року у повному обсязі. Гаражний бокс введено в експлуатацію в жовтні 1991 року. (а.с.149 т.2)

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз'яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі.

Враховуючи те, що паєнакопичення в гаражно-будівельному кооперативі здійснювалось в період шлюбу, й відповідачем не спростовано здійсненню його за рахунок спільних коштів подружжя, тому судом вірно задоволено вимогу про визнання за ОСОБА_4 право на Ѕ частину паєнагромадження внесеного за рахунок спільних грошових коштів подружжя в якості оплати паю гаражного боксу АДРЕСА_2.

Не є підставою для скасування рішення суду посилання ОСОБА_2 на те, що вимоги про визнання право власності та вимоги про визнання права на оформлення та реєстрацію, у відповідних органах та в установленому законодавством порядку, права власності є взаємовиключними, оскільки в силу ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, оскільки позивач дійсно позбавлена права в інший спосіб захистити своє право власності і не має залежати від волі колишнього чоловіка.

Ураховуючи те, що відповідач ухиляється від оформлення та реєстрації дачного будинку та гаражного боксу, а вчинення цих дій можливе тільки за згодою всіх співвласників, тому задоволення вимоги про визнання права за ОСОБА_4 на оформлення та реєстрацію, у відповідних органах та у встановленому законодавством порядку, права власності на Ѕ частини дачного будинку та гаражного боксу дозволить реалізувати правомочність власника майна розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд без погодження з боку відповідача.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову про встановлення юридичного факту окремого проживання дружини та чоловіка у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та визнання права особистої приватної власності на грошові кошти суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості заявлених вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

ОСОБА_2 просив суд встановити юридичний факт його окремого проживання з ОСОБА_5 у зв'язку із фактичним припиненням ними шлюбних відносин в період з вересня 2009 року по 03.09.2014 року, проте такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами справи, тому судом вірно відмовлено в задоволенні даної вимоги та вірно зауважено, що шлюб припинений з моменту набрання чинності судового рішення про розірвання шлюбу, а саме з 03.09.2014 року.

Щодо посилань ОСОБА_2 на те, що всі грошові кошти, що знаходились на банківських рахунках відкритих на його ім'я є його особистою власністю та не підлягають поділу, як спільні сумісні грошові кошти подружжя.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлено та не заперечується сторонами у справі, що грошові кошти, а саме 101475,62 доларів США, 10485,59 Євро, 473168 грн. 51 коп. які зберігались на рахунках у ПАТ «Міський комерційний банк», ПАТ «Комерційний банк «Промекономбанк», ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», ПАТ «Єврогазбанк», ПАТ «ВіЕйБі Банк», ПАТ «Брокбізнесбанк», ПАТ «АКБ «Аркада», ПАТ «Дельта Банк» та у власних цілях були зняті з рахунків ОСОБА_2

На підтвердження права особистої власності на кошти, ОСОБА_2 посилався на те, що з червня 2006 року йому була призначена пенсія, сума якої за період з вересня 2009 року по 31 грудня 2013 року становить 460966,38 грн. та з 01 червня 2010 року по 31 травня 2013 року він здавав в оренду квартиру, отриману в спадок від матері, й орендна плата за цей період склала 193500 грн. Всі ці кошти, за виключенням коштів необхідних для власного проживання, він вносив на депозитні рахунки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що грошові кошти набуті у період з вересня 2009 року по 03.09.2014 року не можуть бути визнані особистим майном ОСОБА_2, оскільки набуті у період шлюбу та є спільними заощадженнями, саме від спільних заощаджень нараховувались проценти по вкладах на депозитних рахунках у банках.

Всі доводи ОСОБА_7 про те, що з він не проживав з ОСОБА_5 з 2009 року однією сім"єю і всі кошти, що знаходились на його депозитних рахунках є його власністю ґрунтуються лише на його поясненнях.

Жодного допустимого доказу на підтвердження цього ОСОБА_2 суду не надав.

Правовий статус майна, набутого в період шлюбу регулюється ст. 60 СК України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності.

Правовідносини, що виникли між сторонами щодо поділу майна, набутого в період шлюбу, регулюються ст.70 СК України, якою передбачено, що у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, в першу чергу законодавець визначив підстави набуття права спільної сумісної власності в період шлюбу, як такого, що в силу закону є спільною сумісною власністю подружжя, а вже потім кожен з подружжя має довести, що майно набуте в період шлюбу не є спільною сумісною власністю подружжя, а належить на праві власності лише одному з подружжя.

Оскільки відповідачем не доведено, що на депозитних рахунках містилися кошти, які є його особистою власністю, тому судом вірно відмовлено в задоволені даної вимоги зустрічного позову та задоволено частково вимогу ОСОБА_4 про поділ грошових коштів та стягнення з відповідача Ѕ суми грошових коштів.

Не є виходом за межі заявлених позивачем вимог, стягнення з відповідача на користь позивача Ѕ частини грошових коштів, які знаходилися на банківських рахунках та до початку розгляду справи по суті були зняті відповідачем, оскільки під час останнього судового засідання, з урахуванням того що відповідачем зняті з банківських рахунків всі спільні кошти подружжя, позивач просила стягнути з відповідача Ѕ частину від грошових коштів, що знаходились на банківських рахунках на ім'я відповідача, та зняті ним під час подачі нею позову до суду та розгляді справи.

Не є підставою для скасування рішення суду посилання представника відповідача на порушення судом вимог процесуального законодавства, оскільки судом допущено зміну предмету позову після початку розгляду справи по суті.

Згідно положень ст. 31 ЦПК України, сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки. Крім прав та обов'язків, визначених у ст. 27 цього кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Позивачем заявлено позов про поділ грошових коштів, що знаходились на банківських рахунках відповідача і які він зняв без відома та згоди позивача з цих рахунків, тому суд підставно задовольнив позов про поділ грошових коштів шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини цих коштів.

Колегія суддів погоджується з таким способом захисту порушеного права, оскільки він відповідає вимогам закону і є способом поділу спільної сумісної власності подружжя, який можна виконати в натурі за таким рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Всі вони були предметом дослідження суду першої інстанції, який повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді В.А.Шебуєва

М.І. Оніщук