АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Кулікової С.В.

суддів Кравець В.А., Лапчевської О.Ф.

при секретарі Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 14 серпня 2017 року за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Справа № 753/13164/16-ц
Апеляційне провадження: №22-ц/796/11977/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кулікова С.В.
встановила:

Заочним рішенням Дарницького районного суду мста Києва від 10 червня 2017 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міст Києва від 17 вересня 2014 року, позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» заборгованість у сумі 502 842 грн. 70 коп. та вирішено питання судових витрат.

27 липня 2015 року відповідач ОСОБА_1 звернувся з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19 серпня 2015 року в задоволенні вказаної заяви відповідача відмовлено.

15 лютого 2016 року відповідач ОСОБА_1 повторно звернувся з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Заявник стверджував, що його заборгованість на даний час відсутня, в погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит банку передано дві земельні ділянки, тому просить виконавчий лист про стягнення заборгованості в розмірі 502 842 грн. 70 коп. виданий Дарницьким районним судом м. Києва 3 жовтня 2014 року визнати таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 березня 2016 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2016 року ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 березня 2016 року скасовано з передачею справи на новий розгляд.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 14 серпня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити його заяву.

Заявник посилається на невідповідність висновку суду фактичним обставинам справи та неналежну оцінку наданих суду доказів, оскільки факт невчинення з боку ПАТ «Банк Національний Кредит» належних та необхідних дій для державної реєстрації права власності на земельну ділянку на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 2 лютого 2016 року свідчить про недобросовісну поведінку в діях саме банку, що в свою чергу може призвести до стягнення кредитної заборгованості за виконавчим листом одночасно зі зверненням стягнення згідно рішення Апеляційного суду Київської області від 2 лютого 2016 року на предмет іпотеки з метою погашення тієї ж кредитної заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника заявника ОСОБА_5, яка підтримала апеляційну скаргу, представника заінтересованої особи ОСОБА_6, який просив залишити ухвалу без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що заочним рішенням Дарницького районного суду мста Києва від 10 червня 2017 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міст Києва від 17 вересня 2014 року, позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» заборгованість у сумі 502 842 грн. 70 коп. та вирішено питання судових витрат.

27 липня 2015 року відповідач ОСОБА_1 звернувся з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19 серпня 2015 року в задоволенні вказаної заяви відповідача відмовлено.

15 лютого 2016 року відповідач ОСОБА_1 повторно звернувся з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яку обґрунтовує тим, що 4 серпня 2006 року між ним та ПАТ «Банк «Національний кредит» було укладено договір про іпотечний кредит № 26ф/2006/02-371/2-1, у відповідності до якого йому було надано кредит у розмірі 51 500 долар США строком погашення до 3 серпня 2011 року.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2015 року в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Банк Національний кредит» за договором про іпотечний кредит №26ф/2006/02-371/2-1 від 4 серпня 2006 року в сумі 1 372 694 грн. 57 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, а саме на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку загальною площею 0,2490 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та які належить йому на праві приватної власності.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 2 лютого 2016 року, яке набрало законної сили, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2015 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено нове рішення, згідно якого в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Банк Національний кредит» за договором про іпотечний кредит №264/2006/02-371 /2-1 від 04.08.2006 року в сумі 1 372 694,57 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки у вигляді земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, кадастровим номер НОМЕР_1, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, вартістю 630 000 грн. та земельної ділянки загальною площею 0,2490 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, вартістю 627 000 грн., які належить ОСОБА_1, шляхом визнання права власності на вказані земельні ділянки за ПАТ «Банк Національний кредит».

Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Законом України «Про державну реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема п. 9 ч. 1 ст. 27 визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 вказаного закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Таким чином, набрання законної сили рішенням суду щодо звернення стягнення на земельні ділянки, що перебувають на праві власності у ОСОБА_1, у рахунок погашення боргу за договором про іпотечний кредит шляхом визнання права власності на вищевказані ділянки за ПАТ «Банк Національний Кредит» не є моментом виникнення права власності на вказані земельні ділянки у стягувача.

Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

З вимог зазначеної вище статті слідує, що суд може:

1) виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі;

2) визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою.

Отже, стаття 369 ЦПК України містить перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а саме: видача виконавчого листа помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи судом не встановлено правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а тому дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає положенням закону і узгоджується з матеріалами справи, оскільки заявником не було доведено обставин, за яких можливо визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги про те, що бездіяльність стягувача щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку не мають правового значення, оскільки дані обставини не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до вимог ст. 369 ЦПК України.

Судова колегія також не приймає до уваги та вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що такі дії стягувача можуть призвести до стягнення кредитної заборгованості за виконавчим листом одночасно зі зверненням стягнення згідно рішення Апеляційного суду Київської області від 2 лютого 2016 року на предмет іпотеки з метою погашення тієї ж кредитної заборгованості, оскільки рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 грудня 2015 року, яким стягнуто з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 1 427 110 грн. 03 коп. скасовано та ухвалено нове про відмову в позові. Предметом позову у справі було стягнення заборгованості за Договором про іпотечний кредит №26ф/2006/02-371/2-1 від 4 серпня 2006 року за період з 17 травня 2012 року по 8 серпня 2015 року.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що вимоги та обґрунтування заяви, поданої ОСОБА_1 15 лютого 2016 року не уточнювались, до виконавчої служби ОСОБА_1 з приводу зведення виконавчих проваджень та здійснення взаєморозрахунків за його борговим зобов'язанням не звертався.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 127 Конституції України визначено, що рішення суду є обов'язковим до виконання.

Положеннями ч. 1 ст. 14 ЦПК України передбачено, що судові рішенні, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають негайному виконанню на території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення є сферою регулювання ст. 6 Конвенції. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав і обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань, та правомірне очікування на виконання ухваленого рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Ураховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалу про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню постановлено з додержанням вимог закону.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 14 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: