АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/2469/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1482/К/17 суддя Бардін О.С.
Категорія № 27 (I) Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу,апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ІНГОССТРАХ» про визнання недійсними договір про надання кредиту, договір особистого страхування, договір страхування майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» ( надалі ПАТ КБ «ПриватБанк»), Публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ІНГОССТРАХ» ( надалі ПАТ «СК«ІНГОССТРАХ» ) про визнання недійсними договорів кредиту, особистого страхування та страхування майна.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04 серпня 2008 року між нею та ЗАТ КБ «ПриватБанк», укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого вона мала отримати грошові кошти в іноземній валюті. Вважає, що під час укладення даного договору було порушено порядок розрахунку та погодження сторонами ціни договору, зокрема встановлення загальної сукупної вартості кредиту та погодження вартості послуг банку.

Крім того, 04 серпня 2008 року між нею та ЗАТ «СК«ІНГОССТРАХ»., яке змінило назву на ПАТ «СК «Інгосстрах» укладено договір страхування майна та договір особистого страхування. Посилаючись, що на договорах страхування міститься лише ксерокопія печатки СК «ІНГОССТРАХ» та нерозбірлива ксерокопія підпису. Письмової згоди на використання факсимільного відтворення підпису та печатки на договорах страхування не надавала. При укладенні спірних договорів ПАТ «СК «ІНГОССТРАХ» не підтвердив повноваження голови правління, підпис факсимільний, печатка сканована.

Після уточнення позовних вимог та зміни підстав заявлених вимог у лютому 2016 року позивач посилаючись на те, що договір підписано особами, повноваження яких не підтверджено, правочин укладала не встановлена особа у м. Кривому Розі, що не мала довіреності та законних повноважень на його укладання, підпис в графі «Страхувальник» не її, просила суд : визнати недійсним: договір кредиту, договір страхування нерухомого майна, договір особистого страхування , що укладені 04 серпня 2008 р.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції допущено неповне та необєктивне зясування обставин справи.

Так, суд першої інстанції не звернув уваги на невідповідність Кредитного договору ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та не врахував, що позивачеві не були розяснені положення договору та його наслідки, не видано графік погашення платежів. Крім того, вважає, що кредитний договір має бути визнаний недійсним, оскільки не містить умови плати за обслуговування кредитної заборгованості. Крім того,вважає, що відповідачем не надано доказів видачі позивачу кредитних коштів на оплату страхових платежів.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду, як законне та обґрунтоване, залишити без змін. А апеляційну скаргу без задоволення.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Сторони та їх представники належним чином, завчасно, повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями, що містяться в матеріалах справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 серпня 2008 року між позивачем ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено договір про надання споживчого кредиту № KRKWGA (том 1 а.с. 23-24).

04 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та Закритим Акціонерним Товариством «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» укладено договір страхування майна № KRKWGA та договір особистого страхування № KRKWLK на підставі заяв ОСОБА_2 про укладення зазначених договір (том 1 а.с. 158-163).

Згідно пункту 8.1. договору банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 04.08.2008 р. по 04.08.2018 р. включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 31434,17 доларів США на наступні цілі: у розмірі 28139,47 доларів США на споживчі цілі, з них 27000,00 доларів США на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу, а також у розмірі 810,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту 188,50 дол. США для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту 140,97 доларів США для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 3294,70 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору за сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту , винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2. даного договору.

Згідно п.п. 8.1.1. кредитного договору, позичальник зобовязується повернути кредит згідно порядку та в строки, які вказані в п. 8.1. Повне погашення кредиту повинно бути проведено в останній день строку, вказаного в абз. 1 п. 8.1. даного договору.

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_2в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами. Між сторонами узгоджені усі істотні умови договору, які є справедливими, позивач виконувала умови укладеного договору, судом не встановлено порушення прав позивача, як споживача фінансових послуг, тому підстави для визнавати його недійсним, та недійсними договорів страхування судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними, обґрунтованими, підтвердженими письмовими матеріалами справи, виходячи з наступного.

Положеннями ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1,8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 ставила питання про визнання недійсним договору кредиту з підстав порушення банком вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» .

Згідно з ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка була чинна на дату укладення кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації субєкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15і 23 цього Закону.

З кредитного договору № KRKWGAвід 04.08.2008 року видно, що позивач своїм підписом засвідчує, що з умовами кредитування, зокрема, щодо можливої суми кредиту, строку, на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів забезпечення тощо, а також із орієнтовною сукупною вартістю кредиту (з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, в тому числі послуг страхування тощо), наданими їй в письмовій формі, ознайомлена. Крім того, згідно п.8.9 кредитного договору, невідємною частиною укладеного договору є Додаток№1 детальний опис загальної вартості кредиту та Додаток №2 графік погашення кредитної заборгованості. (а.с. 23-25).

Як видно з Додатку № 1, підписаного позичальником ОСОБА_2 до кредитного договору, щодо загальної його вартості, вона особистим підписом засвідчила про його обізнаність. Крім того, як видно з останнього пункту Додатку №1, позичальнику розяснено, що валютні ризики під час виконання зобовязання за кредитним договором несе позичальник. ( а.с.214 том 1).

Також підпис позичальника міститься й на Додатку №2 до кредитного договору,який є Графіком погашення кредитної заборгованості, в якому містяться щомісячні платежі по кредиту, винагороді, відсоткам. Підпис позичальника ОСОБА_2 засвідчує , що один примірник договору із додатками вона особисто отримала, в чому засвідчує своїм підписом ( а.с.216 том 1).

Фактичні письмові докази, що містяться у матеріалах справи спростовують посилання позивача в позовні заяві та представника позивача в апеляційній скарзі, що умови кредитного договору не містять відомостей щодо сукупної вартості укладеного кредиту, щомісячних платежів, та необізнаність із ними позивача.

Із вище викладеного колегія суддів приходить до висновку, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю в якій надано кредит, строк кредитування.

Банк виконав вказані вимоги Закону, визначив сукупну вартість кредиту і реальну процентну ставки на місяць,розписав, які суми позивач зобовязана буде сплачувати щомісячно протягом дії кредитного договору.

Позивач була ознайомлена з умовами кредитування, зокрема, щодо можливої суми кредиту, строку на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення, тощо, з орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, мінімальної щомісячної суми платежу та строку кредитування, про що свідчить підпис ОСОБА_2 на оспорюваному договорі.

Колегія суддів, вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору.

Колегія суддів також вважає безпідставними та недоведеними доводи апеляційної карги в частині визнання недійсними договорів страхування.

На час укладання кредитного договору, так і протягом його дії позивач була згодна з його умовами, та виконувала його. Посилання позивача в позовній заяві та в апеляційній сказі на укладання представником відповідач договору страхування без належним чином засвідчених повноважень, не має правового значення. Згідно ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Оскільки добросовісність і розумність учасників правовідносин, зазначених в цій статті, передбачається самим її змістом, то відсутність такого розумного і сумлінного ставлення повинна бути доведена.

Ні позивачем, ні її представником не доведено факту відсутності у представника відповідача повноважень діяти від імені юридичної особи ПрАТ «СК «ІГНОССТРАХ» при укладанні договорів страхування.

Також спростовуються матеріалами справи доводи позивача щодо не підписання нею договору страхування.

За результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 21.02.2017 р. № 15073/16-32/15074/16-33, у наданих на експертизу договорі страхування майна KRKWGA ВІД 04.08.2008 р. та договорі особистого страхування майна KRKWLA DSL 04.08.2008 р. підписи від імені ОСОБА_2, що містяться відповідно у графах «Страхувальник» та «Страхувальник ОСОБА_2І.» виконані рукописним способом за допомогою кулькової ручки, спорядженої пастою, без застосування попередньої підготовки та технічних засобів. Підписи від імені ОСОБА_2І у графах «Страхувальник» та «Страхувальник ОСОБА_2І» в договорі страхування майна KRKWGA ВІД 04.08.2008 р. та договорі особистого страхування майна KRKWLA DSL 04.08.2008 р., що укладені від імені ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» та ОСОБА_2І виконані ОСОБА_2І (том 1 а.с. 227-237 ).

Відповідно до вимог статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ст. 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відхилити

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2017 року

залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: