Справа № 136/1659/17
провадження № 2/136/659/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"05" грудня 2017 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі :

головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участі секретаря Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на частки нерухомого майна в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду із вказаним позовом до відповідача, обгрунтовуючи підставність позову тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Турбів Липовецького району помер ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина за законом. Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, є відповідно дочкою та дружиною ОСОБА_3. Спадщину вони прийняли після смерті спадкодавця фактично шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Інші спадкоємці не скористались своїм правом. До складу спадкової маси, поміж іншого майна, увійшов житловий будинок за АДРЕСА_1. Реалізовуючи свої спадкові права вони звернулись до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, утім їм було відмовлено у видачі нотаріального акту на вказане нерухоме майно, оскілки відсутній правовстановлюючий документ в підтвердження його належності спадкодавцеві, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

В судове засідання позивачі не з'явились, однак надали суду заяву, в якій позов підтримали, просять суд його задовольнити та розглянути праву без їх участі.

Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, в адресованій суду заяві вказав на визнання позову, не заперечував щодо його задоволення, просив розглянути справу без участі представника селищної ради.

Ураховуючи те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України, правами заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому здійснює його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Турбів Липовецького району помер ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ( а.с. 11). Після його смерті відкрилась спадщина.

За матеріалами спадкової справи, що була витребувана судом встановлено, що своїм правом на спадкування скористались позивачі, будучи відповідно дочкою та дружиною спадкодавця, інша дочка ОСОБА_4 від спадщини відмовилась, подавши заяву відповідного змісту нотаріусу.

За правилами діючого на час виникнення даних правовідносин законодавства, а саме ЦК УРСР, спадщину позивачі прийняли фактично шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, від спадщини в установлений строк не відмовились, відтак, в силу приписів ст.548, 549 ЦК УРСР, прийнята спадщина належить їм з часу відкриття спадщини у рівних частках. Вказана обставина підтверджується довідкою видана Турбівської селищної ради Липовецького району 15.10.2017 за №5640 (а.с.32).

Однак за наслідками поданих позивачами документів приватним нотаріусом Врублевською Ю.В. 05.10.2017 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на ім'я позивачів свідоцтв про право на спадщину за законом кожному по 1/2 частці житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3. Відмова нотаріуса була мотивована тим, що заявниками не було надано правовстановлюючого документа на вищевказаний житловий будинок.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування'', зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як убачається із Виписки з наказу №160 по Турбівському цукрокомбінату Вінницького бурякоцукортресту від 05.06.1975 року (а.с.12), ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку на землях Петровського відділення радгоспу площею 0,12 га по вул.. Жовтневої революції. Згідно будівельного паспорту земельної ділянки розроблено план садиби ОСОБА_3, що затверджений був районним архітектором. Рішенням Липовецької районної ради народних депутатів трудящих від 13 квітня 1976 року за №121, дозволено забудову вищевказаної земельної ділянки та видано виконавчим комітетом Липовецької районної ради депутатів трудящих 16.04.1976 року Свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР, що було узгоджене в районному технічному бюро, на що вказує печать (а.с.14). Зведений оціночний акт по домоволодінню за АДРЕСА_1 внесено до Інвентаризаційних відомостей (справа №1020). 16.06.1976 року відповідно до Акту приймання індивідуального домоволодіння складеного в складі комісії представників місцевого самоврядування, було вирішено прийнятим будівництво ОСОБА_3 домоволодіння АДРЕСА_1.

24.09.1987 року Турбівською селищною радою Липовецького району було прийнято рішення про упорядкування нумерації будинків по АДРЕСА_1, відповідно до якого №71 присвоєно №40.

Згідно довідки «Вінницького обласного об'єднаного бюро технічної інвентаризації від 20.04.2017 року за №135, матеріали інвентаризаційної справи за №1516 на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1, інформація щодо власників станом на 31.12.2012 року відсутня, реєстрація права власності не проводилась.

Як слідує із листа ВССУ від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів (Лист, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції). Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.

На підставі правовстановлюючих документів, перелічених в додатку N 1, бюро технічної інвентаризації складали свій письмовий висновок та вносили відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляли на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою (додаток N 4).

Згідно додатку №1, рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих про відвід земельної ділянки та затверджений виконкомом акт про прийняття будинку (будинків) в експлуатацію є правовстановлюючим документом.

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи, що була витребувана судом встановлено наявність документів, що дають право на внесення відомостей про право власності на будинок (домоволодіння).

Листом №10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 цього Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12).

Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що спадкодавцем правомірно набуто за життя нерухоме майно в порядку, який існував на час створення. Позивачі спадщину прийняли в установленому законом порядку, отож вона їм належить у рівних частках, тобто по ? кожному.

Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що позивачами доведено належними та допустимими доказами обставини викладені у позовній заяві, отож наявність їх порушених прав є очевидною.

Відповідач подав заяву про визнання позову.

За змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (постанова ПВСУ від 18.12.2009 №14).

Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.526, 548, 549 ЦК УРСР, ст. 10, 11, 174, 209-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, по 1/2 частці за кожним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.Т. Кривенко