УхвалА

іменем україни

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Журавель В.І., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Комишанська сільська рада Охтирського району Сумської області, ОСОБА_7, про визнання права власності за набувальною давністю за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Сумської області від 9 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 6 лютого 2001 року за усною домовленістю з ОСОБА_6 за 4 тис. грн вона придбала житловий будинок (з господарськими спорудами та надвірними будівлями) та земельну ділянку, площею 0,377 га, по АДРЕСА_1, що підтверджується розписками від 27 березня 2004 року. Зазначала, що при цьому вона отримала від ОСОБА_6 оригінали договорів дарування на житловий будинок та земельну ділянку від 5 грудня 2000 року, за якими ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_6 вказаний житловий будинок та земельну ділянку, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку та технічний паспорт на житловий будинок. Зазначала, що ОСОБА_6 обіцяла оформити на себе право власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку і в подальшому укласти з нею договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку та земельної ділянки. Проте з 27 березня 2004 року ОСОБА_6 зникла. При зверненні до Охтирського міського бюро технічної інвентаризації Сумської області вона з'ясувала, що власником спірного житлового будинку є ОСОБА_5, а ОСОБА_6 свого права власності на нього не зареєструвала. Позивач вважала, що вона тривалий час (з лютого 2001 року) добросовісно та відкрито користувалася зазначеним житловим будинком та земельною ділянкою.

У зв'язку з цим, просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими спорудами та надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 грудня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими спорудами та надвірними будівлями по АДРЕСА_1, у вигляді одноповерхового дерев'яного житлового будинку А, а (А1Ж) площею 21,8 кв. м, дах залізо, зі складовими з сіней І площею 4,3 кв. м, кладовки ІІ площею 2,9 кв. м, веранда 1-1 площею 15,3 кв. м, прихожої 1-1 площею 8,0 кв. м, жилої кімнати 1-3 площею 21,8 кв. м., кухні 1-4 площею 9,8 кв. м, котельні 1-5 площею 8,9 кв. м, надвірними та побутовими спорудами: сараю Б, погребу б, сараю В, літньої кухні Г, огорожі № 1-2, за технічною характеристикою відповідно до інвентаризаційної справи та технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду станом на 7 листопада 2000 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 9 лютого 2017 року рішення міськрайонного суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові ОСОБА_4

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про відсутність підстав (умов), визначених ч. 3 ст. 344 ЦК України, оскільки позивач не довела належними доказами свої доводи про те, що вона безперервно, на протязі більше як 15 років, користується спірним майном.

При цьому апеляційний суд вірно зазначив, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно, встановлено, що ОСОБА_4 з 2010 року не проживає у спірному житловому будинку, а на даний час у ньому проживає її дочка ОСОБА_7 зі своєю сім'єю. Відтак, оскільки за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а позивачка знала про те, що володіє житловим будинком без належних правових підстав, то вона не є добросовісним володільцем, а між сторонами склалися правовідносини з приводу купівлі-продажу житлового будинку.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 9 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І. Журавель

Д.Д. Луспеник