Справа №173/162/17
Провадження №2/173/295/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

До Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_4, яка на день смерті на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 25 лютого 2005 року мала у власності земельну ділянку площею 5,330 га на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Після її смерті спадщину прийняли її діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_5. ОСОБА_5 був чоловіком та батьком позивачів. Він помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. За життя ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповів ? частку земельної ділянки на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області дружині - ОСОБА_1 Також право на обов'язкову частку у спадщини має ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті ОСОБА_5 позивачі звернулися до нотаріуса з метою прийняття спадщини та оформлення спадкових прав. 23 січня 2017 року вони отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю оригіналу державного акту на землю. На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на 3/8 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,330 га на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (кадастровий номер № НОМЕР_4) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право власності на 1/8 частку вказаної земельної ділянки.

В судовому засіданні позивач, ОСОБА_1 позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Позивач, ОСОБА_2, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, суду пояснила, що вона є власником другої половини спірної земельної ділянки, яку вони успадкували разом з братом, ОСОБА_5

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_5 від 25 лютого 2005 року ОСОБА_4 мала у власності земельну ділянку площею 5,330 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Мишуринрізької сільської ради (кадастровий номер НОМЕР_4), що підтверджується копією цього акта (а.с.10). ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7).

Після її смерті спадщину прийняли її діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини (а.с.27,28). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 18 жовтня 2012 року заповіти від імені ОСОБА_4 не складалися (а.с.35). Свідоцтво про право на спадщину видані не були.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщини кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в рівних частках, по ? частині, успадкували право власності на земельну ділянку, яка належала ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6). За життя, 17 лютого 2015 року, ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповів ? частку вищевказаної земельної ділянки ОСОБА_1 (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав за заповітом, проте отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 січня 2017 року у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно, а саме на земельну ділянку (а.с.5).

Також в судовому засіданні встановлено, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 є його син - ОСОБА_2, який на момент відкриття спадщин був неповнолітнім, що підтверджується свідоцтвом про народження. ОСОБА_2 вважається таким, що прийняв спадщину у відповідності до ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Інших спадкоємців за законом або за заповітом після смерті ОСОБА_5 згідно з матеріалами спадкової справи не встановлено.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщини кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно з ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, судом встановлено, що на день смерті ОСОБА_5 фактично набув право власності на ? частку земельної ділянки в порядку спадкування після смерті матері, ОСОБА_4, проте не оформив право власності на це спадкове майно, що не є підставою для припинення права власності. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину, а тому до них перейшло право власності на частку цього нерухомого майна, з урахуванням права власності на ? частку за іншим спадкоємцем, ОСОБА_3, проте їх право не визнається, а тому заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 392, 1216, 1218 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) право власності на 3/8 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,330 га на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (кадастровий номер № НОМЕР_4) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Визнати за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) право власності на 1/8 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,330 га на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (кадастровий номер № НОМЕР_4) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, проте не були присутні під час проголошення рішення суду мають право оскаржити його протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко