УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва

від 06 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 184 745,78 доларів США та 162 950 грн 32 коп.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 08 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 391/П/05/2008-840, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 168 451,29 доларів США зі сплатою 14,99 % річних строком до 07 вересня 2033 року.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань, внаслідок чого станом на 07 серпня 2015 року утворилася вказана заборгованість, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 184 745,78 доларів США (що за курсом НБУ складає 4 653 746,20 грн.) та 162 950 грн 32 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором у сумі 162 950 грн 32 коп. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов про стягнення пені задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» пеню за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором № 391/П/05/2008-840 у розмірі 140 987 грн 86 коп.

В задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_4 про стягнення штрафу відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» про стягнення з відповідачки суми заборгованості за кредитним договором, з висновком якого в цій частині погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, та виходив з того, що ОСОБА_4 неналежним чином виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 07 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 184 745,78 доларів США, розмір якої перевірений судом та не спростований відповідачем.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені у розмірі 162 950 грн 32 коп. та частково задовольняючи ці вимоги, а саме у розмірі 140 987 грн 86 коп., вмотивовано виходив з того, що з наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором убачається, що банк здійснював обчислення пені на суму заборгованості по кожному платежу в іноземній валюті, з переведенням у національну валюту загальної суми пені, проте чинне законодавство не передбачає нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки, встановленої Національним банком України для іноземної валюти, а тому пеня підлягає обчисленню з урахуванням суми заборгованості за певний період, переведеної у гривню за курсом Національного банку України станом на дату платежу, розміру подвійної облікової ставки НБУ та кількості днів прострочення, у зв'язку із чим суд, здійснивши власний розрахунок пені, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачки пені у розмірі 140 987 грн 86 коп.

При цьому апеляційним судом вмотивовано відмовлено у стягненні з відповідачки штрафу, оскільки позивачем не доведено порушення нею умов п. п. 1.2, 5.1 кредитного договору.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року, в не скасованій частині, та рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 грудня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М. Коротун

О.В. Попович