Номер провадження: 22-ц/785/5368/17
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі - Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, яка діє у своїх інтересах і в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради про встановлення нікчемності правочину та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА:

26.10.2016 року, ОСОБА_2 звернулась із позовом до ОСОБА_5 про встановлення нікчемності правочину і визнання права власності на нерухоме майно,і, остаточно уточнивши вимоги 25.04.2017 року просила: визнати нікчемним заповіт, складений ОСОБА_6 13.11.2013 року, яким вона заповіла ОСОБА_5 земельну ділянку і житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 у частині заповідання спірної земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями; визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано тим, що позивачка з 15.04.2000 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_7, у шлюбі у них народились син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 і донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

В період шлюбу, за кошти, які є її власністю, збудовано житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1. У 2012 року завершено будівництво будинку, будинок мав бути оформлений на дітей, оформленням будинку займався чоловік позивачки ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер. Після його смерті спадщину поділено між позивачкою, дітьми та матір'ю спадкодавця - ОСОБА_6

Спірний будинок із земельною ділянкою не були включені до поділу спадщини між спадкоємцями ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 померла.

У вересні 2016 року позивачці стало відомо зі слів відповідачки, доньки ОСОБА_6, що спірний будинок разом із земельною ділянкою належав ОСОБА_6 і остання залишила заповіт, яким житловий будинок разом із земельною ділянкою вона заповіла ОСОБА_5

Посилаючись на те, що в період з 2000 по 2012 рік вона за власні кошти, які позичала у різних осіб, купувала будівельні матеріали для будівництва спірного будинку, у 2005 році будинок фактично був збудований і з цього часу вона разом з дітьми та чоловіком проживали у спірному будинку, реєстрація права власності на будинок і земельну ділянку за ОСОБА_6 є незаконною та не є безумовним доказом того, що саме ОСОБА_6 будувала будинок і була його власником, у момент укладення заповіту ОСОБА_6 не мала права включати до заповіту спірний будинок, який їй фактично не належав, позивачка просила позов задовольнити.

Позивачка і її представник підтримали позов у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Відповідачка ОСОБА_5 в особі представника позов не визнала, подала заперечення на позовну заяву і заяву про застосування строку позовної давності.

Представник відповідачки у судовому засіданні в суді першої інстанції заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на необґрунтованість вимог.

Представник третьої особи не приймав участі у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.04.2017 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки просить рішення суду від 25.04.2017 року скасувати і постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на незаконність рішення суду, порушення судом норм ст.ст. 131, 169, 177, 192, 207 ЦПК України, неналежну оцінку доказів, зокрема пояснень свідків та письмових доказів, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм ст. 331 ЦК України.

У засіданні колегії суддів: представники позивачки скаргу підтримали; представник відповідачки скаргу не визнала.

Представник третьої особи не з'явився у засідання колегії суддів.

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

За змістом ст. 308 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Позивачка, остаточно уточнивши вимоги 25.04.2017 року просила: визнати нікчемним заповіт, складений ОСОБА_6 13.11.2013 року, яким вона заповіла ОСОБА_5 земельну ділянку і житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 у частині заповідання спірної земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями; визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 (а.с.3-8 т.1, а.с.105,106 т.2).

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові виходив з того, що позов не доведено, крім того, у встановленому законом порядку, не визнані недійсними правовстановлюючі документи про право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку і житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 (а.с.108-116 т.2).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Між сторонами виникли правовідносини, що випливають з правочину і права власності, які регулюються нормами ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ст. 203 ч.ч.1-6 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ч.1.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ст. 215 ч.ч.1,2 ЦК України).

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст. ст. 1233 ч.1, 1234 ч.ч.1,2 ЦК України).

Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251-1252 ЦК України (ст. 1247 ч.ч.103 ЦК України).

Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (ст. 1248 ч.1 ЦК України).

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (ст. 1257 ч.1 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 23.12.1999 року між Одеською міською радою і ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу майна комунальної власності - 202/1000 частин домоволодіння по АДРЕСА_1, яке було передано ОСОБА_6 за актом від 05.01.2000 року (а.с.170, 236,237 т.1).

12.01.2000 року представництво по управлінню комунальної власності Одеської міської ради, на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.1999 року, видало на ім'я ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на 202/1000 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.167 т.1).

Позивачка з 15.04.2000 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7, сином ОСОБА_6 У період шлюбу у них народились син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 і донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9,10 т.1).

09.10.2000 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю м. Одеси надала ОСОБА_6 дозвіл на виконання будівельних робіт по АДРЕСА_1 (а.с.249 т.1).

28.12.2000 року Одеська міська рада видала на ім'я ОСОБА_6 державний акт на право приватної власності на землю - земельну ділянку площею 0,0642 га по АДРЕСА_1 (а.с.151 т.1).

27.08.2009 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, на підставі акта готовності об'єкту до експлуатації від 27.08.2009 року, видано свідоцтво №15000751 про відповідність збудованого об'єкта по АДРЕСА_1 вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил (а.с.152-163 т.1).

17.02.2012 року, виконавчий комітет Одеської міської ради видав на ім'я ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями об'єкта по АДРЕСА_1 (а.с.14,15,150 т.1).

У встановленому законом порядку, державний акт на право приватної власності на землю - земельну ділянку площею 0,0642 га по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_6 від 28.12.2000 року, а також свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями об'єкта по АДРЕСА_1 від 17.02.2012 року на ім'я ОСОБА_6, не визнані недійсними.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік позивачки - ОСОБА_7 (а.с.11 т.1).

ОСОБА_6, за життя, 13.11.2013 року склала заповіт, відповідно до якого належні їй земельну ділянку і житловий будинок по АДРЕСА_1 заповіла відповідачці ОСОБА_5 (а.с.88,89 т.1).

Заповіт ОСОБА_6 складено у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт особисто підписаний заповідачем ОСОБА_6 і посвідчений нотаріусом.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6 (а.с. 32 т.1).

13.08.2016 року ОСОБА_5 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 у порядку спадкування за заповітом (а.с.31,33,34 т.1).

Зважаючи на те, що заповіт складений особою, яка мала на це право - нотаріусом і відповідно до вимог закону щодо його форми та посвідчення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання заповіту нікчемним.

Доводи представника позивачки у скарзі про те, що: суд порушив норми ст. ст. 131, 169, 177, 192, 207, 212 ЦПК України; суд на надав неналежну оцінку доказам у справі, зокрема поясненням свідків та письмовим доказам; суд порушив норми ст. 331 ЦК України, - не заслуговують на увагу з таких підстав.

Подача представником відповідача доказів після початку розгляду справи, зважаючи на те, що необхідність у подачі доказів виникла вже після початку розгляду справи судом, у розумінні ст. 308 ч.2 ЦПК України, не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

У встановленому законом порядку, зауваження стосовно технічного запису судових засідань і ведення журналів судового засідання : 28.11.2016 року, 23.12.2016 року, 09.02.2017 року, 16.03.2017 року, 24.03.2016 року, 11.04.2017 року та 25.04.2017 року (а.с.65,76,95 т.1, а.с. 34,85,98,107 т.2), до суду першої інстанції не подано.

Разом з тим, зазначені журнали судових засідань відображають порядок розгляду даної справи, встановлений судом, який узгоджується з вимогами глави 4 ЦПК України.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Рішення суду містить оцінку судом належності, допустимості та достовірності наданих сторонами доказів, зокрема оцінку поясненням свідків, а також достатність і взаємний зв'язок зазначених доказів у їх сукупності з іншими доказами у справі (ст. 212 ч.3 ЦПК України, а.с.109-116 т.2).

Залишення позовної заяви без розгляду у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, виходячи з тлумачення положень ст.ст. 169 ч.3, 207 ч.1 п.3 ЦПК України, є не обов'язком, а правом суду, крім того, з матеріалів справи вбачається, що неявка позивачки і її представника 25.04.2017 року була вперше, а не повторно.

25.04.2017 року, згідно журналу судового засідання, суд, за участі представника відповідачки дослідив матеріали справи, провів судові дебати, видалився до нарадчої кімнати і по виходу з нарадчої кімнати проголосив резолютивну частину рішення (а.с.107 т.2).

Проведення судових дебатів лише за участі представника відповідачки, яка з'явилась 25.04.2017 року у судове засідання, не суперечить вимогам ст. 193 ЦПК України.

Доводи представника позивачки у скарзі про те, що сам по собі факт реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна не є перешкодою спочатку визнати право власності на такий об'єкт, а потім «скасовувати вже заявлене право», реєстрація права власності «не є критичною для цілей підтвердження права власності на нерухоме майно у спорі щодо права власності» колегія суддів не бере до уваги.

У даному випадку, матеріали справи містять належні та допустимі докази того, що ОСОБА_6, у встановленому законом порядку, отримала у власність земельну ділянку і частину домоволодіння, право власності ОСОБА_6 на спірні об'єкти нерухомості недійсними не визнано, що унеможливлює визнання права власності на об'єкти нерухомості, які за життя належали ОСОБА_6, за іншою особою.

Стаття 331 ЦК України (набуття права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва), правовідносини сторін, які виникли у даній справі , не регулюють, а тому зазначена стаття не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Інших, правових доводів, апеляційна скарга не містить.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з підстав, які викладені в мотивувальній частині ухвали.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова