Справа № 580/980/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2017 року м.Лебедин
Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Бакланова Р. В. за участю секретаря - Гладкової С.В., позивачки - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лебедині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими що втратили право на користування житловим приміщенням, третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області;
Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить садиба по вул. Будильська, 64 в м. Лебедині Сумської області. В 2011 році відповідачка разом з малолітніми дітьми попросила позивачку зареєструвати її у власному будинку, мотивуючи це тим, що для отримання соціальної допомоги на дітей їй потрібна реєстрація в м. Лебедині. 06.09.2011 року. Зі згоди позивачки відповідачка разом з дітьми була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 жодного дня у вказаному будинку не проживала, реєстрація була лише формальністю, на даний час, не неодноразові звернення знятися з реєстрації вона не реагує, тому позивачка звернулася до суду та просить визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими що втратили право на користування житловим будинком по вул. Будильська, 64 в м. Лебедині Сумської області.
У судовому засіданні позивачка ствердила позовні вимоги в повному обсязі, пояснивши, що вона прописала відповідачів у своєму будинку в 2011 році, але вони ніколи у належному їй будинку не проживали.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином і від них не надійшло повідомлення про причини неявки свого представника.
Представник третьої особи в судове засідання не зявилася.
На підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, він вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У судовому засіданні були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:
будинок по вул. Будильська, 64 в м. Лебедині Сумської області на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу укладеного 6 серпня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі № 2151 (а.с. 8,9) належить ОСОБА_1, що також стверджується копією технічного паспорту (а.с. 11-13). У вказаному будинку зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, що стверджується копією будинкової книги (а.с. 14,15) та копіє паспорта ОСОБА_2 серія МА 481400 (а.с. 29).
Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
В ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А у відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 № 2 (зі змінами та доповненнями), роз'яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Здійснення людиною свого природного права на життя повязано з багатьма факторами, серед яких одне із чільних місць посідає наявність у неї житла. Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, обєктом яких є житло будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо. Стабільність цих відносин забезпечується різноманітними цивільно-правовими засобами, зокрема чітким законодавчим закріпленням підстав примусового припинення права на житло.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Пленум Верховного Суду України в п. 1 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців, тобто з цього виходить, що в разі якщо особа протягом шести місяців, без поважних причин не проживає в житловому будинку, то суд згідно зі ст. 72 ЖК України, може визнати таку особу втратившою право користування житловим приміщенням.
Згідно ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» в поточній редакції від 16.04.2017, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.
Згідно ч. 1ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» в поточній редакції, яка діє з 16.04.2017, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, суду повідомив, що він є головою Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області, пояснив, що добре знає ОСОБА_2, ствердив, що вона проживає в с. Будилка з 1988 року постійно. З 1988 року по 2011 рік проживала та була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2 це вулиця Шупика, а з 2011 року проживає без реєстрації по вул. Гагаріна в с. Будилка. Вона не має змоги зареєструватися по місцю проживання оскільки у неї відсутній технічний паспорт на будинок в якому вона проживає.
Вказаний факт також стверджується довідкою № 02-20/1052 від 26.09.17 (а.с. 43) в якій зазначено, що ОСОБА_2 з 27.04.88 року по 06.09.11 року значилася зареєстрованою ІНФОРМАЦІЯ_3. На даний час проживає разом з дітьми: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 по вул. Гагаріна, 27 в с. Будилка Лебединського району Сумської області.
На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що відповідачі у житловому будинку № 64 по вул. Будильська в м. Лебедині Сумської області не проживають без поважних причин понад шість місяців, особистих речей у будинку немає, проживають в іншому місці, суд дійшов висновку, що вони втратили право на користування спірним житлом, суд вважає можливим позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215, 234, 251-255 ЦПК України, ст. 30,47 Констинуції України, ст.ст. 23, 59, 405 ЦК України, ст.ст. 71,72 ЖК України, суд,

ВИРIШИВ:
Вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - будинком по вул. Будильська, 64 в м. Лебедині Сумської області.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області через Лебединський районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Бакланов Р. В.