Справа № 139/342/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2017 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.,

з участю заявника ОСОБА_1,

та секретаря судового засідання Пилипчук В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю, -

в с т а н о в и в:

З 1957 року ОСОБА_1 проживав однією сім`єю зі ОСОБА_2 до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Заявник бажає встановити факт проживання його та ОСОБА_2 однією сім'єю, оскільки він стане підставою для оформлення спадкових прав, а тому, за захистом своїх прав та інтересів з відповідною заявою 21 квітня 2017 року звернувся до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свою заяву і пояснив суду, що з дитинства, зокрема з 1957 року, він почав проживати однією сім'єю із ОСОБА_2, з якою у 1957 році одружився його батько. Протягом спільних років життя вони користувались речами один одного, вели спільний побут, сплачували комунальні послуги, мали спільний бюджет та взаємні обов'язки. Він постійно допомагав їй вести домашнє господарств, доглядати домоволодіння та обробляти земельну ділянку. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на земельну частку (пай), рідна дочка спадкодавця відмовилася від прийняття спадщини, а йому нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини через недоведення підстав для спадкування.

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши в сукупності всі докази, суд прийшов до висновку, що заяву слід задовольнити.

Так, допитані судом свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суду пояснили, що вони - близькі сусіди заявника та його покійної мачухи ОСОБА_2, а тому їм добре відомо, що він з малолітства проживав з нею, як з дружиною свого батька. Уже залишившись без батька і будучи дорослим, ОСОБА_1 продовжував проживати з матір'ю (так він завжди звертався до мачухи). У сім'ї завжди існували стосунки, обов'язки і відповідальність як між матір'ю та сином, фінансові справи завжди вела покійна ОСОБА_5. Крім того, вони продовжують спілкуватися із сестрою ОСОБА_1 ОСОБА_6, а тому добре знають, що вона не бажає приймати спадщину після смерті матері і вважає, що все має оформити на себе її брат - ОСОБА_7

Факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2, крім пояснень заявника та свідків, також стверджується довідкою виконавчого комітету Лучинчицької сільської ради № 106 від 02 березня 2017 року (а.с. 8).

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

До спадкоємців четвертої черги може належати не лише жінка або чоловік, які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, а також й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 5-рп/99 від 03.06.1999 року у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п'ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім'ї") визначив, що обов'язковою умовою для визнання осіб членами сім'ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Таким чином, суд вважає, що перерахованими вище доказами заявник довів суду, що він проживав із померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_2 (а.с. 6) однією сім'єю понад п'ять років з 1957 року до дня її смерті.

Свідоцтвом про смерть (а.с. 6), свідоцтвом про одруження (а.с. 7), довідкою виконавчого комітету Лучинчицької сільської ради № 106 від 02 березня 2017 року (а.с. 8), копією сертифіката на право на земельну частку (пай) (а.с. 9), роз'ясненням державного нотаріуса Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори (а.с. 10), інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (а.с. 11-12), заявою ОСОБА_8 про відмову від прийняття спадщини (а.с. 13), своїми поясненнями та поясненнями свідків у судовому засіданні заявник довів, що встановлення факту йому необхідно для оформлення спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2.

Представник заінтересованої особи - сільський голова Лучинчицької сільської ради в судове засідання не з'явився. До суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності та про визнання заяви ОСОБА_1 (а.с. 19).

Керуючись ст.ст. 60, 212, 213, 215, п. 5 ч. 1 ст. 256, ст. 259 ЦПК України, суд в и р і ш и в:

Заяву задовольнити. Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1957 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 року проживав однією сім'єю із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з моменту його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Суддя: ________________