Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/1746/15 Головуючий у 1 інстанції: Махіборода Н.О.
Провадження № 22-ц/778/192/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17 травня » 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 25.05.2007р. між АБ «АвтоЗАЗбанк» (правонаступник ПАТ «Банк Кіпру») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 44/07, відповідно до умові якого ОСОБА_3 отримала від банку кредит на суму 52 000 доларів США строком до 24.05.2017р. із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13% річних, з щомісячним погашенням заборгованості.

В забезпечення виконання вищевказаних зобовязань між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 44-1/07 від 25.05.2007р.

06.06.2014р. ПАТ «Банк Кіпру» уклав з ТОВ «Кредитні ініціативи» договір факторингу про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і кредитному договору № 44/07 від 25.05.2007р., укладеному з відповідачкою ОСОБА_3, відповідно реєстру заборгованостей боржників, згідно якого, ТОВ «Кредитні ініціативи», на підставі вимог ст.514 ЦК України, перейшло право кредитора.

В порушення умов договору ОСОБА_3 зобовязання належним чином не виконувала, у звязку з чим станом на 21 січня 2015 року має заборгованість 228 515,90 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 14 159,30 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 223 501,08 грн., заборгованості за відсотками 314,99 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 4972,04 грн., пені 2,71 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 42,7 8грн.

На підставі зазначеного просило стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість в розмірі 228 515,90 грн., а саме: за кредитом 223501,08 грн., по відсотках 4972,04 грн., пеня 42,78 грн., а також судовий збір в розмірі 2285,16 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.05.2007р. АБ «АвтоЗАЗбанк» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 44/07, за умовами якого, відповідачка ОСОБА_3 отримала кредит в сумі 52 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13% річних на строк до 24.05.2017р. (т.1, а.с. 5-6).

Згідно з рішенням загальних зборів учасників від 19.11.2008р. (протокол №39), правонаступником АБ «АвтоЗАЗбанк» став ВАТ «Банк Кіпру». Відповідно до рішення загальних зборів учасників від 28.04.2010р. (протокол №41), правонаступником ВАТ «Банк Кіпру» є ПАТ «Банк Кіпру» (т.1, а.с.39-44).

02.04.2009р. між ВАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_3 укладений договір №18154 поточного рахунку в національній валюті, 22.07.2011 року банк уклав з відповідачем договір №25703 в іноземній валюті долар та 12.09.2011р. між банком та ОСОБА_3 укладений договір № 44/07 банківського рахунку для обслуговування кредитної заборгованості в іноземній валюті (т.2, а.с.23-25).

Як вбачається з матеріалів справи, 06.06.2014р. між ПАТ «Банк Кіпру» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, предметом якого визначено відступлення клієнтом фактору своїх прав вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів і договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. За цим договором фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу, та в порядку, передбаченому даним договором (т.1, а.с.28-35).

За положеннями статей 526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частинами 1,4 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

06.06.2014р. між ПАТ «Банк Кіпру» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу, предметом якого визначено відступлення клієнтом фактору своїх прав вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів і договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. За цим договором фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу, та в порядку, передбаченому даним договором ( т.1, а. с. 28-35 ).

Відповідно до cт. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, на підставі Договору факторингу до правонаступника ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшов весь обсяг прав та обов'язків попереднього кредитора, в тому числі права кредитора в конкретному зобов'язанні.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Частиною 2 ст.516 ЦК України встановлено, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Дана стаття не містить норм, щодо визнання договору недійсним через невиконання даної вказівки та не звільняє боржника від належного виконання обов'язків за Кредитним договором у відповідності до ст.628 ЦК України, а лише містить застереження щодо ризику нового кредитора.

Імперативної норми, яка би виключала наявність підстав для задоволення вимог нового кредитора, у зв'язку з не направленням повідомлення про відступлення прав вимоги, в чинному законодавстві немає. Все, чим ризикує новий кредитор при не направлені повідомлення про відступлення прав вимоги боржнику, це здійснення боржником платежів направлених на погашення кредитної заборгованості на рахунки первинного кредитора. Таких платежів боржниками в переважній більшості не здійснюється.

Новий кредитор не несе ризик відсутності підстав для задоволення своїх вимог в судовому порядку, та ризик відмови в задоволенні своїх вимог через не направлення повідомлення боржнику про відступлення прав вимоги.

Відповідно до ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 1080 ЦК України, договір є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 23 вересня 2015 року по справі №6-979цс15.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпція правомірності правочину.

Згідно з правовою позицією, яка викладена в Постанові Верхового Суду України від 10.06.2015 року в справі №6-449цс15, положення статті 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Укладений 06.06.2014р. між ПАТ «Банк Кіпру» та ТОВ «Кредитні ініціативи» Договір факторингу недійсним не визнаний.

За реєстром заборгованостей боржників позивачеві було відступлено право вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором № 44/07 від 25.05.2007р. та договорами забезпечення (договір поруки № 44-1/07 від 25.05.2007р. та договір іпотеки № 56/07 від 25.05.2007р .) ( т.1, а. с. 34).

З огляду на викладені обставини, висновок суду першої інстанції в частині недійсності договору факторингу, укладеного 06.06.2014р. між ПАТ «Банк Кіпру» та ТОВ «Кредитні ініціативи» не є правомірним.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 09 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського адміністративного суду від 08 червня 2012 року, задоволено позов ТОВ « Укркредит» до Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України про визнання не чинним та скасування розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 20 січня 2012 року 3149/421/12/3-ФК, №293/421/12/3-ФК від 08 лютого 2012 року про усунення порушень вимог законодавства, а саме порушення розпорядження №231 щодо набуття прав грошової вимоги до боржників фізичних осіб та вимогу від них сплатити відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням зобовязань задоволено. Постановою Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2012 року №К/9991/47037/12 в цій справі відхилено касаційну скаргу Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України.

Таким чином, посилання суду на порушення положень розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №231 від 03.04.2009 року при укладанні договору факторингу від 06.06.2014р. між ПАТ «Банк Кіпру» та ТОВ «Кредитні ініціативи» не є обґрунтованим.

Проте доводи апеляційної скарги про те, що позивачем доведені позовні вимоги в частині наявності підстав для стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 228 515,90 грн., а саме: за кредитом 223 501,08 грн., по відсотках 4972,04 грн., пеня 42,78 грн. колегія суддів вважає неприйнятними з огляду на таке.

За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За положеннями ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено поняття належності та допустимості доказів.

Згідно з п.2.2.5 Кредитного договору, укладеного 25.05.2007р. між АБ «АвтоЗАЗбанк» (правонаступник ПАТ «Банк Кіпру») та ОСОБА_3, та Додатковою угодою від 18 листопада 2009 року забезпечення погашення кредиту не пізніше 24 травня 2017 року здійснюється шляхом внесення готівки в касу Банку перерахуванням коштів на позичковий рахунок за графіком, відповідно до якого щомісячний платіж становить 445 доларів США, починаючи з 01 вересня 2007 року до 24.05.2017 року (т.1, а.с.5-7).

Як вбачається з пункту 4.6 договору факторингу, укладеного 06.06.2014р. між ПАТ «Банк Кіпру» та ТОВ «Кредитні ініціативи», Клієнт передає Фактору належним чином завірені виписки руху коштів за рахунками, відкритими для обліку заборгованостей за кредитними договорами, права вимоги за якими передаються та деталізований розрахунок заборгованості по кожному праву вимоги з помісячним розрахунком заборгованості по всім частинам заборгованості.

Судом першої інстанції встановлено, що зазначений помісячний розрахунок заборгованості по всім частинам заборгованості за кредитним договором, укладеним 25.05.2007р. між АБ «АвтоЗАЗбанк» (правонаступник ПАТ «Банк Кіпру») та ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, позивач посилається на помісячний розрахунок заборгованості за кредитним договором, починаючи з 23.04.2010 року, який містить загальну суму заборгованості в розмірі 37 843, 77 та не надає суду розрахунку заборгованості за кредитним договором за період з 25 травня 2007 року по 22.04.2010 року (т.1, а.с.21-24), в який, за твердженням позивача утворилась зазначена заборгованість.

Не зважаючи на вимоги суду першої інстанції, викладені в ухвалі суду про відкриття провадження від 20.03.2015р. (т.1, а.с.65), зазначений помісячний розрахунок позивачем надано не було.

Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Запорізької області від 01 березня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» зобовязано надати апеляційному суду розрахунок щомісячної заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №44/07, починаючи з дати укладання кредитного договору - 25.05.2007 року до 25.01.2015 року (т.4, а.с.175-177) відповідно до форми наданої позивачем до позовної заяви за період з 23.04. 2010 року по 05.06.2014 року (т.1, а.с.21-24) та п. 4.6 договору факторингу.

На вимогу апеляційного суду зазначений розрахунок щомісячної заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №44/07, починаючи з дати укладання кредитного договору - 25.05.2007 року до 25.01.2015 року позивачем не надано.

В судовому засіданні апеляційного суду 17 травня 2017 року представник позивача не змогла пояснити колегії суддів, в рахунок якої суми заборгованості були зараховані кошти в сумі 32 000 доларів США, які надійшли від відповідача 24.09.2007 року на погашення суми кредитних коштів та отримання якої позивач не заперечував.

Судом першої інстанції встановлено, що з наданого відповідачем ОСОБА_3 помісячного розрахунку, доданого до заперечень (т.1, а.с.97- 99), який не спростований позивачем, та наданих на підтвердження зазначеного розрахунку копій платіжних документів (квитанцій) (т.1, а.с.101-255), наявність та зміст яких не оскаржується позивачем, вбачається відсутність у відповідача заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до Висновків економічної експертизи (т.3, а.с.189-201), ОСОБА_3 за період часу з 05.06.2007р. по 25.06.2014р. сплатила на рахунки АБ «АвтоЗАЗбанк», ВАТ «Банк Кіпру» та ПАТ «Банк Кіпру» за кредитним договором 84 507 доларів США, при тому, що отримала від банку 52 000 доларів США.

Довід апеляційної скарги про те, що наявність переплати встановленої експертом не припиняє обовязку позичальника щодо повернення банку заборгованості за кредитом, не може бути прийнята до уваги, оскільки, по-перше, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності зазначеної в позові заборгованості, по-друге, позивачем не заявлялось клопотань про проведення додаткових, або повторних економічних експертиз ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновком суду в частині недоведеності позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором.

Довід апеляційної скарги про те, що боржник виконував зобовязання новому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та визнавав наявність заборгованості у вказаному у позові розміру, оскільки в період з 02.07.2014 року по 25.11.2014 року ОСОБА_5 на погашення простроченої заборгованості сплачено 6 платежів, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними доказами.

В той же час матеріали справи містять копію квитанції від 02.07.2014 року (т.1, а.с.255) про перерахування коштів в сумі 1895,84 грн. за кредитним договором, одержувач ПАТ « Банк Кіпру».

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про наявність передбачених законом підстав відповідно до п.2,4 ч.1 ст.309 ЦПК України для зміни рішення в частині правового обґрунтування підстав відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2016 року у цій справі змінити в частині правового обґрунтування підстав відмови в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: