АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4231/17 Справа № 173/2367/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів, мотивуючи тим, що 03 березня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрив йому кредитний рахунок на суму 2.000 грн. та згодом кредитний ліміт був збільшений на суму 6.300 грн.

Вказував, що 05 вересня 2016 року в м.Верхньодніпровську невідома особа по вул.Петровського, №147 «А»/41 скоїла крадіжку його кредитної картки та здійснила зняття грошових коштів у розмірі 4.531 грн. 75 коп., що підтверджується витягом з кримінального провадження №0001446 Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Зазначав, що 17 та 18 вересня 2016 року невідома особа, скориставшись його викраденою кредитною карткою, оформила послугу «Миттєва розстрочка» на суму 2.080 грн. і на 5. 200 грн. та здійснила зняття коштів.

Посилаючись на те, що після виявлення крадіжки картки він відразу звернувся до відповідача, який заблокував його картку, але на теперішній час продовжує нараховувати йому відсотки та добровільно не відновлює залишок коштів на його кредитному рахунку, що порушує його право як споживача, а тому просив суд ухвалити рішення, яким зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок кредитних коштів на його рахунку, з якого зняті були грошові кошти та оформлена послуга «Миттєва розстрочка» в сумі 4.531 грн.75 коп.; стягнути суму сплачених коштів на рахунок погашення кредиту 4.531 грн.75 коп.; зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» припинити нарахування відсотків за несплату кредитних коштів на рахунок, з якого зняті грошові кошти та оформлена послуга «Миттєва розстрочка» та зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути на його рахунок списані грошові кошти «Миттєва розстрочка», які виникнуть на час винесення рішення по справі.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2)чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3)які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4)яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що на імя позивача ОСОБА_2 у ПАТ КБ «ПриватБанк» були відкриті рахунки №947219 та №129093.

Спочатку відкритий кредитний рахунок №129093.

Після того, як з даного рахунку були викрадені кредитні кошти, рахунок було заблоковано та відкрито рахунок №947219.

З карткового рахунку ОСОБА_2 №129093 15 вересня 2016 року були зняті кредитні кошти в загальній сумі 4.531 грн.71 коп., що підтверджується випискою з карткового рахунку.

З рахунку №947219 оформлено послугу «Миттєва розстрочка».

Дата транзакції 17 вересня 2016 року на суму 2.080 грн., а також з рахунку №129093 за послугою «Миттєва розстрочка» дата транзакції 18 вересня 2016 року було знято суму 5.200 грн.

Після виявлення крадіжки картки та зняття з його рахунку №129093 15 вересня 2016 року кредитних коштів в сумі 4.531 грн.71 коп., ОСОБА_2 звернувся до банку та даний рахунок йому було заблоковано і відкритий новий рахунок.

Про оформлення послуги «Миттєва розстрочка» позивач дізнався лише через деякий час, коли з його рахунку, на який він отримує заробітну плату, почали стягувати грошові кошти на погашення даного кредит.

ОСОБА_2 звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою, що підтверджується витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань №30001446 та розпочате досудове розслідування, яке на даний час триває.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивач після викрадення картки вчинив всі необхідній передбачені дії, звернувся до банку та правоохоронних органів, а отже вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Такі висновки суду не можна визнати обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязаний приймати і зарахувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість обслуговування, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Згідно зі ст.1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Пунктом 14.12. ст.14 Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні передбачено, що користувач зобовязаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до п.п.6 9 розділу VI Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року №705, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобовязаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Внаслідок односторонньої відмови від зобовязання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобовязання або воно припиняється (частини 2,3 ст.615 ЦК України).

За змістом ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

З матеріалів справи вбачається, що після крадіжки кредитної кратки позивач ОСОБА_2, окрім того що звернувся до банку та заблокував картку, звернувся до правоохоронних органів.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 наголошував на тому, що наразі винна особа встановлена та зараз за кримінальним провадженням вирішується питання про притягнення винного до кримінальної відповідальності.

За змістом ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, ОСОБА_2 не позбавлений можливості звернутися до винної особи з вимогами про відшкодування завданої йому шкоди.

Згідно аналізу ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахування наведеного, що суд першої інстанції допустив зазначені вище порушення, неправильно визначив характер правовідносин сторін, чим порушив вимоги ст.309 ЦПК України, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з постановою нового рішення про відмову в позовних вимогах.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват-Банк» про захист прав споживачів відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_3І