АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Шахової О.В., при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року, -

встановила:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року названий позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

Представник ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу недійсними.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1.

22 липня 2015 року була заведена спадкова справа № 06/15.

Із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_1 та дочка померлого - ОСОБА_2

17 квітня 2016 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину на квартируАДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначила, що вона з ОСОБА_4 проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2002 року. Під час сумісного проживання позивач та ОСОБА_4 у 2005 році придбали квартиру АДРЕСА_1. Вказує, що документи, які свідчать про право набуття у власність спірної квартири були викрадені. Просила визнати свідоцтво про право на спадщину видане ОСОБА_2 недійсним, оскільки спірна квартира була придбана під час її спільного проживання з ОСОБА_4, а відтак позивач має право на Ѕ частину квартири. Крім того, позивач просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки даний договір є фіктивним.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Матеріали справи містять свідоцтво про право власності на житло від 11 серпня 2016 року, згідно якого відділ приватизації державного житла Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації посвідчив, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4

Отже спірна квартири приватизована за життя ОСОБА_4, що спростовує доводи позивача про її участь у спільному придбанні квартири.

Оскільки квартира належала ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про правомірність видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину - його дочці ОСОБА_2 як спадкоємцю.

Заявляючи позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 06 червня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, позивач зазначила, що даний договір є фіктивним, оскільки ОСОБА_3 при купівлі квартири її не оглядав, не переоформив на себе особовий рахунок, комунальний платежі не сплачує, у квартирі проживати не намагається.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Отже, підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильного виходив з того, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності правочину чи його фіктивності.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що в матеріалах справи є заява позивача з проханням не видавати свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2, оскільки у провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на Ѕ частину квартири у спільному майні, виключення Ѕ частини квартири зі складу спадкового майна, колегія суддів не приймає, оскільки наявність такої заяви не вплинула на правильність висновків суду про необґрунтованість позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було порушено ст. 201 ЦПК України, оскільки суд відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження до вирішення справи за позовом ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на Ѕ частину квартири у спільному майні, виключення Ѕ частини квартири зі складу спадкового майна, колегія суддів не приймає, оскільки ухвалою суду від 10 липня 2017 року обґрунтовано відмовлено у зупиненні провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом порушено права позивача подавати докази, оскільки позивач просила витребувати крім спадкової справи копії договору купівлі-продажу та інші документи, колегія суддів не приймає, оскільки зазначені документи наявні в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду від 15 вересня 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: Н.В. Поліщук

О.В. Шахова