АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 653/3251/16-ц Головуючий в І інстанції: Крапівіна О.П.
Номер провадження: №22-ц/791/1025/17 Доповідач: Майданік В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Генічеського районного суду Херсонської областівід 22 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 (третя особа - ОСОБА_5) про вселення та усунення перешкод у здійсненні користування та розпорядження майном, -

В С Т А Н О В И Л А:

28 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: усунути перешкоду йому в користуванні 779/20000 частинами домоволодіння АДРЕСА_2; вселити його в зазначене домоволодіння (квартира НОМЕР_1); зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкод в користуванні житловим приміщенням (квартира НОМЕР_1) вказаного домоволодіння; зобов'язати відповідачів не чинити перешкод йому закласти дверний пройом з прим. (2-1) квартири НОМЕР_1, належної йому на праві спільної часткової власності, до житлового приміщення (2-3) квартири НОМЕР_2, належної на праві спільної часткової власності ОСОБА_4.

Позов обґрунтований наступним.

За договором дарування від 08.09.1990 року він є власником 779/20000 частинами домоволодіння АДРЕСА_2, розташованого на земельній ділянці площею 676кв.м. Будинок складається з 4-х квартир, які мають окремі входи, веранди, ванни та вбиральні.

Квартира НОМЕР_1 загальною площею 35,6кв.м складається з житлової кімнати № 2-2 площею 12,9кв.м, коридору № 2-1, коридору № ІІІ, ванни № IV. Співвласниками вказаної квартири є він (позивач) та відповідач ОСОБА_3. Останній став її співвласником, прийнявши спадщину у вигляді 779/20000 частин після померлої тітки ОСОБА_6. Свідоцтво про право на спадщину він поки не отримав.

Починаючи з 2009 року, після смерті ОСОБА_6, він (позивач) не може користуватися належним йому житлом, оскільки ОСОБА_3 змінив замки в квартиру (належну їм обом частину домоволодіння), обладнав приміщення власними меблями і використовує їх для власних потреб, періодично здаючи квартиру для відпочиваючих на Азовському морі. Він (позивач) неодноразово намагався порозумітися з ОСОБА_3, щоб той надав доступ до його (позивача) частини будинку і не чинив перешкод проживанню, але останній не хоче порозумітися.

Крім того, в стіні між належним йому та ОСОБА_3 на праві власності коридором 2-1 та житловою кімнатою 2-НОМЕР_2 яка належить відповідачці ОСОБА_4, безпідставно прорублені двері (вхід) з квартири 1 в квартиру 2, що є незаконним та таким, що порушує права володіння й користування ним (позивачем) належним йому житлом. Тобто, житлове приміщення є незахищеним від входження до нього сторонніх осіб, які не є його співвласниками.

Рішенням суду від 22 лютого 2017 року позов було задоволено частково. Суд вирішив:

Усунути перешкоду позивачу в користуванні належними йому на праві приватної спільної часткової власності 779/20000 частками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованих в АДРЕСА_2 шляхом вселення за вказаною адресою;

Зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити перешкод у користуванні позивачем 779/20000 частками вказаного житлового будинку, який належить йому на праві приватної спільної часткової власності;

В іншій частині позовних вимог відмовити;

Стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати - по 275,60грн. з кожного.

В апеляційній скарзі, з урахуванням уточнення, поданого при апеляційному розгляді справи, ОСОБА_2 просить зазначене судове рішення в частині відмови в задоволенні позовної вимоги щодо нечинення перешкод при закладанні дверного пройому (про зобов'язання відповідачів не чинити перешкод йому закласти дверний пройом з прим. (2-1) квартири НОМЕР_1, належної йому на праві спільної часткової власності, до житлового приміщення (2-3) квартири НОМЕР_2, належної на праві спільної часткової власності ОСОБА_4) скасувати і постановити нове рішення про задоволення позову в зазначеній частині, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказав, що він ніколи не стверджував про те, що він зі ОСОБА_3 є співмешканцями в одній квартирі, натомість він стверджує, що квартиру через стіну, де є дверний проріз, займає ОСОБА_3 або ОСОБА_4 Також вказав, що суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_6 (теж його рідна тітка) володіла всією середньою частиною будинку разом зі своїм чоловіком ОСОБА_7. Після смерті чоловіка вона, можливо, віддала ОСОБА_3, але це інша адреса - АДРЕСА_3, де він не заперечує. Сама ж вона залишилась у співволодінні з ним (позивачем) квартири 2 вказаного будинку по АДРЕСА_2 Пізніше він (позивач) прибудував за свої кошти веранду, туалет, ванну з невеликою кухнею, сполученою з коридором. Тітка сама забажала залишити йому (позивачу) цю квартиру по АДРЕСА_1 Після прибудови квартира стала складатися із двох коридорів, житлової кімнати й сполученої ванни з туалетом. Він не заперечує проти заповіту на відповідача ОСОБА_3, проти переоформлення нині на відповідачку ОСОБА_4 квартири НОМЕР_3 по АДРЕСА_2, проти використання квартири за даною адресою. Це той самий будинок, кутовий, на перехресті вулиці Суворова й провулка Суворова.

Отже, рішення суду оскаржується в частині відмови в задоволенні позовної вимоги щодо нечинення перешкод при закладанні дверного пройому (про зобов'язання відповідачів не чинити перешкод йому закласти дверний пройом з прим. (2-1) квартири НОМЕР_1, належної йому на праві спільної часткової власності, до житлового приміщення (2-3) квартири НОМЕР_2, належної на праві спільної часткової власності ОСОБА_4) і не оскаржується в частині задоволення позовних вимог та в частині відмови в задоволенні вимоги про вселення та усунення перешкод в користуванні саме житловим приміщенням - квартирою НОМЕР_1 по АДРЕСА_2

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

З інформаційної довідки з різних Державних реєстрів (речових прав на нерухоме майно, прав власності на нерухоме майно, іпотек, заборон відчуження), сформованої за станом на 27.10.2016 року, вбачається із Реєстру речових прав на нерухоме майно, що до складу житлового будинку з господарськими будівлями й спорудами за реєстраційним номером нерухомого майна 21 за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 147,5кв.м, житловою площею 68,6кв.м, входять: житловий будинок "А" загальною площею 147,5кв.м, житловою площею 68,6кв.м, тамбур "а", тамбур "а2", сіни "а1", веранда "а3", вбиральня "Д", вбиральня-душова "Є", сарай "Г", гараж "Ж" (а.с.23-26).

Згідно відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно співвласниками вказаного житлового будинку є:

ОСОБА_5 (84/300 частки - за договором дарування від 13.11.2002р), форма власності - приватна,

ОСОБА_8 (31/100 частка - за договором купівлі-продажу від 07.12.1983р), форма власності - приватна,

ОСОБА_9 (3321/20000 часток - за договором дарування від 21.04.1999р), форма власності - приватна,

ОСОБА_9 (3321/20000 часток - за свідоцтвом про право на спадщину від 06.08.2009р), форма власності - приватна,

ОСОБА_10 (779/20000 часток - за дублікатом договору дарування від 05.08.2009р), форма власності - приватна спільна часткова,

ОСОБА_6 (779/20000 часток - за свідоцтвом про право на спадщину від 31.08.1994р), форма власності - приватна (а.с.24-26).

Відповідно до копії заяви позивач подав 13.11.2009р до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті своєї тітки ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.87).

На підтвердження даних з Реєстру прав власності на нерухоме майно матеріали справи містять дублікат договору дарування від 08.09.1990 року, який видано 05.08.2009 року держаним нотаріусом Державного нотаріального архіву Херсонської області Бєтєй В.О. замість втраченого договору дарування від 08.09.1990 року. За ним ОСОБА_10 та ОСОБА_12 прийняли в дар 779/10000 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_2 на земельній ділянці 676кв.м; цей жилий будинок літ."А" має 68,6кв.м жилої площі, при ньому є: два тамбури літ."а" і "а 2", сіни "а 1", веранда "а 3", два сараї "Б", "Г", уборна "В", "Д", спорудження НОМЕР_3, 2 (а.с.5).

За витягом про державну реєстрацію прав ОСОБА_10 є власником 779/20000 часток вказаного домоволодіння, підстава - дублікат договору дарування від 05.08.2009р; форма власності - приватна спільна часткова (а.с.6).

На підтвердження даних з Реєстру прав власності на нерухоме майно матеріали справи також містять нотаріально посвідчений договір дарування від 13.11.2002р, за яким ОСОБА_13 подарувала ОСОБА_5 84/300 частин житлового будинку з господарськими будівлями й спорудами за адресою АДРЕСА_2 (а.с.51).

Згідно вказаного договору зазначений будинок, розташований на земельній ділянці площею 676кв.м, має житлову площу 68,6кв.м, до його складу входять тамбури літ."а" і "а 2", сіни "а 1", веранда "а 3", два сараї "Б", "Г", вбиральні "В", "Д", "Є", споруди НОМЕР_3 - №4 .

Матеріали справи також містять судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до першої Сімферопольської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 (треті особи - Генічеська державна нотаріальна контора, Генічеське державне БТІ) про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та заповіту, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку (а.с.90-91, 91 звор., 94-95).

У своєму первісному позові ОСОБА_2 просив, зокрема, визнати недійсним свідоцтво від 31.08.1994 року про право на спадщину за законом, за яким ОСОБА_6 набула право власності на 779/10000 частин вказаного домоволодіння після смерті рідного брата ОСОБА_14, який приходиться йому (позивачу) батьком. На обґрунтування позову, зокрема, вказав, що він прийняв спадщину після смерті батька.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 27.08.2010 року, з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 30.08.2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 10.11.2010 року, позов ОСОБА_2 був задоволений частково. Було визнано недійсним на 779/20000 частин житлового будинку з господарськими спорудами, які розташовані в АДРЕСА_2, свідоцтво про право на спадщину, яке видано 31.08.1994 року Першою Сімферопольською державною нотаріальною конторою ОСОБА_6, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В іншій частині позову ОСОБА_2 було відмовлено. Також було відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3

Задовольняючи частково первісний позов, суд виходив з того, що ОСОБА_6 успадкувала майно свого рідного брата ОСОБА_14, при цьому син останнього - ОСОБА_2 - не надав доказів того, що він прийняв спадщину після смерті свого батька. Проте, видаючи свідоцтво про право на спадщину на 779/10000 частин будинку, нотаріус не врахував того, що за договором дарування від 08.09.1990 року спадкодавцю належить тільки 779/20000 частин будинку, а не 779/10000 частин.

Отже, є вірними відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно про право власності позивача у цій справі та ОСОБА_6 на відповідні частки вказаного житлового будинку.

Матеріали справи містять копію технічного паспорту вказаного житлового будинку, в якому, зокрема, зазначені позивач та ОСОБА_6 як співвласники будинку по 779/20000 частин (а.с.7-9).

Відповідно до акту обстеження від 13.07.2011 року депутатами місцевої ради у присутності заявника ОСОБА_2 обстежено вказаний будинок. З'ясувати проживання в ньому кого-небудь неможливо, двері закриті. До них підійшов співвласник будинку ОСОБА_3, який повідомив, що в кімнатах проживають родичі, які приїхали відпочити, вони відсутні на цей час, а без них він не може відкрити будинок (а.с.13).

При апеляційному розгляді справи позивач вказав, що він постійно живе в м.Херсоні, а за вказаною адресою буває рідко. Він пред'явив позов не до співвідповідачів будинку, а до вказаних відповідачів, оскільки саме вони перешкоджають йому користуватися ним. При цьому він зазначив, що особисто він сам не бачив там ОСОБА_4, а ОСОБА_3 бачив одного разу, той підтвердив, що здав кімнати будинку своїм родичам. Відповідачі ж заперечують проти того, що вони заважають позивачу користуватися своєю частиною будинку.

Суд першої інстанції задовольнив позов частково, зокрема, вирішив: усунути перешкоду позивачу в користуванні належними йому на праві приватної спільної часткової власності 779/20000 частками зазначеного житлового будинку; зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити перешкод у користуванні позивачем 779/20000 частками вказаного житлового будинку; відмовити в задоволенні вимоги про вселення в зазначене домоволодіння (квартира НОМЕР_1); відмовити в задоволенні позовної вимоги про зобов'язання відповідачів не чинити позивачу перешкод закласти дверний пройом з прим. (2-1) квартири НОМЕР_1 до житлового приміщення (2-3) квартири НОМЕР_2, належної на праві спільної часткової власності ОСОБА_4

При цьому суд, пославшись, зокрема, на положення ст.41 Конституції України, ст.ст.355, 358, 364, 391 ЦК України, обґрунтовано виходив з того, що спірний житловий будинок є об'єктом права спільної часткової власності, що у справі відсутні докази поділу (виділу) об'єкту нерухомого майна та докази того, яким саме чином спірний будинок поділено між співвласниками, виходив з того, що відсутні докази наявності технічної можливості здійснення таких дій (закладення дверного пройому) з огляду на відсутність виділених квартири НОМЕР_1 та НОМЕР_2 що позбавляє можливості досліджувати доцільність закладення дверних пройомів у таких приміщеннях та унеможливлює задоволення позовних вимог щодо нечинення перешкод при закладанні дверного пройому та про вселення та усунення перешкод в користуванні саме житловим приміщенням - квартирою НОМЕР_1 по АДРЕСА_2

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, адже право спільної часткової власності на вказаний житловий будинок чи на його частку, що належить позивачу, не припинено відповідно до ст.364 ЦК України з огляду на відсутність доказів поділу будинку чи виділу належної позивачу його частки. Відсутність набуття позивачем права власності на виділене майно (на виділену належну йому частку) та державної реєстрації такого права власності позбавляє його права на вчинення за відсутності згоди решти співвласників будинку будь-яких дій по володінню та користуванню спільним майном, як це передбачено ст.358 ЦК України, зокрема позбавляє його права на закладання дверних пройомів.

При цьому слід зазначити таке.

До участі у справі була залучена в якості третьої особи за її ж клопотанням лише співвідповідачка будинку ОСОБА_5. Інші співвласники будинку (ОСОБА_8 та ОСОБА_9) до участі в розгляді справи в якості співвідповідачів чи будь-якій іншій якості не залучені.

Участь сторін у цивільному процесі зумовлена тим, що судовий спір має місце саме між ними і його вирішення впливає безпосередньо на їх права чи обов'язки. Участь третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, зумовлена тим, що судове рішення може вплинути на їх права та обов'язки.

Відповідно до ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Згідно ст.35 вказаного Кодексу залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, відбувається за клопотанням учасників процесу та за ініціативою суду.

У матеріалах справи відсутні клопотання позивача про залучення інших осіб, які є співвласниками спірного житлового будинку, до участі в справі в якості співвідповідачів. Таких вимог позивач до них не заявляв.

Суд першої інстанції у порушення ст.ст.11, 33, ч.4 ст.10 ЦПК України не роз'яснив позивачеві його права на подачу заяви про залучення таких осіб до участі у справі в якості співвідповідачів, хоча оскаржуване рішення впливає на їх права та обов'язки, оскільки мова йде про закладення дверного пройому будинку, який є об'єктом права спільної часткової власності, співвласниками якого вони є.

При цьому слід враховувати, що згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

А згідно ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Таким чином, незалучення до участі в справі в якості співвідповідачів співвласників вказаного будинку унеможливлює вирішення по суті позовних вимог.

Крім того, позивачем не доведено належними доказами, що саме відповідачі у цій справі перешкоджають йому закласти вказаний дверний пройом.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами та висновків суду не спростовують. Зокрема, посилання заявника на те, що квартиру через стіну, де є дверний проріз, займає ОСОБА_3 або ОСОБА_4, що він прибудував за свої кошти веранду, туалет, ванну з невеликою кухнею, сполученою з коридором, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не містять в собі підстав для скасування рішення. Також не можуть бути прийняті до уваги й посилання заявника на наявність заповіту на відповідача ОСОБА_3, переоформлення квартири АДРЕСА_1/НОМЕР_1 на ОСОБА_4, оскільки вони не впливають на правильність прийнятого судом рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не вказують на такі його порушення, що вплинули на правильність вирішеного судом питання, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ст.308 ЦПК України відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, ст.308 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської областівід 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухваланабирає законної сили з моменту проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська