Cправа № 563/1449/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2017 року м.Корець

Корецький районний суд Рівненської області

в особі:

головуючого судді Загородько Н.А.

при секретарі Туровичу М.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 його представника ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Корці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання недійсним спадкового договору, -

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним спадкового договору. В обгрунтування позовної заяви посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 в період з 23.07.2010 року. 27.11.2014 року їх шлюб було розірвано рішенням Корецького районного суду Рівненської області.

За час перебування у шлюбі, відповідач за спільні кошти подружжя придбав автомобіль НОМЕР_1, який підлягав поділу, як спільне майно подружжя.

Відповідач завідомо знаючи про її наміри здійснити поділ спільного майна подружжя, оскільки вони неоднаразово обговорювали варіанти такого поділу, в добровільному порядку відмовлявся здійснити такий поділ і за два місяці до розірвання шлюбу, згідно довідки-рахунку ВІА 661859 від 20.09.2014 року, без її на те згоди, продав вищевказаний автомобіль своєму сину, відповідачу ОСОБА_5.

З цього приводу, позивач була вимушена звернутися до суду з позовом до відповідачів про скасування державної реєстрації транспортного засобу та поділ майна подружжя, визнання недійсним договору відчуження вище вказаного транспортного засобу.

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 30.06.2016 р. її позов було задоволено частково, визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу IVECO EURO ARGO ML120E18, р.н. НОМЕР_2, визнано автомобіль спільним майном подружжя та стягнуто з відповідач на користь позивача грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості автомобіля, а саме 187 115 грн. 25 коп..

05.08.2016 р. Постановою ДВС серії ВП № 51849220 по справі № 563/1384/14-Ц було відкрито виконавче провадження.

Менш як за місяць до винесення рішення Корецького районного суду Рівненської області від 30.06.2016 р. відповідач ОСОБА_3, з метою приховати нерухоме майно від виконання в майбутньому цілком прогнозованого рішення суду, шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів уклав зі своїм сином ОСОБА_5 спадковий договір від 08.06.2016 року. Позивач вважає, що вказаний правочин ОСОБА_3 вчинив з метою ухилення від виконання зобовязань перед нею, а тому просить суд визнати даний договір недійсним.

Крім того, наявне рішення Корецького районного суду Рівненської області від 14.09.2016 року яким з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1М стягнуто 602 695, 41 грн. заборгованість за договором позики, 262096,53 грн. проценти за користування позикою та 6860 грн. судових витрат.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задоволити з підстав викладених в позовній заяві, при цьому вказала, що оспорюваний правочин є фіктивним, оскільки був вчинений з метою уникнення виконання зобовязань та приховування майна.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали, надали суду письмові заперечення та додатково пояснили, що при укладенні даного договору прихованого мотиву вони не мали, укладання спадкового договору було заплановано раніше та вони бажали настання наслідків передбачених даним договором. Майно, яке вказано в спадковому договорі є особистою власністю ОСОБА_3, оскільки було придбане до шлюбу з ОСОБА_1, в даний час договір виконується, а тому просять в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку.

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 30.06.2016 р. позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 було задоволено частково, визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу IVECO EURO ARGO ML120E18, р.н. НОМЕР_2, визнано автомобіль спільним майном подружжя та стягнуто з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості автомобіля, а саме 187 115 грн. 25 коп. та судові витрати в розмірі 2480, 15 грн..

Як вбачається з рішення Корецького районного суду Рівненської області від 30.06.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 липня 2010 року по 27 листопада 2014 року.

Також, відповідно до рішення Корецького районного суду Рівненської області від 14.09.2016 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1М стягнуто 602 695, 41 грн. заборгованість за договором позики, 262096,53 грн. проценти за користування позикою та 6860 грн. судових витрат.

Згідно спадкового договору № 448 від 08.06.2016 року ОСОБА_3 уклав даний договір з ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_3 після своєї смерті передає майно, яке вказане у договорі, а саме приміщення складу ОСОБА_5, у разі виконання ним умов договору.

Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІ-БК № 308548 від 23.04.1997 року ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_3

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 25.03.2009 року ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_6 приміщення складу за адресою с.Гвіздів вул.Перемоги № 2з.

Відповідно до інформаційної довідки від 08.06.2016 року № 60942027 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна, а саме приміщення складу за адресою с.Гвіздів вул.Перемоги № 2з відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна відсутні.

Згідно ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Як вбачається зі ст.1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов'язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору

Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законом.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Вказана правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року № 6-197 цс-14 і є обовязковою для судів.

Таким чином, визнання договору недійсним у зв'язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначала, що оспорюваний правочин є фіктивним, оскільки дії сторін під час його укладання не були направлені на реальне настання правових наслідків, обумовлених спадковим договором, а на небажання сплачувати заборгованість, відповідач навмисно вчинив дії, направлені на подальше відчуження майна.

Судом встановлено, що під час укладення спірного договору, відчужене майно під арештом чи заставою не знаходилось, а наявність зобов'язань відповідача ОСОБА_3 перед позивачем, які встановлені рішеннями Корецького районного суду від 30.06.2016 року та 14.09.2016 року, не є підставою для неможливості реалізації відповідачем ОСОБА_3 свого права власності згідно з вимогами ст. 319 ЦК України.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні вважає головною причиною незаконності спадкового договору, його вчинення під час розгляду судового спору, але ця обставина з боку чинного законодавства України не є перешкодою для укладення такого договору. Отже позивач посилається на обставину, яка могла настати, що є припущенням та не може бути застосовано при постановленні рішення.

Крім того, як вбачається з інформації Державної виконавчої служби Корецького району № 239 від 19.04.2017 року на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження №53430823, з примусового виконання виконавчих листів Корецького райсуду №563/1384/14-ц від 28.07.2016 року та №563/859/16-ц від 20.12.2016 року про стягнення з боржника ОСОБА_3 заборгованості на користь стягувача ОСОБА_1.

Кошти внесені ОСОБА_3 на депозитний рахунок відділу ДВС обліковуються за виконавчим провадження з примусового виконання виконавчого листа Корецького районного суду №563/1384/14-ц від 28.07.2016 року.

Як вбачається з поданих до суду квитанцій: № 10 від 01.09.2016 року № 42 від 30.09.2016 року, № 64 від 18.10.2016 року, № 90 від 11.11.2016 року, № 28 від 01.12.2016 року, № 8 від 03.01.2017 року, № 17 від 31.01.2017 року, № 20 від.06.03.2017 року, № 32 від 21.04.2017 року відповідач ОСОБА_3 постійно сплачує кошти ОСОБА_1 через відділ ДВС.

Разом з тим, слід звернути увагу, що реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб'єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способами, визначеними законодавством, є підставою для прийняття рішення про відмову в позові. Судовому захисту підлягає саме порушене право.

Так, в даному випадку правова позиція позивача є хибною та не відповідає нормам чинного законодавства України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-59, 60, 61, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 202, 234, 319, 1302, 1305 ЦК України, суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання недійсним спадкового договору № 448 від 08.06.2016 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Корецький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: