Справа № 343/1514/17
Провадження № 22-ц/779/1789/2017
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Мелінишин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Максюти І.О., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Долинського районного суду від 18 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Долинського районного суду від 18 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено у звязку зі спливом позовної давності.

На вказане рішення представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права. Вважає помилковим висновок суду щодо спливу позовної давності, який суперечить матеріалам справи та вимогам закону. Ототожнюючи поняття «строк дії договору» та «строк дії платіжної картки» суд не звернув увагу, що закінчення строку картки не свідчить про припинення договірних відносини між сторонами. Крім того, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг в звязку із неподанням держателем карточки заяви про припинення договору, такий автоматично пролонговано і діє до даного часу.

Крім того, внаслідок неналежного повернення кредитних коштів з відповідача у межах строку позовної давності підлягають стягненню і проценти за кредитом, що нараховуються щомісяця та є періодичними платежами, а також неустойка, нарахована внаслідок невиконання позичальником своїх зобовязань. Правові висновки щодо цього містяться в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13, від 9 серпня 2017 року у справі №6-2322цс16, від 2 грудня 2015 року у справі №6-249цс15. Однак, вони при вирішенні спору не застосовані судом.

З цих підстав апелянт просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» доводи скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_1 та її представник доводів скарги не визнали посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

В силу положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 21 червня 2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 2 200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кінцевий термін повернення грошових коштів відповідає строку дії картки.

Кредит надано відповідно до заяви відповідача, яка разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складає договір про надання банківських послуг.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», долученої в засідання апеляційного суду, на виконання умов договору позичальнику видані картки: 21 червня 2012 року - №338174 з терміном дії до 03/16, 30 серпня 2012 року - №240632 з терміном дії до 06/16.

Зясовано, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала взяті на себе зобовязання, внаслідок чого станом на 30 червня 2017 року допустила заборгованість в загальному розмірі 51 180,21 грн. З них: 2 195,94 грн - заборгованість за кредитом; 41 937,69 грн - заборгованість за процентами; 4 133,24 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 2 413,34 грн - штраф (процентна складова), що підтверджується відповідним розрахунком (а.с.3-4).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із пропуску позивачем позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем. При цьому вважав, що останній платіж відповідач здійснила 13 червня 2014 року.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо пропуску банком позовної давності з огляду на наступне.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За змістом ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки(стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року № 6-61цс14, від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, що згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів при вирішенні спорів у подібних правовідносинах.

Встановлено, що останній платіж здійснено ОСОБА_1 7 лютого 2013 року у розмірі 340,00 грн. Наступне погашення заборгованості 12 червня 2014 року здійснено банком шляхом автоматичного списання простроченої заборгованості з іншої картки позичальника. Дана обставина підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н від 21 червня 2012 року (а.с. 3-4) та випискою з основної карти, наданої представником ПАТ апеляційному суду.

Відповідно до п.2.1.1.12.4. Умов та Правил надання банківських послуг, долучених позивачем до матеріалів справи, строки та порядок погашення по Кредиту (кредитний ліміт) по кредитних картах з встановленим Мінімальним обов'язковим платежем, а також Овердрафта, що виник по таких картах, наведений в Пам'ятці клієнта / Довідці про умови кредитування, яка є невід'ємною частиною договору, а також встановлюється цим пунктом. Платіж включає в себе плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, та частину заборгованості за Кредитом. Згідно ст.212 ЦК України, у випадку наявності простроченого кредиту - строком повернення кредиту в повному обсязі є 211-й день з часу виникнення такої заборгованості. Строк погашення процентів по овердрафту щомісячно за попередній місць до 25 числа.

Зі змісту Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», вбачається, що відповідач повинна сплачувати 7,0% від заборгованості (але не менш 50 грн та не більше залишку заборгованості), з 1 квітня 2014 року 5 % від заборгованості (але не менше 100 грн та не більше залишку заборгованості) (а.с. 6).

За таких обставин строком повернення кредиту в повному обсязі є 211-й день з часу виникнення такої заборгованості, а саме 4 жовтня 2013 року.

Встановлено, що з позовом до суду банк звернувся 6 вересня 2017 року. Тобто більше як через 3 роки, що є строком позовної давності (а.с.1-2).

Разом з тим, на думку колегії суддів, автоматичне списання кредитором 13 червня 2014 року 116,76 грн з іншої карточки ОСОБА_1 на погашення простроченої заборгованості за цим договором не є перериванням позовної давності. При цьому з врахуванням положення ч.1 ст. 264 ЦПК України такі дії не вчинені особисто, а тому не можуть свідчити про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Відтак, місцевим судом помилково визначено початок перебігу позовної давності.

Разом з тим, на думку колегії суддів, дана обставина не спростовує висновків суду, не впливає на законність та обґрунтованість ухваленого рішення, правильного по суті.

Крім того, згідно вимог ч. 2 ст. 308 ЦПК України правильне по суті і справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань.

З огляду на вищенаведене суд першої інстанції прийшов до правильного переконання про сплив позовної давності як до основної, так і до додаткових вимог до ОСОБА_1, про застосування наслідків якого остання заявляла, і що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в позові.

Посилання апелянта щодо незастосування судом правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові №6-249цс15 від 2 грудня 2015 року є неспроможними, оскільки містить інші фактичні обставини справи у порівнянні з даною справою, рішення в якій переглядається.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування постановленого рішення і ухвалення нового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» відхилити, а рішення Долинського районного суду від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_2