Справа № 569/8464/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року

Рівненський міський суд Рівненської області складі:

головуючого судді Харечка С.П.

при секретарі - Левчук Д.О.

з участю позивача: ОСОБА_1

представника відповідача ТОВ «Економ комфорт» - Сорочук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» про захист прав споживача, визнання договорів недійсними та повернення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

01 червня 2017 року до Рівненського міського суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» про захист прав споживача, визнання договорів недійсними та повернення коштів.

В обгрунтування позову вказав, що в жовтні 2016 року він прочитав в газеті рекламне оголошення під назвою "Як вигідно позичити Гроші?", яке розміщувалося на замовлення ТОВ "ЕкономКомфорт". Після цього він звернувся до офісу ТОВ "ЕкономКомфорт" для отримання більш детальної інформації. Дівчина консультант розповіла йому, що він може отримати кошти в кредит від товариства, але для цього йому потрібно укласти договір та сплатити перший внесок. Кошти в кредит йому обіцяли видати протягом 2-3 днів. 27 жовтня 2016 року між ним та ТОВ "ЕкономКомфорт" було укладено договори за №05929 та №05930. Умовами цих договорів передбачено, що відповідач зобов'язується забезпечити дбайливе оформлення Договорів про участь у програмі для його як Замовника, з дотриманням вимог чинного законодавства та надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої його участі у програм. На підставі цих договорів він зобов'язаний прийняти його умови та сплатити внески у розмірі по 14850,00 грн. за кожен договір, на загальну суму 29700.00 грн.. В момент укладення договору він не мав можливості детально ознайомитись з його умовами, так як дівчина консультант мене постійно підганяла мотивуючи недостатністю часу для мене та відволікала запитаннями. В цей же день, виконуючи умови договорів № 05929 та №05930, з ним підписали договори за №05929/16 та №05930/16 про участь у програмі адміністрування покупок в группах. Згідно яких адміністратор (Відповідач) за згодою іншої сторони учасника (Позивача), зобов'язується за плату вчинити від імені та за рахунок останнього певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного в додатку №1 до Договору, в тому числі: сформувати групу учасників, забезпечити її адміністрування; присвоїти та повідомити учаснику його номер групи та персональний код у групі; організовувати та проводити розподіли свідоцтв; здійснити оплату товару на користь учасника та/або надати учаснику відповідну суму у позику; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього. Вважає, що укладені ним договори є недійсними. У зв'язку з чим він звернувся до суду для захисту свого порушеного права.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому позовні вимоги не визнав повністю та просив суд в задоволенні відмовити, з підстав викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ "ЕкономКомфорт" було укладено договори за №05929 та №05930.

На підставі цих договорів позивач зобов'язаний прийняти його умови та сплатити внески у розмірі по 14850,00 грн. за кожен договір, на загальну суму 29700.00 грн..

В цей же день, виконуючи умови договорів № 05929 та №05930, з позивачем підписали договори за №05929/16 та №05930/16 про участь у програмі "Комфорт", вчинення юридичних дій, спрямованих на отримання позивачем позики.

Відповідно до п. 11-1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовою вважають таку послугу як адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Із змісту договорів та умов програми «Комфорт» слідує, що послуги, які надаються відповідачем, фактично полягають у створенні адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури.

Нормою п.4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено обов'язковість отримання ліцензії у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у разі здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під фінансовою послугою розуміються операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. У цьому визначенні мета отримання прибутку не є критерієм віднесення операції з фінансовими активами до поняття фінансової послуги, а мета отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів стосується лише залучення фінансових активів від інших осіб.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

З правового висновку, даного Верховним Судом України у постанові від 16 березня 2016 року у справі №6-2629цс15, за змістом статті 9 Закону України від 1 червня 2000 року №1775-ІІІ "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" та статті 4 Закону України від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензування.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України №2664-ІІІ під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року №3462-VІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (набрав чинності 8 січня 2012 року) внесено зміни до частини першої статті 4 Закону №2664-ІІІ та доповнено її пунктом 11 (1), відповідно до якого фінансовими вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все те, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користування майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

В силу положень ст. 88 ЦПК України понесені і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60-64, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» про захист прав споживача визнання договорів недійсними та повернення коштів - задовільнити.

Визнати недійсними договори №05929, №05929/16, №05930, №05930/16 від 27 жовтня 2016 року, що укладені між ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Економкомфорт".

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕкономКомфорт" на користь ОСОБА_1 - 34699.98 (тридцять чотири тисячі шістсот дев'яносто дев'ять) гривень 98 копійок грошових коштів, що сплачені за договорами №05929, №05929/16, №05930, №05930/16 від 27 жовтня 2016 року.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 1200 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Харечко С.П.