Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/894/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.05.2017 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого - судді Левка Т.Ю., при секретарі Роман К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Вимоги позову мотивовано тим, що 02 жовтня 2016 року помер батько позивача ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого органом місцевого самоврядування Мніховіце району Прага-Схід 24.10.2016 року. Батько позивача помер на заробітках і заповіту не залишив, але при житті всім членам сімї відповідачам по справі, завжди говорив, що після його смерті його майно належатиме позивачу. Спадкове майно складається з цілого житлового будинку, що розташований за адресою: с.Пушкіново, вул. Гагаріна буд.№29, який батько позивача на підставі будівельного паспорту та дозволу на виконання будівельних робіт від 21.09.1989 року збудував за цією адресою. Спадкоємцями першої черги є позивач та його дочка і дружина - відповідачі по справі. На момент смерті спадкодавця позивач разом з батьком та матір'ю проживали в цьому будинку. Земельна ділянка на якій розташований даний будинок рахується за покійним. Після смерті батька, позивач фактично вступив у володіння і користування спадковим майном та здійснює за ним догляд до тепер. Коли позивач захотів оформити свої спадкові права на жилий будинок, нотаріус вказав про необхідність представлення правовстановлюючого документу на будинок на імя спадкодавця, який у спадкодавця відсутній, через його не отримання при житті. Тому в судовому порядку позивач просить визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно.

Сторони в судове засідання не з"явилися.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю і просить суд такі задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 належним чином своєчасно повідомлені про день, час та місце розгляду справи в судове засідання також не зявилися, надіслали до суду письмові заяви про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги визнають повністю, проти задоволення позову не заперечують.

Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом.

В судовому засіданні встановлено, що 02 жовтня 2016 року помер батько позивача ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим органом місцевого самоврядування Мніховіце району Прага-Схід 24.10.2016 року. Батько позивача помер на заробітках та заповіту не залишив. Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з цілого житлового будинку, що розташований за адресою: с.Пушкіново, вул. Гагаріна буд. №29, який батько позивача на підставі будівельного паспорту та дозволу на виконання будівельних робіт від 21.09.1989 року збудував за цією адресою.

Крім позивача спадкоємцями першої черги за законом до спадкового майна є також дружина та дочка спадкодавця - відповідачі по справі, які на спадкове майно не претендують та не заперечують проти визнання прва власності на спадкове майно за позивачем, що стверджується письмовими заявами поданими ними до суду 10.05.2017 року.

Спадкове майно фактично перейшло у володіння і користування позивача, оскільки на час відкриття спадщини він проживав у спадковому будинку разом із спадкодавцем та вів спільне дворогосподарство, що підтверджується довідками Пушкінської сільської ради від 16.03.2017 року №76 та №80, тому у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

В зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця, позивач звернувся до нотаріальної контори, де йому пояснили про необхідність представлення нотаріусу правовстановлюючого документу на будинок, який у спадкодавця відсутній через його неотримання при житті.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 Глави 10 Частини 2 «Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій», затверджених Наказом Мінюсту "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України"), від 22.02.2012, № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку».

Крім того у відповідності до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму Листі за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до виготовлених КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» Технічного паспорту від 17.02.2017 року та довідки 21.02.2017 року №99 вбачається, що житловий будинок, який розташований в с.Пушкіно, вул. Гагаріна, 29, будівництвом завершений (рік закінчення будівництва 1989 рік), його вартість в цілому складає 229 777,00 грн. і рахується він за ОСОБА_4, однак за життя правовстановлюючих документів ним виготовлено не було.

Крім того, згідно довідки Пушкінської сільської ради Виноградівського району за № 77 від 17.03.2017 року, вбачається, що згідно погосподарської книги №2 (особовий рахунок №0152-1), житловий будинок, який розташований в с.Пушкіно, вул. Гагаріна, 29, Виноградівського району, рахується за ОСОБА_4, який помер 02.10.2016 року.

Земельна ділянка на якій розташований даний будинок рахується за спадкодавцем, що підтверджується довідкою Пушкінської сільської ради від 17.03.2017 року №77.

Відповідно до ст. 10-13 глави III Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро. Як випливає з цього нормативного акту запис у по господарській книзі є акт органу влади, що підтверджує право приватної власності.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

З аналізу положень Конституції України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.27 , 31, 60, 61, 169, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 5, 16, 328, 392, 1261 1268, 1296 ЦК України, ст.58, 124 Конституції України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на цілий житловий будинок, загальною площею 57,5 кв.м., житловою площею 39,0 кв.м., з надвірними спорудами, що розташований за адресою: сПушкіно, вул. Гагаріна, буд.№29, Виноградівського району Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_5