АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з уточненим позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі ПАТ «Державний ощадний банк України») про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, мотивуючи тим, що з 09 січня 2008 року працювала на посаді контролера-касира, старшого контролера-касира у філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Вказувала на те, що 14 квітня 2015 року тимчасово була переведена працювати до ТВБВ IV типу №10003/0491 за адресою м.Дніпро вул.Стартова,9А, 09 серпня 2015 року нею через POS--термінал була проведена операція по видачі грошових коштів у розмірі 2.000 грн. громадянину ОСОБА_3, у звязку із збоєм системи, з невідомих їй причин, в терміналі дана операція пройшла не як видача коштів, а як поповнення рахунку, що підтверджується квитанцією №75, код авторизації 977885, та в кінці робочого дня, при проведенні перевірок касових операцій, будь-яких помилок виявлено не було.

Зазначала, що 11 серпня 2015 року головним бухгалтером ОСОБА_4 була виявлена вказана операція, у звязку із збоєм системи у терміналі операція пройшла як видача грошових коштів, так і поповнення карткового рахунку, внаслідок чого сума збільшилася у двічі, що в загальному становило 4.000 грн., нею були відскановані та направлені головному бухгалтеру ОСОБА_4 та керівнику відділу БПК (служба валютних операцій, операції з банківськими металами та платіжних карток) ОСОБА_5 пояснювальна записка та щоденний звіт по операціям за 09 серпня 2015 року, на підставі якої була складена та направлена до бек-офісу у філію Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» службова записка №2684 від 18 серпня 2015 року про усунення вищевказаної помилки.

Посилаючись на те, що 23 березня 2016 року в телефонному режимі куратор ОСОБА_6 викликала її до відділення філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» та направила до відділу кадрів, де ОСОБА_7 вручила їй копію наказу №747/К про її звільнення, що є незаконним, а тому просить суд наказ філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 23 березня 2016 року №747/К скасувати; поновити її на роботі на посаді старшого контролера-касира у філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України»; стягнути з філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу у період з 23 березня 2016 року по день винесення рішення по даній справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 серпня 2017 року та ухвалення нового рішення про повне задоволення її позовних вимог, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1,6 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що з 09 січня 2008 року позивач ОСОБА_2 працювала на посаді контролера-касира, старшого контролера-касира у філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк».

14 січня 2015 року тимчасово була переведена працювати до ТВБВ IV типу №10003/0491 за адресою м.Дніпро вул.Стартова,9А (а.с.4-5).

09 серпня 2015 року ОСОБА_2 через POS-термінал була проведена операція по видачі грошових коштів у сумі 2.000 грн. громадянину ОСОБА_3

В ході проведення документальної ревізії ТВБВ №10003/0491 було встановлено, що за рахунком №2924/15 обліковується несквитований залишок в розмірі 4.000 грн. за операціями від 09 серпня 2015 року по картковому рахунку 8837, відкритому на імя ОСОБА_8 у м.Запоріжжі (а.с.30-33).

Позивач ОСОБА_2, відповідно до підписаного нею Типового Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 14 квітня 2015 року та 02 листопада 2015 року, несе повну матеріальну відповідальність при виконанні робіт, повязаних із зберіганням, обробкою, перерахуванням, прийманням, видачею цінностей та зобовязується суворо дотримуватись встановлених правил здійснення операцій з цінностями (а.с.38).

Згідно з п.4.1. Посадової інструкції ОСОБА_2 несе персональну відповідальність за порушення вимог нормативних документів, регламентів, процедур банку та відповідно до п.4.2. Посадової інструкції несе дисциплінарну, адміністративну та кримінальну відповідальності передбачену законодавством України за невиконання або неналежне виконання своїх обовязків, визначених посадовою інструкцією та чинним законодавством України (а.с.36-37).

ОСОБА_2 на підставі наказу Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» №747/к від 23 березня 2016 року було звільнено за п.2 ст.41 КЗпП України у звязку з втратою довіри, грубе порушення правил операційно-касової роботи на підставі висновків службового розслідування від 22 березня 2016 року (а.с.40).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивач спричинила матеріальну шкоду, а її звільнення відбулося без порушень вимог законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1)безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2)винна дія працівника; 3)втрата довіря до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обовязкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довіря може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіря (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Як роз'яснено в абзаці другому пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9, звільнення з підстав втрати довіри суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом та ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників,які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, це особи, які одержують їх під звіт.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен зясувати: чи становить виконання операцій, повязаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обовязків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 займала посаду старшого контролера банку, яка безпосередньо повязана зі зберіганням, обробкою, реалізацією та/або застосуванням/використанням у процесі діяльності переданих матеріальних (у тому числі валютних цінностей до посадових обовязків ОСОБА_2 відноситься, зокрема, прийом і передача грошових коштів та інших цінностей від першої особи, відповідальної за відкриття/закриття сховища цінностей, здійснює усі банківські операції згідно наданого дозволу, здійснює операції з розрахунково-касового обслуговування клієнтів та ін.

Винні дії позивачки під час виконання посадових обовязків встановлені комісією банку та зафіксовані у звіті про проведення службового розслідування від 22 березня 2016 року у вказаному звіті комісія банку дійшла висновку, що порушення трудових обовязків ОСОБА_2 не дають можливості в подальшому довірити їй роботу з коштами.

Отже, видаючи наказ про звільнення ОСОБА_2 з роботи у звязку з учиненням нею винних дій, які дають підстави для втрати довіря до неї як працівника, що безпосередньо обслуговує грошові цінності (на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України), ПАТ «Державний ощадний банк» діяло відповідно до вимог чинного трудового законодавства.

Крім того, винні дії ОСОБА_2 встановлені і рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2017 року (а.с.104-106,107-109).

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України ).

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В ст.58 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Позивач не довела належними та допустимими доказами факт того, що її було звільнено з порушеннями вимог законодавства.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_9