АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого судді Махлай Л.Д.

суддів Кулікової С.В., Мазурик О.Ф.

при секретарі Борисенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и л а :

у вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк», в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати кредитний договір за № 0317/0808/45-028 від 15.08.2008 року укладений між ВАТ «Сведбанк» та ним недійсним.

В обґрунтування позову посилався на те, що укладений кредитний договір суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки йому не в повному обсязі була надана інформація щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту. Крім того, договір на розрахунково-касове обслуговування банк з ним не підписував і поточного рахунку не відкривав, а кредит у іноземній валюті може бути виданий тільки з поточного рахунку клієнта, а тому банк не виконав вимоги договору у повному обсязі і слід вважати, що кошти були видані за кредитним «гривневим» договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.09.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Справа № 761/26524/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/11173/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що договір не відповідає вимогам законодавства. Він не був повідомлений про всі умови договору та про сукупну вартість кредиту. Судом не досліджено всі докази у справі. Крім того, суд не врахував, що умови договору є несправедливими.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0317/0808/45-028, за умовами якого банк надає позичальнику грошові кошти у розмірі 46 800 доларів США, зі сплатою 12, 50 % річних строком до 15.08.2023 року.

25.05.2012 року було укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитним договором № 0317/0808/45-028 між ПАТ «Дельта банк» та ПАТ «Сведбанк».

15.06.2012 року між ПАТ «Дельта банк» та ПАТ «Альфа-банк» був укладений договір купівлі продажу прав вимоги за кредитним договором № 0317/0808/45-028.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при підписанні кредитного договору позивач ознайомився та погодився з його умовами та позивачу була надана повна інформація щодо умов кредитування та про сукупну вартість кредиту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ст. ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

У пункті 11.13 кредитного договору зазначено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що перед укладенням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладенні кредитного договору позивачу була в повному обсязі надана інформація, передбачена Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168.

Кредитний договір підписаний позивачем, а також в ньому є запис про надання згоди на отримання кредиту на вказаних у договорі умовах його дружиною ОСОБА_2

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 15.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір та цього ж дня між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір поруки.

На час укладення кредитного договору, іпотечного договору та договору поруки позивач був згоден з умовами кредитного договору та протягом семи років його не оскаржував. Позивач був вільним як у виборі фінансових установ для отримання кредиту так і у виборі форми кредитування, у тому числі щодо валюти кредитування.

Згідно договору кредитні кошти були надані на придбання квартири АДРЕСА_1 та відповідно до договору купівлі - продажу від 15.08.2008 року таку квартиру позивач купив.

23.06.2009 року позивач подав до банку заяву - анкету про зміну умов діючого кредитного договору та 09.07.2009 року сторони уклали договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору.

Цього ж дня між сторонами було укладено договір про внесенян змін та доповнень № 2 до кредитного договору.

Вказані обставини свідчать про повну обізнаність позивача з умовами кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Оскільки судом встановлено, що позивачу перед укладенням договору була надана повна інформація щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що укладений кредитний договір відповідав вимогам закону на час його укладення.

Так, договір укладений в письмовій формі, підписаний повноважними особами, містить всі суттєві умови передбачені законом для кредитних договорів та такі умови узгоджені сторонами.

Доводи позивача про те, що він отримав кредит у гривневому еквіваленті не впливають на вирішення питання про визнання кредитного договору недійсним, оскільки дане питання відноситься до виконання умов договору.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначаться за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором аб законом чи іншим нормативно правовим актом.

Відтак визначення у договорі валюти кредитування у доларах США не змінює сукупну вартість кредиту, незалежно від того, чи кредитні кошти перераховувалися безпосередньо продавцю квартири, чи видавалися готівкою у доларах США, чи у гривневому еквіваленті.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді