АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Саліхова В.В., Шкоріної О.І.

при секретарі: Станішевській Б.В.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» ОСОБА_4 про визнання недійсним депозитного договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» ОСОБА_4, в якому просила суд визнати недійсним депозитний договір №822114/2014 від 14.07.2014р., укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».

В обґрунтування позовних вимог позивачка ОСОБА_2 посилалась на те, що між нею та ПАТ «ВіЕйБІ Банк» 14 червня 2013 року було укладено договір банківського вкладу «Подарунок. «Тринадцяти місячний» №597972/2013 на суму 5000 євро строком до 14 липня 2014 року, проте автоматичної пролонгації договору згідно його умов не було. Так, у зв'язку з нестабільною ситуацією в м. Донецьку Позивач разом з сім'єю виїхала до АР Крим. В подальшому Позивачу стало відомо, що 14 липня 2014 року від її імені був укладений депозитний договір за №822114/2014 на термін до 14 серпня 2015 року на суму 5080 євро. Між тим, спірний депозитний договір за №822114/20114 не укладала та свій підпис на ньому не ставила, в зв'язку з чим вернулась до суду з цим позовом, в якому просила визнати його недійсним на підставі ст.ст. 203, 234 ЦК України.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» ОСОБА_4 про визнання недійсним депозитного договору №822114/2014 від 14 липня 2017 року, що був укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».

Справа №761/8367/17-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/11496/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: СтрижеусА.М.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2, подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що рішення прийнято без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зокрема вказує на те, що судом будо відмовлено в задоволенні позову в зв'язку з тим, що нею не був наданий оскаржуваний договір. Однак, судом не прийнято до уваги та обставина, що на момент укладання договору за № 822114/2014 на термін з 14 серпня 2014 року до 14 серпня 2015 року на суму 5080 евро в липні 2014 року вона була відсутня в м. Донецьку, що підтверджується довідкою з Новоозерновської селищної ради, яка мається в матеріалах справи. Окрім того, моя відсутність в місті Донецьку підтверджується той обставиною, що я разом зі своєю сім'єю, а саме чоловіком і шістьма малолітніми дітьми 02 червня 2014 роки виїхала в АР Крим, смт. Новоозерне, в зв'язку з чим мною була заповнена відповідна міграційна карта, 30 серпня 2014 року вона разом зі своєю сім'єю виїхала з АР Крим, про що була повернута міграційна карта працівниками прикордонної служби на кордоні.

Крім того, вказує на те, що суд просив надати той документ, якого не було тому, що він не був укладений.

В судове засідання сторони не з'явилися.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення як позивача ОСОБА_2 так і відповідача Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» ОСОБА_4 про час та місце розгляду справи, забезпечивши відповідачу можливість з'явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.305 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача ОСОБА_2 так і відповідача Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи і встановлено судом, 14 червня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський АкціонернийБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір банківського вкладу «Подарунок. «Тринадцяти місячний»» №597972/2013, предметом якого є розміщення Вкладником в Банку строкового вкладу на умовах депозитного продукту «Подарунок.» в євро а строк 13 місяців з дня укладання Договору, з щомісячною виплатою процентів. Для обліку Вкладу Банк відкриває на ім'я Вкладника вкладний рахунок № НОМЕР_2.

Відповідно до п. 1.2. Договору, Банк відкриває на ім'я Вкладника вкладний рахунок за вкладом на вимогу «Для виплат» НОМЕР_3. На цей Рахунок-кореспондент банк перераховує нараховані проценти за збереження Вкладу та може бути перерахований Вклад по закінченню строку його дії.

Відповідно до п.п. 1.3., 1.5 Договору, сума початкового Вкладу - 5 000 євро 00 центів. Виплата процентів, нарахованих на Вклад за ставкою 9 процентів річних, здійснюється згідно з умовами Договору та Правил. Зазначена в цьому пункті ставка стосується виключно першого строку дії Вкладу та може бути змінена для випадків переукладання Договору на новий строк на умовах зазначених в Правилах.

З Довідки ПАТ «Всеукраїнський АкціонернийБанк» від 27 грудня 2016 року за №13/1-58844 вбачаться, що ОСОБА_2 станом на 30 жовтня 2014 року мала в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» діючий депозит 822114/2014 відкритий року з сумою першого внеску 5 080,00 євро. Станом на 21 листопада 2014 року залишок коштів по вказаному депозиту складав 96 627,56 грн. ( 18,985595 грн. за 1 євро). Вказані кошти були виплачені ОСОБА_8 відповідно Загального реєстру вкладників, які мали право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, 01 квітня 2015 року у відділенні ПАТ «Альфа-Банк».

Звертаючись до суду позовом до суду, Позивач просила визнати недійсним депозит №822114/2014 від 14 липня 2014 року, зазначений у Довідці ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», відповідно до положень ст. 203,234 ЦК України, у зв'язку із тим, що вона його не укладала та не підписувала.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст.234 ЦК України правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови № 9 від 06.11.2009 р. «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в кладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ч.1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності з ч.1 ст.60 ЦІ ІК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність, обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, з яких би вбачалося, що сторонами спірного депозитного договору, у тому числі і ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», вчинено його без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, як не надано і самого оспорюваного депозитного договору. Крім того, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні обставини про не підписання спірного договору Позивачем, яка в судовому засіданні підтвердила отримання нею гарантованої суми у відшкодування коштів саме за депозитним договором від 14 липня 2014 року.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд відмовився надати правову оцінку тому факту, що на момент укладення договору № 822114/2014/2014 на термін з 14 липня 2014 року до 14 серпня 2015 року на суму 5080 євро в липні 2014 року була відсутні у м. Донецьк, а тому вважає, що була здійснена службова підробка, то колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу), або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий всклад).

Відповідно до ч.4 ст.1060 ЦК України якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу» або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу.

З матеріалів доданих позивачем до позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 після спливу строку за договором банківського вкладу не зверталася до Банку з вимогою про повернення суми вкладу, а тому доводи апеляційної скарги про те, що на момент укладення договору № 8 22114/2014/2014 на термін з 14 липня 2014 року до 14 серпня 2015 року на суму 5080 євро в липні 2014 року була відсутні у м. Донецьк, а тому не могла укласти зазначений договір відхиляються колегією суддів, як безпідставні.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і на законність ухваленого рішення не випливають.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: