АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом Гаражно-будівельного кооперативу «Райдужний» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по членським внескам за утримання гаражного боксу, інфляційних втрат та 3% річних,

Справа № 755/2165/17
Апеляційне провадження: №22-ц/796/12490/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у лютому 2017р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по членським внескам за утримання гаражного боксу за період з 1 січня 2005р. по 1 січня 2017р. з урахуванням інфляційного нарахування та 3% річних у розмірі 18 412грн. 47коп., судового збору у розмірі 1 600грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 3 190грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідач є власником гаражного боксу АДРЕСА_1 та отримує послуги по утриманню боксу у належному стані, які надає ГБК «Райдужний».

Позивач стверджував, що відповідач не сплачує своєчасно та у повному обсязі внески по утриманню гаражного боксу, які визначені загальними зборами кооперативу, тому станом на 1 січня 2017р. існує заборгованість у сумі 18 412грн. 47коп., яка складається із заборгованості по платежах у сумі 8 880грн., інфляційних нарахувань у сумі 7 954грн. 13коп. та 3% річних у сумі 1 578грн. 34коп.

Крім того, у зв'язку з порушенням відповідачем його прав, позивач звернувся за правовою допомогою до фахівців у галузі права ТОВ «Київський центр права» та оплатив їх послуги у сумі 3 190грн., які також просить стягнути з відповідача.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Гаражно-будівельного кооперативу «Райдужний» заборгованість по членським внескам за утримання гаражного боксу за період з 1 лютого 2014 року по 31 грудня 2016 року в розмірі 1 575грн., інфляційну складову в розмірі 1 585грн. 55коп., 3% річних в розмірі 137грн. 74коп., а всього 3 298грн. 29коп., а також судові витрати в сумі 1 600грн.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача судовий збір у сумі 1760грн.

Представник відповідача посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та наданим доказам, так як позивачем наданий статут ГБК «Райдужний»,

- 2 -

зареєстрований 17 грудня 2016р., однак членські внески стягуються за період з 1 лютого 2014р. по 31 грудня 2016р.

Крім того, представник відповідача вважає нікчемними протоколи засідання правління

ГБК «Райдужний» №7/20-12/07 від 20 грудня 2007р. та №3/18-12-10 від 18 грудня 2010р., якими встановлювалися розміри членських внесків, оскільки відповідно до ст. 15 Закону України «Про кооперацію» визначення розміру членського внеску належить до компетенції загальних зборів членів кооперативу, а не правління кооперативу.

Також представник відповідача вважає, що до правовідносин сторін не може застосовуватися ст. 625 ЦК України, так як між сторонами не укладався договір на обслуговування гаражного боксу.

Також представник відповідача посилається на порушення судом норм процесуального права в частині визначення суми стягнення судового збору, оскільки позов задоволено частково, а відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог. При цьому, судом не було вирішено питання про відшкодування відповідачу понесених нею витрат на правову допомогу.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги, свого представника у судове засідання не направив, представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, у зв'язку із чим на підставі ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_5, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідач є членом Гаражно-будівельного кооперативу «Райдужний» і користується гаражним боксом АДРЕСА_1.

З наданих суду документів вбачається, що з 1 січня 2005р. відповідач не сплачує членських внесків, що не заперечувала відповідач під час судового розгляду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як член ГБК, відповідно до статуту зобов'язана сплачувати членські внески.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він ґрунтується на нормах матеріального права.

У статті 2 Закону України «Про кооперацію» визначено, що кооператив - це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Статтею 3 вказаного закону передбачено, що метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.

Згідно ст. 12 даного закону основними обов'язками члена кооперативу є: додержання статуту кооперативу; виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу; виконання своїх зобов'язань перед кооперативом; сплата визначених статутом кооперативу внесків.

Пунктом 5.7.3. Статуту ГБК «Райдужний», в редакції від 17 грудня 2016р., визначено, що обов'язком члена кооперативу є своєчасна сплата вступних, членських та цільових внесків. Аналогічні обов'язки були визначені у пункті 5.6.3. Статуту кооперативу у редакції від 24 січня 2010р.

Відповідачем суду не було надано доказів оплати членських внесків з 1 січня 2005р. до 31 грудня 2016р. (дати зазначені згідно позовних вимог).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про

- 3 -

порушення відповідачем свого обов'язку, як члена кооперативу, по оплаті членських внесків.

Вирішуючи спір стосовно розміру членських внесків, суд першої інстанції правомірно виходив з положень статуту кооперативу.

Пунктом 1.7. статуту кооперативу (пункт 1.5. редакції від 24 січня 2010р.) визначено, що членський внесок - це грошовий неповоротний внесок, який щоквартально сплачується членом кооперативу для забезпечення поточної господарської діяльності кооперативу.

Згідно пункту 6.4.6. статуту кооперативу до повноважень правління кооперативу віднесено затверджувати розміри вступних, майнових та разових внесків, а також внесків на утримання та експлуатацію споруджень кооперативу, штатного розкладу та розмірів заробітної плати. Аналогічні положення містилися у статуті кооперативу, який був прийнятий 24 січня 2010р. (пункт 6.4.6.), тому ненадання даної редакції статуту кооперативу суду першої інстанції не вплинуло на правильність вирішення спору в цій частині.

З наданих суду першої інстанції протоколів засідання правління кооперативу вбачається, що з 18 грудня 2010р. розмір щомісячного членського внеску становить 45грн., а щоквартальний - 135грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що протоколи засідання правління з приводу визначення розміру членських внесків не відповідають Закону України «Про кооперацію», яким передбачено, що дане питання є компетенцією загальних зборів членів кооперативу, а тому є нікчемними, колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно ст. 15 Закону України «Про кооперацію» вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить, зокрема, затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу; визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв.

Разом з цим, у статті 16 даного закону зазначено, що виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу.

Виконавчий орган кооперативу: здійснює управління кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу, забезпечує виконання їх рішень; представляє кооператив у відносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, міжнародними організаціями, юридичними та фізичними особами; укладає угоди між кооперативом та іншими особами; діє від імені кооперативу в межах, передбачених статутом кооперативу.

Виконавчий орган може бути наділений іншими повноваженнями, визначеними вищим органом управління кооперативу або статутом кооперативу.

Рішенням загальних зборів членів кооперативу від 24 січня 2010р. був затверджений статут кооперативу, яким до повноважень правління кооперативу віднесено вирішення питання про визначення розміру внесків, які повинні здійснювати члени кооперативу, тому правління кооперативу «Райдужний» діє відповідно до статуту кооперативу.

При цьому, відповідачем, як членом кооперативу, ні вказані положення статуту, ні рішення загальних зборів членів ГБК «Райдужний» в цій частині оскаржено у визначеному законом порядку не були.

Посилання апеляційної скарги на нікчемність протокольних рішень правління ГБК в силу статей 203 та 215 ЦК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як вказані рішення не є правочинами і їх дійсність не може регулюватися нормами матеріального права, які визначають дійсність та недійсність правочину.

Оскільки судом встановлено, що відповідач членські внески не сплачувала з січня 2005р. та враховуючи подання відповідачем заяви про застосування позовної давності, суд правомірно стягнув розмір внесків за три роки до звернення позивача до суду.

- 4 -

При цьому, суд безпідставно не стягнув членський внесок за січень 2014р., так як згідно статуту кооперативу член кооперативу повинен сплачувати членські внески щоквартально, а не щомісячно, однак, позивачем апеляційна скарга на рішення суду в цій частині подана не була, тому колегія суддів не має правових підстав для зміни рішення суду в цій частині.

Таким чином, заборгованість відповідача по сплаті членських внесків становить 1 575грн. станом на 31 грудня 2016р., яка правомірно стягнута судом.

Доводи відповідача про те, що їй не надавалися документи у підтвердження оплати членських внесків та не повідомлявся розрахунковий рахунок кооперативу, на який необхідно було перераховувати внески, колегія суддів вважає недоведеними, так як відповідачем не надано доказів звернення до кооперативу із зазначених питань.

При цьому, позивачем суду першої інстанції надані витяги із книги сплати внесків, з яких вбачається реєстрація сплачених членами кооперативу коштів. Також представник позивача повідомляв суду про наявність у кооперативу розрахункового рахунку у банку, на який члени кооперативу мають можливість перераховувати членські внески.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена статтею 625 ЦК України відповідальність застосовується до правовідносин зобов'язального характеру, які виникають з приводу грошових зобов'язань.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У силу положень статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Підставою застосування відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Тобто порушенням грошового зобов'язання є невиконання боржником обов'язку сплатити грошові кошти.

Відповідно до Закону України «Про кооперацію», Статуту ГБК «Райдужний» відповідач зобов'язана сплачувати кооперативу членські внески, а кооператив має право вимагати від члена кооперативу виконання зобов'язання по сплаті членських внесків, які виражені у грошовій одиниці, отже між сторонами існують грошові зобов'язання, відповідач свого обов'язку не виконала у визначені статутом кооперативу строки, а тому суд першої інстанції правомірно застосував до правовідносин сторін ст. 625 ЦК України.

Аналіз вищезазначених норм матеріального права спростовує доводи апеляційної скарги про неможливість застосування ст. 625 ЦК України при вирішенні даного пору.

Разом з цим, судом першої інстанції неправильно розрахований розмір інфляційних втрат та 3% річних, оскільки судом не враховано, що відповідач зобов'язана сплачувати

- 5 -

внески щоквартально, тому заборгованість виникає у кінці кожного кварталу, а відтакінфляційні втрати та три відсотка річних повинні обраховуватися, виходячи із суми заборгованості за кожний квартал окремо.

Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочки виплати заборгованості.

Три відсотки річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3% х кількість днів прострочення платежу : 365 : 100.

Отже, станом на 31 березня 2014р. заборгованість ОСОБА_1 становила 90грн., тому інфляційні витрати за період з 1 квітня 2014р. по 31 грудня 2016р. становлять 85грн. 70коп. (сукупний індекс інфляції 195,23%), а 3% річних - 7грн. 44коп. (1006 днів прострочки);

- станом на 30 червня 2014р. заборгованість становить 135грн., інфляційні втрати - 108грн. 36коп. (сукупний індекс інфляції 180,27% з 1 липня 2014р. по 31 грудня 2016р.), 3 % річних - 10грн. 15коп. (915 днів прострочки);

- станом на 30 вересня 2014р. заборгованість 135грн., інфляційні втрати - 98грн. 70коп. (сукупний індекс інфляції 173,11% з 1 жовтня 2014р. по 31 грудня 2016р.), 3% річних - 9грн. 13коп. (823 днів прострочки);

- станом на 31 грудня 2014р. заборгованість 135грн., інфляційні втрати - 82грн. 44коп. (сукупний індекс інфляції з 1 січня 2015р. по 31 грудня 2016р. - 161,07%), 3% річних - 8грн. 11коп. (731 днів прострочки);

- станом на 31 березня 2015р. заборгованість 135грн., інфляційні втрати 45грн. 78коп. (сукупний індекс інфляції з 1 квітня 2015р. по 31 грудня 2016р. 133,91%), 3% річних - 7грн. 11коп. (641 днів прострочки);

- станом на 30 червня 2015р. заборгованість 135грн., інфляційні втрати - 19грн. 55коп. (сукупний індекс інфляції з 1 липня 2015р. по 31 грудня 2016р. 114,48%), 3% річних 6грн. 10коп. (550 днів прострочки);

- станом на 30 вересня 2015р. заборгованість 135грн., інфляційні втрати - 18грн. 83коп. (сукупний індекс інфляції з 1 жовтня 2015р. по 31 грудня 2016р. 113,95%), 3% річних - 5грн. 08коп. (458 днів прострочки);

- станом на 31 грудня 2015р. заборгованість 135грн., інфляційні втрати - 16грн. 74коп. (сукупний індекс інфляції 110,7%), 3% річних - 4грн. 06коп. (366 днів прострочки);

- станом на 31 березня 2016р. заборгованість 135грн., інфляційні втрати - 14грн. 45коп. (сукупний індекс інфляції 107,96%), 3% річних - 3грн. 05коп. ( 275 днів прострочки);

- станом на 30 червня 2016р. заборгованість 135грн., інфляційні втрати - 9грн. 53коп. (сукупний індекс інфляції 105,59%), 3% річних - 2грн. 04коп. (184 дгів прострочки);

- станом на 30 вересня 2016р. заборгованість 135грн., інфляційні втрати - 7грн. 54коп. (сукупний індекс інфляції 105,59%), 3% річних - 1грн. 02коп. (92 дні прострочки);

- станом на 31 грудня 2016р. заборгованість 135грн. Інфляційні втрати та 3% річних не розраховуються, так як позовні вимоги заявлені станом на 31 грудня 2016р.

Таким чином, за період з 1 лютого 2014р. по 31 грудня 2016р. з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 575грн. заборгованості за членськими внесками, 507грн. 62коп. інфляційних втрат та 63грн. 29коп. три відсотка річних.

Враховуючи неправильне застосування судом норм матеріального права при здійсненні розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів змінює рішення суду в цій частині.

Твердження апеляційної скарги про неправомірне стягнення з відповідача судового збору у сумі 1600грн., оскільки позовні вимоги задоволені частково, колегія суддів вважає безпідставними.

Дійсно відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві

- 6 -

пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з цим, вказана норма діє з 1 січня 2004р. Однак, 8 липня 2011р. був прийнятий Закон України «Про судовий збір», яким були встановлені мінімальні ставки судового збору незалежно від ціни позову.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач сплатив мінімальний розмір судового збору, який встановлений Законом України «Про судовий збір», вказаний розмір не залежить від розміру задоволених позовних вимог, а тому відшкодування позивачу сплаченого судового збору у меншому розмірі є несправедливим, тому колегія суддів не вважає можливим змінити рішення суду в цій частині.

Однак, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги (33%), колегія суддів вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги, що становить 580грн. 80коп.

Вимоги апеляційної скарги про відшкодування відповідачу витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, оскільки згідно договору про надання юридичних послуг адвоката, який укладено 21 березня 2017р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, надання послуг адвокатом оформлюється актом виконаних робіт, який підписується адвокатом та передається на підпис замовнику після завершення виконаних робіт.

Представником відповідача ОСОБА_5 суду першої інстанції наданий підписаний ним кошторис, однак не наданий акт виконаних робіт, який підписаний відповідачем, тому колегія суддів вважає, що відповідачем не надано належних доказів у підтвердження витрат на правову допомогу.

Судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, у цілому правильно застосовані норми матеріального права, однак допущені помилки при здійсненні розрахунків інфляційних втрат та 3% річних, тому рішення суду підлягає зміні в цій частині, але підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги у повному обсязі не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 змінити, зменшивши розмір інфляційних втрат до 507грн. 62коп. та 3% річних до 63грн. 29коп., а загальний розмір до 2 145грн. 91коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Гаражно-будівельного кооперативу «Райдужний» на користь ОСОБА_1 повернення судового збору у сумі 580грн. 80коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: