АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1984/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю представників сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання частково недійсним кредитного договору, додатку № 1 до договору, стягнення безпідставно отриманих коштів, процентів за незаконне користування чужими коштами з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_1 вказала, що 13 лютого 2008 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» (далі Банк), було укладено кредитно-заставний договір № НМІВАК13130579, відповідно до якого кредитор надав їй споживчий кредит на придбання автомобіля у сумі 12896,83 дол. США, 128,97 дол. США на страховку та 6,75 дол. США на оплату реєстрації предмета застави, автомобіля, в Державному реєстрі, зі сплатою процентів за користування кредитом 10,56% річних. При цьому 257,94 дол. США Банк відразу утримав як винагороду за надання фінансового інструменту, а всього, як вказано у договорі, було надано 13290,49 дол. США.

Зазначені у договорі розміри кредиту у доларах не відповідають розмірам його фактичного надання, деякі положення договору є незаконними, несправедливими та такими, що вводять в оману, а тому суперечать положенням ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Суперечить вимогам ч. 5 ст. 110 ЦПК України положення п. 14.12 договору, відповідно до якого «...за винятком спорів, для яких законодавством встановлено виключну підсудність, усі інші спори, розбіжності або вимоги, які виникають з даного Договору або у зв'язку з ним, у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним, підлягають вирішенню у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська за адресою: 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Паторжинського, 18-А, або за іншою адресою цього суду, дійсною на момент пред'явлення позову».

На час перерахунку ПАТ КБ «Приватбанк» їй кредитних коштів, встановлений банком курс долара США до гривні становив 5,09 грн. за 1 дол. США. Однак перерахувавши продавцю автомобіля 65000 грн., банк у договорі вказав розмір цих коштів у доларовому еквіваленті - 12896,83 дол. США, тоді як фактично ця сума становила 12770,14 дол. США; перерахувавши страховій компанії 650 грн. страховки, банк у договорі вказав розмір цих коштів у доларовому еквіваленті - 128,97 дол. США, тоді як ця сума становила 127,7 дол. США; перерахувавши 34 грн. реєстратору для реєстрації предмета застави, банк у договорі вказав розмір цих коштів у доларовому еквіваленті - 6,75 дол. США, тоді як ця сума становила 6,68 дол. США. Таким чином, усього банк надав ОСОБА_1 кредит на суму 12904,52 дол. США.

Всупереч Закону України «Про захист прав споживачів», п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 відповідач у п.п. 17.1.3, 17.1.8 договору передбачив для банку: винагороду у сумі 257,94 дол. США за надання фінансового інструменту, яку стягнув з позивача у момент видачі кредиту, збільшивши його загальний розмір на цю суму; винагороду за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісяця з періоду сплати у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту; винагороду за проведення додаткового моніторингу; винагороду за резервування ресурсів у розмірі 2,04% річних від суми резервування. Крім того, за резервування коштів їй було нараховано проценти.

Станом на 01.03.2014 року вона повністю виконала умови договору, проте банк продовжував нараховувати позивачу борги до березня 2015 року у сумі 1361,95 дол. США, які вона змушена була сплачувати.

Виконуючи рішення Хмельницького міськрайонного суду від 12.12.2016 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 07.02.2017 року, вона сплатила кредитній установі ще 2239,93 дол. США.

Таким чином відповідач незаконно утримав з неї 3601,88 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 93720 грн. 92 коп.

Приведений у додатку №1 договору розрахунок погашення кредиту є неправильним, оскільки базується на розмірі кредиту 13290,49 дол. США, яких фактично вона у банку не отримувала, крім того у розрахунки включені винагорода за резервування ресурсів та нарахування на неї відсотків, які не є кредитними коштами і не можуть бути включені в розрахунок.

Таким чином банк безпідставно користувався належними їй коштами, тому повинен сплатити на її користь за період з квітня 2015 року по липень 2017 року включно 335,58 дол. США, що по курсу Національного банку України становить 8731,79 грн. 79 коп.

Враховуючи викладене ОСОБА_2 просила суд визнати недійсними пп. 14.12 п. 14, пп. 17.1.1, пп. «г» пп. 17.1.3, пп. 17.1.8 п. 17 кредитно-заставного договору № НМІВАК13130579 від 13.02.2008 року та додатку №1 до договору; стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь 93720 грн. 92 коп. безпідставно отриманих коштів, 8731 грн. 79 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами, а всього 102 452 грн. 71 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 24 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Приватбанк» було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування незаконності рішення суду зазначила, що в порушення вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України, розяснень, викладених в абзацах 2, 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» суд, відмовляючи у позові через пропуск строку позовної давності у рішенні не зазначив та належним чином не дослідив чи були порушені її права як споживача. При цьому суд виходив з того, що початок перебігу позовної давності розпочався від дня укладення цього договору 13.02.2008 року, проте такий висновок суперечить ст. 261 ЦК України, п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суд у рішенні не вказав коли вона довідалася або могла довідатися про порушення своїх прав як споживача і цих обставин суд не встановлював.

Судом не взято до уваги, що позивачем підписані усі сторінки договору, крім тієї на якій зазначені оспорюванні нею положення.

Не враховано, що в позові заявлено вимоги не тільки про визнання частково недійсними окремих положень договору, але і інші вимоги, зокрема про стягнення безпідставно отриманих відповідачем в межах трьохрічного строку коштів та стягнення процентів за їх користування.

Крім того, суд безпідставно не застосував ч. 5 ст. 261 ЦК України.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній мотивів.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в суді проти апеляційної скарги заперечила, підтримала рішення суду першої інстанції.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитно-заставний договір №НМІВАК13130579, відповідно до умов якого банк надав споживчий кредит позичальнику на придбання автомобіля у сумі 13290,49 дол. США, з яких: 12896,83 дол. США сума кредиту, 128,97 дол. США на укладення договору страхування автомобіля, 6,75 дол. США на оплату реєстрації предмета застави - автомобіля, 257,94 дол. США винагорода банку за надання фінансового інструменту. Плата за користування кредитом встановлена 10,56% річних.

Відповідно до п. 17.1.5 кредитно-заставного договору дата погашення кредиту - 12.02.2015 рік.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12.12.2016 року позов ПАТ «ПриватБанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НМІВАК13130579 від 13.02.2008 року в сумі 2239,93 дол. США, що за курсом НБУ станом на 12.12.2016 року складає 57969,39 грн., вилучено у ОСОБА_1 та передано у заклад ПАТ КБ «Приватбанк» предмет застави автомобіль CHEVROLET, модель AVEO TC 58 U, 2007 року випуску, легковий седан-В, кузов/шасі № LSGTC58U37Y127317, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1; комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорту на вказаний автомобіль).

Звернуто стягнення на предмет застави автомобіль CHEVROLET, модель AVEO TC 58 U, 2007 року випуску, легковий седан-В, кузов/шасі № LSGTC58U37Y127317, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 7.02.2017 р. рішення Хмельницького міськрайонного суду від 12.12.2016 р. змінено. Абзац 2, 3 резолютивної частини рішення викладено в такій редакції: В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НМІВАК13130579 від 13.02.2008 року в сумі 2239,93 дол. США звернуто стягнення на предмет застави автомобіль CHEVROLET, модель AVEO TC 58 U, 2007 року випуску, легковий седан-В, кузов/шасі № LSGTC58U37Y127317, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ «ПриватБанк» з укладенням від імені банку договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку у відповідних державних органах.

Автомобіль разом з комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію цього транспортного засобу вилучено у ОСОБА_1 та передано у заклад банку. У решті рішення залишено без змін.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами укладеного 13.02.2008 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» кредитно-заставного договору № НМІВАК13130579, що підтверджується її підписами на договорі.

Враховуючи, що при укладенні кредитно-заставного договору ОСОБА_1 розуміла та усвідомлювала його зміст, отримала кредит та виконувала умови кредитно-заставного договору № НМІВАК13130579, а з позовом про визнання недійсними окремих пунктів вказаного договору та додатку № 1 до нього ОСОБА_1 звернулася до суду 14 серпня 2017 року, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Норми матеріального права застосовані судом правильно, порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено. Тому наявні підстави для відхилення апеляційної скарги на підставі ст. 308 ЦПК України.

Не впливають на законність рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що в порушення вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України, розяснень викладених в абзацах 2, 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі», суд, відмовляючи у позові через пропуск строку позовної давності у рішенні не зазначив та належним чином не досліджував чи були порушені вказані у позові права ОСОБА_1 як споживача.

Відповідно до пп. 14.12 кредитно-заставного договору № НМІВАК13130579 сторони домовилися, що за винятком спорів, для яких законодавством встановлено виключну підсудність, усі інші спори, розбіжності або вимоги, які виникають з даного договору або у звязку з ним, у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним, підлягають вирішенню у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська за адресою: 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Паторжинського,18-А, або за іншою адресою цього суду, дійсною на момент предявлення позову.

За пп. 17.1.1. кредитно-заставного договору № НМІВАК13130579 загальний розмір кредиту встановить 13290,49 дол. США.

Частина кредиту в розмірі 257,94 дол. США надається з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту (п. «г» пп. 17.1.3 кредитно-заставного договору).

Згідно п. 17.1.8 вищевказаного договору сплата інших платежів на користь банку складається з: а) винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 247,94 дол. США, що сплачується в момент видачі кредиту; б) винагороди за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісяця в період сплати у розмірі 0,00% від суми вказаного кредиту; в) винагороди за проведення додаткового моніторингу, яка сплачується відповідно до статті 16.9; г) винагороди за резервування ресурсів у розмірі 2,04% річних від суми зарезервованих ресурсів.

Відповідно до п. 16.9 кредитно-заставного договору при невиконанні позичальником умов, передбачених статтею 6.2.9 договору, банк зобовязаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по транзитному рахунку. При цьому позичальник сплачує банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими банком на останній термін сплати. Сплата винагороди здійснюється в гривнях. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати.

Пунктом 6.2.9 договору передбачено, що позичальник зобовязується для здійснення останнього погашення за кредитом звернутися в банк для отримання інформації про заборгованість (в тому числі за наданим кредитом, процентами, винагородами, неустойкою).

За п.п. 5.1., 5.2. кредитно-заставного договору для виконання зобовязань за даним договором банк резервує ресурси у розмірах зазначених у графіку погашення кредиту (Додаток № 1) до даного договору і надає позичальнику право на їх використання.

За надане право зазначене у статті 5.1. договору позичальник сплачує банку винагороду за резервування ресурсів в розмірі зазначеному у статті 17.1.8 («г» договору).

У додатку № 1 до кредитно-заставного договору № НМІВАК13130579 від 13 лютого 2008 року визначений графік погашення кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

За ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року, № 1023-XII (в редакції на час укладення кредитно-заставного договору від 13.02.2008 р.) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно п. 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національний банку України, від 10.05.2007 р., № 168, які були чинними на час укладення між сторонами кредитно-заставного договору НМІВАК13130579, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Таким чином умови кредитно-заставного договору № НМІВАК13130579 від 13.02.2008 року, зокрема: п. «г» пп. 17.1.3, згідно якого частина кредиту в розмірі 257,94 дол. США надається з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту; п. «а» пп. 17.1.8 щодо сплати інших платежів на користь банку - винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 247,94 дол. США, що сплачується в момент видачі кредиту; п. «в» пп. 17.1.8, відповідно до якого сплачується винагорода за проведення додаткового моніторингу, відповідно до статті 16.9; п. «г» пп. 17.1.8 винагорода за резервування ресурсів у розмірі 2,04% річних від суми зарезервованих ресурсів, є несправедливими, оскільки встановлюють платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь. При цьому слід зауважити, що позичальник фактично не здійснює користування зарезервованими коштами, вони знаходяться у безпосередньому віданні кредитної установи і встановлення плати у відсотках від зарезервованої суми є безпідставним.

Слід також зауважити, що умови кредитно-заставного договору не містять даних в чому саме полягають послуги банку у вигляді надання фінансового інструменту, проведення додаткового моніторингу, резервування ресурсів, в чому полягає її результат, та яким чином споживач може їх отримати. Вказані умови включені Банком до змісту договору споживчого кредиту всупереч принципу добросовісності і має наслідком істотний дисбаланс прав та обовязків на шкоду споживача та є несправедливою умовою в розумінні ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Визначення в пп. 14.12 кредитно-заставного договору № НМІВАК13130579 підсудності спорів, розбіжностей або вимог, які виникають з даного договору або у звязку з ним, крім спорів, для яких законодавством встановлено виключну підсудність, Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська, не свідчить про неправильність вирішення судом конкретного спору, порушення процесуальних норм.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» подав суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності щодо вимог ОСОБА_1 (а.с. 35).

Враховуючи ту обставину, що позовна заява ОСОБА_1 подана із пропуском встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, суд першої інстанції правомірно відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання недійсними пп. 14.12 п. 14, пп. 17.1.1, пп. «г» пп. 17.1.3, пп. 17.1.8 п. 17 кредитно-заставного договору № НМІВАК13130579 від 13.02.2008 р. та додатку №1 до договору.

Оскільки позовні вимоги про стягнення безпідставно отриманих коштів та процентів за їх незаконне користування безпосередньо повязані з вимогами про визнання недійсними окремих пунктів кредитно-заставного договору та додатку № 1 до договору у суду першої інстанції не було підстав для задоволення зазначених позовних вимог ОСОБА_1

Пунктом 11 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи, що умови кредитно-заставного договору № НМІВАК13130579 від 13.02.2008 року, встановлені п. «г» пп. 17.1.3, п. «а» пп. 17.1.8, п. «в» пп. 17.1.8, п. «г» пп. 17.1.8 є несправедливими, тому визнання цих умов недійсними відповідає вимогам закону.

Однак, приймаючи до уваги ту обставину, що в даному випадку сплив строк позовної давності, наявність заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку, яка була подана до суду першої інстанції, тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити саме в звязку зі спливом строку для звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду про те, що початок перебігу позовної давності у ОСОБА_1 розпочався від дня укладення цього договору 13.02.2008 р., оскільки такий висновок суперечить ст. 261 ЦК України, п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», спростовуються наступними обставинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним (недійсним в певній частині) правочину починається за загальними правилами, визначеними у ч. 1 ст. 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину.

Таким чином суд першої інстанції правильно вказав у рішенні, що перебіг позовної давності для звернення ОСОБА_1 до суду з позовом розпочався з дня укладення кредитно-заставного договору № НМІВАК13130579.

За ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Оскільки положення ч. 5 ст. 261 ЦК України застосовуються до вимог про зобов'язання сторін (щодо виконання правочину), а не до вимог про недійсність правочину, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно не застосував ч. 5 ст. 261 ЦК України.

Судом помилково не було розмежовано підстави для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, частина з яких є необґрунтованими, а інша частина хоча і має правове підґрунтя, однак заявлена поза строком позовної давності. Однак з урахуванням того, що цей недолік не вплинув на правильність і справедливість рішення суду, тому з урахуванням вимог ч. 2 ст. 308 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про можливість залишення рішення суду без змін.

Необхідно також визнати необґрунтованим посилання апелянта на неправильність проведення розрахунків за кредитно-заставним договором № НМІВАК13130579 від 13.02.2008 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 07.02.2017 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НМІВАК13130579 від 13.02.2008 року в сумі 2239,93 дол. США звернуто стягнення на предмет застави автомобіль CHEVROLET, модель AVEO TC 58 U, 2007 року випуску, легковий седан-В, кузов/шасі № LSGTC58U37Y127317, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1

Вказаним рішенням суду, зокрема, встановлено, що згідно висновку судової економічної експертизи № 4599/15-26 від 21.09.2016 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № НМІВАК13130579 від 13.02.2008 р. станом на 20.01.2015 р. з урахуванням платежів, сплачених 17.02.2015 р., 17.03.2015 р., складає 2239,93 доларів США.

Безпідставними є твердження апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги, що позивачем підписані усі сторінки договору, крім тієї, на якій зазначені оспорюванні нею положення, оскільки кредитно-заставний договір № НМІВАК13130579 укладений 13.02.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 позивачем підписаний в цілому, що вбачається зі змісту спірного правочину.

Інші підстави, в межах доводів апеляційної скарги, для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

____________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_3 Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія № 19, 27