АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 761/8707/17 головуючий у 1-й інстанції: Осаулов А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Головачова Я.В.

суддів: Поливач Л.Д., Шахової О.В.

при секретарі Коцюрбі Л.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення страхового відшкодування, за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 серпня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 13 червня 2016 року між нею та ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, за умовами якого було застраховано транспортний засіб марки "Infinity", державний номерний знак НОМЕР_1, що належить їй на праві власності.

12 жовтня 2016 року зазначений автомобіль було викрадено, про що позивач повідомила правоохоронні органи та страхову компанію.

У зв'язку з настанням події, що має ознаки страхового випадку, ОСОБА_1 подала заяву про виплату страхового відшкодування, однак ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" кошти не виплатило.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" страхове відшкодування у розмірі 121 582 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" на користь ОСОБА_1 стягнуто страхове відшкодування у розмірі 121 582 грн., а токож витрати по сплаті судового збору в розмірі 1210 грн.

У поданій апеляційній скарзі ПрАТ "СК "ПЗУ Україна", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що при укладенні договору добровільного страхування наземного транспортного засобу позивачем були надані недостовірні відомості про застрахований автомобіль, а тому їй було правомірно відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

Представник ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" - Антонюк А.О. в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 13 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, за умовами якого було застраховано належний позивачеві транспортний засіб марки "Infinity", державний номерний знак НОМЕР_1.

12 жовтня 2016 року автомобіль позивача був викрадений невстановленою особою.

9 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" із заявою про виплату страхового відшкодування.

ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" не виплатило страхове відшкодування, зазначивши, що триває перевірка обставин страхового випадку.

Згідно із ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону, Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій особі (ст. 8 Закону України "Про страхування").

Відповідно до ст. ст. 979, 988 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до договору страхування та Загальних умов страхування, які є невід'ємною частиною договору, страхуванню підлягають ризики відповідно до обраної програми страхування, зокрема, такими ризиками можуть бути втрата транспортного засобу та його додаткового обладнання внаслідок крадіжки (п. 6 договору страхування та п. 3.5.1. Загальних умов страхування).

У п. 9.5 Загальних умов страхування визначені обов'язки страховика, зокрема, страховик зобов'язаний після отримання повідомлення про настання події, яка в подальшому може бути кваліфікована як страховий випадок, у термін 7 робочих днів від дня отримання такого повідомлення проінформувати про це страхувальника, якщо він є особою, що надіслала це повідомлення, а також проінформувати особу, котра виступає з претензією, у письмовій формі або іншим способом, на який ця особа висловила згоду, про документи, необхідні для визначення відповідальності страховика або розміру збитку, якщо це необхідно для подальшого ведення розгляду; письмово повідомити особу, котра заявила претензію на отримання страхового відшкодування, у строки, зазначені в п. 10.2. Загальних умов страхування, вказуючи причини, а також юридичні підстави, що обґрунтовують відмову у виплаті або часткової компенсації виплати страхового відшкодування, якщо виплати страхового відшкодування не передбачається або передбачається в розмірі іншому, ніж визначено у заяві; при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк (п.п. 9.5.3. - 9.5.5 Загальних умов страхування).

Розділом Х Загальних умов страхування передбачено порядок та умови здійснення виплати страхового відшкодування.

Так, п. 10.16 встановлено, що при незаконному заволодінні застрахованого транспортного засобу, у зв'язку з чим розпочате кримінальне провадження, виплата відшкодування проводиться у два етапи: 30% належного страхового відшкодування виплачується протягом 30 робочих днів з моменту отримання останнього документу з переліку документів, зазначених у розділі ХІІ Загальних умов страхування (зокрема, витяг з єдиного державного реєстру досудових розслідувань) щодо початку кримінального провадження за фактом заволодіння транспортним засобом із зазначенням відповідних реквізитів), а остаточна виплата страхового відшкодування проводиться по закінченню строку досудового розслідування після прийняття рішення відповідними правоохоронними органами щодо подальшого кримінального провадження (зупинення досудового розслідування чи закінчення досудового розслідування) за умови надання страхувальником відповідного документу з переліку, зазначеному в п. 12.2.5.3 розділу ХІІ Загальних умов страхування, але не пізніше 6 місяців з дати настання страхового випадку.

При цьому розмір страхового відшкодування розраховується відповідно до п. 10.5.7. Загальних умов страхування.

Розділом ХІІ Загальних умов страхування наведено перелік документів, що підтверджують настання страхового випадку і розмір збитків.

Так, підтвердження настання страхового випадку, зокрема для випадку за ризиком "втрата застрахованого транспортного засобу внаслідок крадіжки", і визначення розміру страхового відшкодування здійснюється на підставі наступних документів: договору страхування; письмової заяви страхувальника або довіреної особи/вигодонабувача про настання страхового випадку; документів, що підтверджують майновий інтерес страхувальника (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, довіреність, договір купівлі-продажу, договір оренди та/або інші документи, за змістом яких страхувальник (або вигодонабувач) має право на отримання страхового відшкодування); витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань або довідка або довідка відповідного компетентного органу іншої держави (при настанні події за межами України), зокрема, щодо початку кримінального правопорушення за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом, із зазначенням: повного імені (назви) та адреси власника (користувача) транспортного засобу; місця та часу викрадення транспортного засобу; реєстраційного та ідентифікаційного номеру транспортного засобу; копія постанови про зупинення досудового розслідування, або копія постанови про закриття кримінального провадження, або копія клопотання про звільнення особи від кримінального провадження, або копія клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, та інформації про те, чи являється страхувальник цивільним позивачем (п.п. 12.2.1. - 12.2.5 Загальних умов страхування).

Пунктом 12.7 Загальних умов страхування передбачено, що якщо документи, необхідні для здійснення виплати страхового відшкодування, не надані у повному обсязі та/чи у належній формі, або оформлені із порушенням чинних норм, то виплата страхового відшкодвання не проводиться до ліквідації цих недоліків страхувальником. Про це страховик повідомляє страхувальника (та/або вигодонабувача) у письмовій формі протягом п'яти робочих днів з дати виявлення таких недоліків.

Доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні договору добровільного страхування наземного транспортного засобу позивачем були надані недостовірні відомості про застрахований автомобіль підлягають відхиленню, оскільки страховиком у передбачений договором строк взагалі не було прийнято будь-якого рішення або щодо виплати страхового відшкодування, або щодо відмови у виплаті страхового відшкодування.

Установивши, що страхувальником було вчасно повідомлено страховика про настання страхового випадку та подано всі необхідні документи передбачені умовами договору; а страховиком не прийнято рішення про виплату, або про відмову у виплаті страхового відшкодування у передбачений договором строк, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення страхового відшкодування та задоволення пред'явленого позову.

Під час дослідження доказів та встановлення зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

У ході розгляду справи в апеляційному суді було заявлено клопотання про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 2 560 грн. На підтвердження цих витрат надано акт виконаних робіт від 17 жовтня 2017 року та долучено квитанцію до прибуткового касового ордера № 15 від 17 жовтня 2017 року про оплату послуг адвоката у розмірі 2 560 грн.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

У пунктах 47 та 48 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17 жовтня 2014 року № 10 судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Оскільки в матеріалах справи наявні необхідні докази представництва інтересів ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_3, а також документальне підтвердження оплати правової допомоги та розрахунок таких судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 серпня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2 560 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: