Справа № 182/3868/16-ц
Провадження № 2/0182/603/2017
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
16.05.2017 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого-судді Кобеляцької - Шаховал І.О.
секретар Скоробогатова А.О.
за участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
відповідача ОСОБА_3
представника відповідача ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , третя особа Нікопольський обєднаний міський військовий комісаріат, про встановлення факту спільного проживання однією родиною, визнання права на одноразову грошову виплату,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про встановлення факту спільного проживання однією родиною, визнання права на одноразову грошову виплату, посилаючись на наступне.
В січні 2012 року вона познайомилась з ОСОБА_6 . Невдовзі після знайомства вона вступила з ним у фактичні шлюбні стосунки. Вони стали з ним співмешкати у квартирі АДРЕСА_1 , в якій вона зареєстрована і яка належить їй на праві часткової приватної власності. Власниками цієї квартири в рівних частках є вона та її діти на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.12.2006 року. У червні 2012 року вона зареєструвала свого чоловіка ОСОБА_6 за місцем його проживання у належній їй квартирі як члена своєї родини. Вони з ОСОБА_7 разом проживали, вели спільне господарство, у них був спільний бюджет, вона прала йому білизну, прибирала, готувала для них їжу. Чоловік стежив за технічним станом комунікацій в квартирі. Вона також розпоряджалась їх спільним бюджетом, чоловік працював на ПАТ „НЗФ, віддавав їй свою заробітну плату. За спільні гроші вони робили необхідні покупки. Спільних дітей у них не було. 12 лютого 2015 року, з метою виконання заходів, спрямованих на задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань у людських, транспортних та інших ресурсах в особливий період, її чоловік був призваний до мобілізації. Після мобілізації чоловік знаходився у зоні АТО. В лютому 2016 року ОСОБА_8 вже підлягав демобілізації, вона чекала його додому. 12.02.2016 року вона як дружина за адресою їх спільного з ОСОБА_7 проживання отримала повідомлення про його смерть, направлене Нікопольським об"єднаним військовим комісаріатом. Після отримання цього повідомлення вона поховала чоловіка, отримала свідоцтво про його смерть, видане відділом ДРАЦС Нікопольського міськрайонного управління юстиції 15.02.2016 року. Усі витрати з поховання несла вона та рідна сестра її чоловіка ОСОБА_9 . Вони тривалий час з ОСОБА_7 мешкали однією родиною, між ними існували відносини, притаманні подружжю. Вони мешкали в її квартирі, спільно розпоряджались бюджетом, в усіх документах, наданих до військового комісаріату, ОСОБА_8 зазначав її як дружину. Згідно ст.3 СК України, сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права і обов"язки. Таким чином, вони з ОСОБА_7 утворили сім"ю. Зараз вона звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_1 м.Нікополя для отримання військових виплат членам сімей загиблого під час захисту Батьківщини або виконання інших обов"язків військової служби, а також внаслідок захворювання, пов"язаного з перебуванням на фронті. Їй було відмовлено у нарахуванні цих виплат, оскільки не доведений факт спільного проживання однією родиною, а шлюб вони зареєструвати не встигли. Вона звернулась до Нікопольського міськрайонного суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Ухвалою від 06.07.2016 року її заява залишена без розгляду, оскільки встановлення факту, що має юридичне значення, пов"язане у її випадку з необхідністю вирішення спору про право. Її чоловік помер в період проходження ним військової служби, тому, згідно п.2 ч.2 ст.16 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, вона має право на одноразову грошову допомогу в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Розмір одноразової грошової допомоги визначається ст.16-2 цього ж Закону. Стаття 16-1 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей встановлює коло осіб, що мають право на отримання цієї допомоги. У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім"ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються, відповідно до Сімейного кодексу України. Одноразова грошова допомога у випадку смерті військовослужбовця під час проходження військової служби призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її отримання. Оскільки вона тривалий час проживала разом з померлим ОСОБА_6 однією родиною як чоловік та жінка, вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв"язку з його смертю під час виконання військових обов"язків. Вона забрала чоловіка зі шпиталю, привезла до м.Нікополя, поховала його, влаштувала поминальний обід. Підтвердити факт їх з ОСОБА_6 спільного проживання однією родиною як чоловік та жінка вона може лише в суді. Тому вимушена звертатись до суду з цим позовом.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила їх задовольнити.
Представник позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки також підтримала і суду пояснила, що позивачка зі своїм чоловіком ОСОБА_6 не лише проживали разом, а й були зареєстровані за однією адресою. ОСОБА_6 всім своїм родичам та друзям представив позивачку як свою дружину, а Оксана представила Юрія своїй рідні як чоловіка. Вони планували зареєструвати шлюб, але не встигли цього зробити, оскільки ОСОБА_10 призвали до Збройних Сил України. В ОСОБА_11 та ОСОБА_10 була справжня сімя. Про це знають всі рідні та друзі цієї сімї. Коли ОСОБА_6 звільнився із ПАТ „НЗФ, обстеження та лікування в „Імпульсі він проходив вже за гроші ОСОБА_11 . А 12.02.2012 року ОСОБА_12 був мобілізований до Збройних Сил України. Під час проходження військової служби, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 постійно були на звязку, ОСОБА_11 чекала свого чоловіка з АТО. Перед демобілізацією Юрія вони обговорювали питання про реєстрацію шлюбу. Оксана вже з дня на день чекала повернення ОСОБА_10 з лікарні, але її повідомили про його смерть. Ховала свого чоловіка ОСОБА_6 позивачка разом з його сестрою. Тому вони вважають, що одноразова допомога по смерті ОСОБА_10 , яка виплачується загиблим воїнам АТО, повинна бути порівну розділена між позивачкою та сином покійного ОСОБА_6 , інтереси якого в судовому засіданні захищає його мати відповідачка по справі ОСОБА_3 .
Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Надала до суду письмові заперечення, в яких посилалась на те, що загиблий в зоні АТО ОСОБА_6 був її колишнім чоловіком та батьком її дитини - малолітнього ОСОБА_5 , 2005 року народження. Позивачка ОСОБА_1 встановлює факт спільного проживання однією родиною з ОСОБА_6 для того, щоб отримати одноразову грошову виплату від держави у зв`язку зі смертю ОСОБА_6 в зоні АТО, для чого в якості зацікавленої особи вказує Нікопольський військовий комісаріат. Вона категорично не згодна з викладеними в заяві ОСОБА_1 фактами. Так, ОСОБА_1 вказує на те, що в січні 2012 року вона познайомилась з ОСОБА_6 і скоро після знайомства вступила з ним у фактичні шлюбні відносини. Це твердження не відповідає дійсності, оскільки до кінця березня 2012 року вони з ОСОБА_6 та їх сином мешкали однією родиною, ходили в гості до друзів та ночували разом. Це можуть підтвердити свідки. Крім того, цей факт (спільного проживання ними до кінця березня 2012 року встановлено рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2012 року у справі № 0426/5576/2012 про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_6 . Більш того, до 08 червня 2012 року ОСОБА_6 залишався зареєстрованим у квартирі по АДРЕСА_2 , де вони проживали всі разом однією родиною. ОСОБА_1 вказує, що 12.02.2016 року вона як дружина за адресою їх проживання отримала повідомлення про смерть ОСОБА_6 , направлене ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказаний факт також зовсім не відповідає дійсності, оскільки про смерть ОСОБА_6 заявник дізналась у військовому шпиталі, куди вона приїхала для того, щоб віддати ОСОБА_6 його зимові речі, які зберігалися у неї. Даний факт підтверджується Актом проведення службового розслідування від 11.03.2016 року та оповіщенням про смерть № 65 від 12.02.2016 року, виданим ВЧ НОМЕР_1 . ОСОБА_1 вказує на те, що всі витрати з поховання несла вона та сестра ОСОБА_6 - ОСОБА_9 . Вказаний факт також не відповідає дійсності, оскільки всі витрати на поховання ОСОБА_6 ніс ПАТ „НЗФ, де він працював до мобілізації, та його сестра. Поховання та витрати саме ПАТ „НЗФ підтверджується відповідними документами. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що вона з ОСОБА_6 мешкали однією родиною, між ними існували відносини, притаманні подружжю. Але й цей факт є неправдивим, оскільки з ОСОБА_6 вона мешкала менше 3-х років: з кінця квітня 2012 року до початку лютого 2015 року, до його мобілізації. За цей період часу вона мешкала з ОСОБА_6 лише тоді, коли він працював на ПАТ „НЗФ (а це період часу з 01.04.2013 року до 23.12.2014 року, тобто, 1 рік 9 місяців) та отримував гідну заробітну плату. Коли ж ОСОБА_6 залишився без роботи, позивачка вигнала його з дому, він приходив ночувати до неї та її батьків, що можуть підтвердити свідки. Останній рік ОСОБА_6 , знаходячись в зоні АТО, не мешкав з позивачкою, постійно спілкувався з нею, для чого вона неодноразово поповнювала на терміналі гроші на його мобільному телефоні, не збирався повертатися до позивачки. Таким чином, вона заперечує проти встановлення факту спільного проживання однією родиною заявника ОСОБА_1 з загиблим в зоні АТО ОСОБА_6 , оскільки вже на момент мобілізації ОСОБА_6 , у лютому 2015 року, вони не мешкали однією родиною. Відповідно, ніякого права на виплату їй одноразової грошової допомоги заявниця ОСОБА_13 не має і мати не може. Крім того, питання про визнання права на одноразову грошову допомогу у зв`язку з загибеллю мобілізованих осіб вирішується виключно Міністерством Оборони України. Тому просить в позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні додала, що 25.03.2012 року у їх спільних друзів вони з ОСОБА_6 були разом на Дні народження. Вигнала вона свого чоловіка 28.03.2012 року, коли дізналась про подружню зраду, причиною якої стала саме позивачка. ОСОБА_6 не пішов одразу до позивачки, а деякий час проживав у свого друга ОСОБА_14 . Зійшлись позивачка з ОСОБА_6 лише після того, як вони подали на розлучення. Їй не потрібна грошова виплата після смерті колишнього чоловіка, вона бореться за свого сина, який має право на ці гроші. В її сина немає батька, а в дітей позивачки батько є. Всі витрати на поховання ОСОБА_6 ніс ПАТ „НЗФ та сестра її колишнього чоловіка ОСОБА_15 , а не позивачка. Коли ОСОБА_12 хворів, то в „ ОСОБА_16 його возив зять сестри ОСОБА_17 і гроші йому на обстеження та лікування давала його сестра ОСОБА_15 . З 01.04.2012 року ОСОБА_18 скоротили на ПАТ „НЗФ, бо він випивав і вранці неодноразово приходив в не дуже гарному вигляді. Влітку 2012 року до неї підійшов ОСОБА_19 і сказав, що ОСОБА_20 з-за позивачки та постійних пянок скоро полетить із заводу. З моменту розлучення в них найшла коса на камінь, бо ОСОБА_20 не міг їй пробачити, що вона подала на розлучення, а вона не могла йому пробачити подружню зраду. Коли ОСОБА_20 був в АТО, позивачка, дійсно, їздила до нього. Але в грудні 2015 року ОСОБА_20 , прийшовши у відпустку, приходив до її батьків і просив їх примирити. Вона поставила ОСОБА_6 умову, щоб він кинув пити і палити. Вони з ним помирились і планували разом виїхати в ОСОБА_21 на його місце служби, щоб не повертатись в ОСОБА_22 . Під час сумісного проживання з позивачкою, ОСОБА_1 постійно виганяла ОСОБА_10 зі своєї квартири. ОСОБА_20 планував піти від ОСОБА_23 . 14 лютого відбулись похорони Юрія, а 15 лютого ОСОБА_1 вже їздила у міськвиконком, щоб отримати грошову допомогу на поховання, але не встигла, бо ці гроші вже отримала сестра ОСОБА_10 , яка його й ховала. ОСОБА_18 поновили на роботі на ПАТ „НЗФ ще до мобілізації в Збройні Сили, але він пропрацював нам не дуже довго і пішов в АТО. Позивачка на наступний день після похорон ОСОБА_17 зїздила на лише у міськвиконком, а й на ПАТ „НЗФ, щоб знов таки отримати гроші за ОСОБА_18 . Але їй гроші не видали, а перерахували гроші на зарплатну картку ОСОБА_17 . Та ОСОБА_1 обманним шляхом перевела ті гроші на свою картку і зняла їх повністю. Зараз Нікопольською поліцією розслідується даний факт і справа готується для передачі в суд. За життя ОСОБА_20 купив собі золоту печатку, гарний мобільний телефон. Позивачка цих речей сину ОСОБА_17 не віддала. Навіть, ті светри, що вона власноручно вязала ОСОБА_24 , позивачка роздала стороннім людям, а не ОСОБА_25 дитині. Про подружню зраду ОСОБА_17 з позивачкою вона дізналась 28.03.2012 року, о 23.30 год., коли ОСОБА_20 , бувши напідпитку, переплутав клавіші мобільного телефону і вона почула, як ОСОБА_20 домовлявся з ОСОБА_1 про зустріч. Цього вона, звісно, стерпіти не змогла, зібрала його речі та вигнала з дому. ОСОБА_20 пішов до свого друга, бо позивачка на той час ще жила зі своїм чоловіком. 13.02.2016 року, знаходячись біля труни з ОСОБА_26 , позивачка сказала, що знайшла в кишені ОСОБА_17 записку з грошовими коштами і дала завдання його другу ОСОБА_27 перекинути ці гроші на її картку. В травні 2016 року їй подзвонили з розрахункового відділу ПАТ „НЗФ і спитали, чи отримувала вона гроші в розмірі близько 8 000 грн. Вона відповіла, що ні.
Представник відповідачки в судовому засіданні підтримав свою довірительку, посилаючись на те, що він на прохання своєї довірительки готував заперечення на позов, тому повністю розділяє її думку і просить в позові відмовити.
Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність. Справа слухалась у відсутність третьої особи.
Вислухавши сторони, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.
Згідно зі ст.3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Сімя створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_6 12.02.2015 року був призваний на військову службу по мобілізації до військової частини пп НОМЕР_2 та перебував в зоні проведення АТО. 12.02.2016 року, о 02.25 год., командир другого протитанково-кулеметного відділення протитанково-кулеметного взводу першої мотопіхотної роти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер від бактеріальної пневмонії в Мелітопольській ЦЛ (а.с.24-25). Про смерть ОСОБА_6 , відповідно сповіщення про смерть (загибель) № 12 від 12.02.2016 року, була повідомлена позивачка по справі ОСОБА_1 (а.с.26). Відповідно до рішення Нікопольського міськрайонного суду від 13.06.2012 року, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.22). В рішенні суду зазначено, що в судовому засіданні встановлено: з березня 2012 року спільне життя подружжя припинено (а.с.22).
Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській чи адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Тому суд вважає доведеним, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 шлюбні відносини припинені саме в кінці березня 2012 року, як і стверджувала в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 .
Відповідно до Акту ОСББ «Партнер-Н» від 25.11.2016 року, ОСОБА_6 проживав в квартирі ОСОБА_1 з березня 2012 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , але зареєстрований був за даною адресою 08.06.2012 року (а.с.31).
Факт проживання однією сім`єю ОСОБА_6 та ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердили й свідки.
Так, свідок ОСОБА_28 суду пояснила, що вона волонтер благодійного фонду „Патріот. Позивачка ОСОБА_11 рівно рік тому, 21.11.2015 року, приїхала до них в ОСОБА_29 на захід про ОСОБА_30 в Україні і розповіла, що її чоловік служить в АТО. Зараз знаходиться в шпиталі в м.Запоріжжі, де йому признали гепатит „С і він не хоче жити, бо вважає цю хворобу заразною і не бажає заразити інших. Вона звязалась з госпіталем в м.Дніпро, пояснила ситуацію і через два дні домовилась про перевід ОСОБА_31 чоловіка до лікарні ім.Мечникова. Оксана виїхала в м.Запоріжжя і її чоловіка ОСОБА_18 переправили до м.Дніпра. Там діагноз не підтвердили і чоловік ОСОБА_11 повернувся в свій нормальний психологічний стан, став лікуватись та видужувати. Про те, що ОСОБА_11 не є офіційною дружиною ОСОБА_17 , вона не знала до самої смерті ОСОБА_10 , бо ОСОБА_11 поводилась, як дружина, переживала за свого чоловіка, піклувалась про нього, плакала тощо. Оксана, єдина, хто звертався до них за допомогою для ОСОБА_10 , вона заспокоювала ОСОБА_11 . Вважала, що саме ОСОБА_11 дружина ОСОБА_10 . А потім вона дізналась про смерть ОСОБА_17 . Пізніше ОСОБА_11 зверталась до неї з проханням допомогти встановити їй статус вдови загиблого воїна АТО. Вона подзвонила відповідачці з цього приводу, але відповідачка висловилась категорично проти і вона, як юрист відмовила ОСОБА_11 в наданні юридичної допомоги, порадивши звернутись до іншого фахівця. На 40 день поминок по ОСОБА_24 вона була на цих поминках, їх влаштовувала ОСОБА_11 . З розмов зрозуміла, що ОСОБА_18 ховали з Оксаниної квартири і похоронами, начебто, займалась ОСОБА_25 сестра. Вона вважає, що в ОСОБА_11 з ОСОБА_32 була справжня сімя, про корисливі мотиви з боку ОСОБА_11 вона ніколи ні від кого не чула. Про те, що ОСОБА_20 не збирався повертатись до ОСОБА_11 після демобілізації, нічого не знає, бо з ним самим не спілкувалась, лише допомагала перевестись з одного шпиталя до іншого. Оксана їй показувала телефон ОСОБА_10 , коли консультувалась стосовно статусу вдови воїна АТО. В неї теж був такий самий і вона знала всі його функції. Телефон зберігав по 100 вхідних та вихідних дзвінків. Номера телефону відповідачки чи її сина вона там не бачила. Вона знала про те, що ОСОБА_20 сирота, в нього не було ні батька, ні матері.
Свідок ОСОБА_33 суду пояснила, що вона голова правління ОСББ, до якого входить будинок, де проживає ОСОБА_11 та проживав її нині покійний чоловік ОСОБА_20 . І ОСОБА_34 , і ОСОБА_35 вона добре знає. Вони проживали в її підїзді в кв.43. Вона Прописувала ОСОБА_18 в цій квартирі до ОСОБА_11 в червні 2012 року. Зараз там проживає лише ОСОБА_11 з дітьми. ОСОБА_20 в квартирі ОСОБА_11 проживав з березня 2012 року по день смерті (не враховуючи перебування в АТО). Вона ОСОБА_11 з ОСОБА_26 бачила кожного дня. Бо весною вони вдома не сиділи, упорядковували прибудинкові території. ОСОБА_20 , як зварювальник, на їх прохання варив пісочницю для дітей, приварив двері на горище. Однак, ніякого письмового договору вони не укладали. А ще на її прохання ОСОБА_20 обрізав з вікна гілля дерева, яке їм заважало. Стверджує, що ОСОБА_20 жив з ОСОБА_31 як родина, вони з ним часто спілкувались. Але їй ОСОБА_20 ніколи не розповідав, що хоче кинути ОСОБА_11 та повернутись до першої дружини. Навпаки, він скаржився їй на першу дружину, яка не дозволяла йому бачитись із сином. В АТО ОСОБА_20 пішов з квартири ОСОБА_11 , де проживав і у відпустки повертався теж в їхню з ОСОБА_36 яним вона ОСОБА_18 ніколи не бачила. ОСОБА_20 дуже зблизився з дітьми ОСОБА_11 , її донька ОСОБА_37 бігала за ОСОБА_26 хвостиком та називала його татком. Відповідачку з сином вона бачила лише на похоронах ОСОБА_17 . Знає, що ОСОБА_18 ховала ОСОБА_11 з родиною та кілька хлопців з АТО. Вони всі збирали кошти та віддали їх ОСОБА_11 . ОСОБА_38 вона теж знає. Про те, що ОСОБА_20 в нього жив, вперше чує. ОСОБА_24 в свій час, коли він був без роботи, пропонувала працювати в ОСББ двірником.
Свідок ОСОБА_39 суду пояснив, що він служив разом з ОСОБА_26 в АТО, він знаходився на службі з 23.02.2015 року по 23.04.2016 року. ОСОБА_20 прибув до них в частину влітку 2015 року. Вони з ОСОБА_26 дуже тісно зійшлись і дружили. Він неодноразово забирав ОСОБА_18 з дому, де він проживав з ОСОБА_31 . Одного разу кілька днів жив в квартирі ОСОБА_11 разом з ОСОБА_31 , ОСОБА_26 та ОСОБА_40 дітьми. ОСОБА_41 відносились до ОСОБА_17 , як до батька. ОСОБА_20 йому розповідав, що його колишня дружина не дає йому бачитись з сином. У відпусці він зміг побачити свого сина лише на 3-й день. Знає, що ОСОБА_20 планував після демобілізації повернутись лише до ОСОБА_42 . До своєї колишньої дружини ОСОБА_43 він повертатись не бажав, він би про це знав. В частину, де вони з ОСОБА_26 служили, приїздила лише ОСОБА_11 . Вони з хлопцями, на прохання ОСОБА_17 , виїжджали на трасу її зустрічати. 11.02.2016 року на місці їх дислокації в ОСОБА_21 , ОСОБА_20 сильно захворів. Він лежав в ліжку і сильно кашляв, мав велику температуру. ОСОБА_20 був у них старшиною і тимчасово віддавав їм накази. Тому вони йому наказувати не мали права і просили поїхати в лікарню. Але ОСОБА_20 відмовився. Він поїхав додому по дозвільній. Коли подзвонив до ОСОБА_42 та розповів, що ОСОБА_20 захворів, вона стала вимагати викликати „швидку і проти його волі відвезти в лікарню. Тому він подзвонив друзям і вони викликали „швидку. Юру пяним вони ніколи не бачили і, якби він мав до цього схильність, то там би це проявилось. Ніяких розпоряджень щодо вияснення про якісь гроші ОСОБА_11 йому ніколи не давала. Він взагалі не розуміє, про що йдеться. Відповідачку він побачив вперше лише накануні похорон ОСОБА_17 . Тоді ж він побачив і сестру ОСОБА_10 .
Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що він зараз працює начальником ДЕПО ЖДЦ ПАТ „НЗФ. ОСОБА_6 знав років 15, точно не пам`ятає. Він був слюсарем, а ОСОБА_20 працював на дрезині. В 2003 році він навчався на помічника машиніста і в 2006 році він вже мав право працювати машиністом тепловозу, але ще працював помічником машиніста. А ОСОБА_20 навчався на помічника машиніста. В цей час ОСОБА_20 став проживати на вул.Жуковського в його будинку разом з позивачкою і вони стали ходити на роботу разом. Про те, що ОСОБА_20 проживає з ОСОБА_40 , дізнався влітку 2012 року. На роботу разом вони ходили років 5. Коли йшли на роботу, ділились своїми проблемами. ОСОБА_20 колись сказав, що разом з першою дружиною та тещею купили 2 ділянки городу, щоб займатись полуницею. І тому він підколов ОСОБА_18 , як же тепер той займатиметься полуницею, якщо більше не живе з першою дружиною. Оксана працювала в них на ОСОБА_44 в магазині. Він часто бачив ОСОБА_18 з ОСОБА_40 та її доньками. Про сина ОСОБА_17 нічого не знає. Коли ОСОБА_20 був скорочений з заводу, він за місяць до цього скорочення став інструктором і безпосереднім начальником ОСОБА_45 скоротили з заводу через те, що він пару разів прийшов на завод трохи випивши, хоча він його пяним ніколи не бачив. Тому, коли знову розпочався набір до ПАТ „НЗФ, він з ОСОБА_46 євою вирішили знову прийняти ОСОБА_18 на завод. Юру знайшов через магазин, де працювала ОСОБА_11 . Коли ОСОБА_18 забрали в Армію, він заходив до ОСОБА_11 в магазин. Оксана поскаржилась йому на погану екіпіровку ОСОБА_17 в Армії. Тому вони змінами зібрали гроші для ОСОБА_17 на екіпіровку і він заніс гроші ОСОБА_11 в магазин. В вересні 2015 року він бачив ОСОБА_18 на районі і той сказав, що прибув „на побивку. ОСОБА_18 постійно бачив в ОСОБА_11 . Про смерть ОСОБА_17 дізнався від ОСОБА_47 , мати якого дружила з мамою ОСОБА_11 . Він подзвонив ОСОБА_11 , а вона вже знаходилась чи в морзі, чи в лікарні. ОСОБА_48 від ОСОБА_11 , від її підїзду. Від їхнього цеху (начальник цеху виділив гроші) купили вінок та надали автомобіль „Тойоту. Потім знову всіма змінами зібрали гроші , які він віддав ОСОБА_11 . Кому віддала гроші ОСОБА_46 єва, не знає. Він вважав за необхідне віддати гроші саме ОСОБА_11 , бо ОСОБА_20 з нею жив, ОСОБА_11 ховала ОСОБА_18 тощо. Кілька разів вони з ОСОБА_26 передзвонювались, коли ОСОБА_20 знаходився в АТО. Про те, що ОСОБА_20 хоче звільнитись і забрати до себе першу сімю, нічого не знав, ОСОБА_20 про це йому не говорив. ОСОБА_48 частково й за гроші заводу. Однак, похованням ОСОБА_17 займались і сестра ОСОБА_17 , і ОСОБА_11 .
Свідок ОСОБА_49 суду пояснила, що вона мати позивачки. Відповідачку вперше побачила на похоронах зятя ОСОБА_50 був її зятем з березня 2012 року. ОСОБА_20 з ОСОБА_40 та їх онучками проживали в квартирі доньки на ОСОБА_44 однією сімєю. За період спільного проживання ні ОСОБА_11 ніколи не виганяла ОСОБА_10 , ні він сам ніколи від ОСОБА_11 не уходив. Вони жили дружно. Доньчині доньки їх онучки називали ОСОБА_18 батьком. У ОСОБА_17 був син ОСОБА_51 від першого шлюбу. Вони всі разом приходили до них в гості. ОСОБА_20 до всіх дітей і до свого сина, і до їхніх онучок відносився однаково. Їм ОСОБА_20 казав, що перша дружина ОСОБА_52 з ним не відпускає. ОСОБА_20 при них ніколи не пиячив. ОСОБА_53 були з квартири їх доньки ОСОБА_11 . Але організацією похорон займалась ОСОБА_25 сестра. За чиї гроші не знає. Вони з чоловіком купували на похорон цукерки. Вникати з організацію похорон вона не могла, була не в тому стані. Для неї ОСОБА_20 був дуже добрим зятем, вони з чоловіком любили його, бо він дуже добре ставився до їхньої дочки та онучок. В похоронах допомагав ПАТ „НЗФ, бо ОСОБА_20 пішов в АТО з заводу. Чому ОСОБА_20 на деякий час звільнився із заводу, не знає: чи під скорочення потрапив, чи ще щось. Знає, що після скорочення з заводу, ОСОБА_20 захворів на грижу і йому ставили крапельниці. Якийсь час ОСОБА_20 працював в Криму, бо їх донька з дітьми їздили туди до ОСОБА_17 відпочивати. Потім ОСОБА_20 знову працевлаштувався на ПАТ „НЗФ. Однак, скоро його мобілізували в АТО. Вони іноді созвонювались з зятем, а ОСОБА_11 він дзвонив постійно. Донька відсилала ОСОБА_24 посилки, в кінці 2015 року їздила до нього в госпіталь в м.Запоріжжя. А потім ОСОБА_11 перевела його в госпіталь в м.Дніпро. В грудні 2015 року ОСОБА_20 прийшов додому на реабілітацію. На Новий рік був вдома з ОСОБА_40 . А 02.01.2016 року вони знову провели його в АТО. В лютому 2016 року ОСОБА_20 потрапив в госпіталь в ОСОБА_21 . Звідти подзвонив ОСОБА_11 і попросив привезти одяг. Це було ввечері 11.02.2016 року. Вранці 12.02.2016 року ОСОБА_11 вже виїхала до ОСОБА_17 , але в госпіталі повідомили, що ОСОБА_20 помер.
Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона сестра покійного ОСОБА_6 . В неї нормаль ні відносини як з позивачкою, так і з відповідачкою по справі. Коли саме ОСОБА_20 став проживати з ОСОБА_40 , точно сказати не може. Але, коли в її доньки 21.08.2012 року було весілля, то ОСОБА_20 вже при ходив на весілля із ОСОБА_40 , яку представив як дружину. На похоронах її чоловіка 26.12.2012 року ОСОБА_20 теж приходив з ОСОБА_40 . Знає, що коли ОСОБА_20 пішов від ОСОБА_43 , він одразу пішов жити до ОСОБА_11 . В усякому випадку, вона не чула, щоб ОСОБА_20 проживав в якогось друга чи знайомого, хоча з братом в неї завжди були довірительні відносини. Вона була в гостях у ОСОБА_18 та ОСОБА_54 з дітьми ОСОБА_11 були дуже добрі відносини. Свого сина він також не забував, приходив до нього в школу, але як часто, не знає. Коли брат лежав в госпіталі в Запоріжжі, до нього їздила тільки ОСОБА_11 . Вона ж його перевела й госпіталь в ОСОБА_55 . Коли ОСОБА_20 збирався йти в АТО, ОСОБА_40 батьки його повністю зібрали, так він їй казав. Вона теж висилала ОСОБА_24 в АТО цигарки, якісь продукти. Ввечері 12.02.2016 року брат подзвонив ОСОБА_11 і попросив привезти йому в лікарню речі. Оксана передзвонила їм і повідомила про те, що вранці буде їхати до ОСОБА_17 . 13.02.2016 року вона пішла на роботу, а в обід їй подзвонила ОСОБА_11 і сказала, що брата вже немає. В останній свій приїзд ОСОБА_20 їй казав, що буде боронити свою країну стільки, скільки буде потрібно, бо він був дуже патріотично налаштований. Але за те, що він хоче поїхати в АТО з ОСОБА_56 , мови ніколи не було. Похоронами займалась вона з зятем, бо ОСОБА_11 ще була у військовій частині, забирала ОСОБА_18 . Вони із зятем стали займатись похоронами ще вночі, а ОСОБА_57 привезла вдень. За поминальний обід в їдальні заплатив ПАТ НЗФ. Вона купувала горілку, якісь продукти. Батьки ОСОБА_11 купили цукерки, печиво, привезли консервацію. Мати відповідачки ОСОБА_58 дала їй особисто на похоронах 200 грн. На 9 днів, 40 днів та рік поминальні обіди влаштовувала ОСОБА_11 . Вона була в неї на поминках. ОСОБА_59 на поминках не була і чи поминала ОСОБА_18 , чи ні, їй невідомо. ОСОБА_60 теж ставила ОСОБА_11 . Оксана дзвонила їй та радилась стосовно пам`ятника. А ОСОБА_59 сказала, як пам`ятника не буде, то вона поставить. ОСОБА_18 ховали від ОСОБА_11 з ОСОБА_44 . Хто, скільки, кому збирались та передавались гроші не знає. Їй виконком виділив на поховання 10 000 грн. Ці гроші пішли на поховання ОСОБА_17 . Ні ОСОБА_59 , ні ОСОБА_11 в неї ті гроші не вимагали.
Тому суд вважає доведеним факт проживання однією сім`єю як чоловік та дружина ОСОБА_6 та ОСОБА_1 з кінця березня 2012 року. Показання свідків ОСОБА_61 та ОСОБА_62 стосовно проживання ОСОБА_6 в квартирі ОСОБА_63 до літа 2012 року суд не приймає до уваги через те, що дані показання протирічать доказам, які містяться в матеріалах справи, а сам ОСОБА_14 не був допитаний в судовому засіданні.
Свідок ОСОБА_64 суду пояснила, що ОСОБА_6 знала по роботі. Вона начальник бюро організації нормування праці та профспілкова голова. В 2013 році в них було скорочення на заводі. ОСОБА_6 зловживав спиртними напоями і в звязку з цим часто брав лікарняні. З 2012 року по 2013 рік ОСОБА_6 був помічений з остатками алкогольного спяніння кілька разів. Тому, коли постало питання про скорочення штату, 01.04.2013 року скоротили саме його. Хоча за порушення трудової дисципліни він ніколи не відсторонявся, але бесіду з ним вона проводила. 23.12.2015 року, коли їм дали додатковий штат, вони прийняли ОСОБА_6 назад на завод, бо він був гарним спеціалістом. Однак, розпочалось АТО і 12.02.2015 року ОСОБА_18 призвали до лав Збройних Сил. На старий Новий рік 2015 року ОСОБА_20 вперше зателефонував їй з АТО і спитав, як можна звільнитись. Ще сказав, що хоче забрати до себе свою сімю, де в нього росте дитина. 06.02.2015 року він подзвонив до неї ще раз і сказав, що все ж таки буде звільнятись. А 11.02.2015 року до неї подзвонила волонтер ОСОБА_11 і сказала, що він помер. Потім подзвонила сестра ОСОБА_65 і стала питати про допомогу заводу в організацію похорон. Вона звернулась до помічника директора ОСОБА_66 і той дав вказівку оформляти документи на грошову допомогу для поховання ОСОБА_6 . Вона звернулась до директора КП „Ритуал Шила і попросила його надати всі необхідні для поховання речі в борг, гарантуючи йому оплату трохи пізніше. Тому надає зараз чеки. Завод виділив й два автобуси. Відповідачка, маючи можливість, бо працювала у військоматі, прислала військових. Волонтери до похорон не підключались. Ховали ОСОБА_6 з квартири позивачки на вул.Жуковського. 17.02.2015 року до неї звернулась позивачка з питанням про грошову допомогу по смерті ОСОБА_17 , а через тиждень звернулась й відповідачка. Вона написала службову записку у юридичний відділ з проханням пояснити, хто має право на грошові кошти. Начальник юридичного відділу розяснила, що право на матеріальну допомогу має лише син ОСОБА_6 . Але, коли вони почали розбиратись, вияснилось, що гроші в сумі 7 914, 80 грн. (зарплата та інші виплати) 12.03.2015 року вже були перераховані на зарплатну картку покійного ОСОБА_6 та кимось отримані. Але хто їх отримав, їй невідомо. Позивачці вона розясню вала, що, відповідно до розяснень в Лізі Закону, гроші повинен отримати лише син ОСОБА_6 і ніхто інший. Сестрі ОСОБА_6 вони віддали близько 2 700 грн., добровільно зібраних працівниками заводу. А іншу частину грошей, яку саме не знає, їх працівник ОСОБА_67 віддав позивачці. Вони завжди добровільно збирають гроші на похорони їх працівників і віддають як матеріальну допомогу родичам померлого.
Свідок ОСОБА_61 суду пояснила, що вона сусідка та подруга відповідачки. 25.03.2012 року в її чоловіка був ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_59 з ОСОБА_26 були в них на святкуванні. Через кілька днів вона зустріла ОСОБА_68 в сльозах і дізналась, що вона вигнала ОСОБА_18 через подружню зраду, бо дізналась, що в ОСОБА_17 хтось є. ОСОБА_69 з ОСОБА_56 в червні 2012 року. Причина розлучення подружня зрада ОСОБА_70 жив з ОСОБА_56 , він випивав, але не сильно. ОСОБА_71 знає як колегу чоловіка по роботі. Влітку 2012 року вона з дитиною зустріла ОСОБА_72 і він став казати, що ОСОБА_20 неправильно проміняв ОСОБА_68 на іншу, бо з тією жінкою він зіпється і залишиться без роботи. Що й відбулось. Близько 2-х місяців, як ОСОБА_59 вигнала ОСОБА_18 , він проживав в свого друга ОСОБА_73 чи серпні 2012 року ОСОБА_20 став проживати з ОСОБА_40 . Вони бачили їх разом. ОСОБА_18 забрали в АТО, коли він працював на заводі. Чоловік повідомив її, що на завод прийшли повістки в АТО. Знає, що працівники заводу збирали кошти на одяг ОСОБА_24 в АТО. Коли ОСОБА_20 помер, ПАТ „НЗФ оплатив їдальню, яму інші витрати на поховання. Їй це відомо від чоловіка, який працював в ЖДЦ ПАТ „НЗФ. ОСОБА_53 були з дому ОСОБА_11 , вони теж були на похоронах. Перед Новим 2016 роком ОСОБА_20 був у відпусці і приходив до ОСОБА_43 . Вона давала ОСОБА_24 гроші та теплі речі при ній, бо вона якраз була в ОСОБА_43 в гостях. ОСОБА_20 при ній жалкував, що був таким дурнем, що втратив ОСОБА_68 , і казав, що підписав контракт і хоче залишитись в АТО. Ще казав, що дуже любить сина. З сином у ОСОБА_17 дуже добрі відносини. Бачила, як ОСОБА_20 грався зі своїм сином. Колись бачила ОСОБА_18 з сином та доньками ОСОБА_11 . Знає, що ОСОБА_11 пару раз виганяла ОСОБА_18 з квартири і він приходив до них та просився переночувати. Але вона не дозволяла. У ОСОБА_17 до ОСОБА_58 вже була перша дружина. ОСОБА_59 друга дружина, а ОСОБА_11 третя. При ній ОСОБА_74 з собою в АТО не звав. Але ОСОБА_59 потім признавалась їй, що призвалась в Армію і хоче служити разом з ОСОБА_26 .
Свідок ОСОБА_62 суду пояснила, що вона мати відповідачки. Позивачку знає з травня 2012 року. Раніше теж бачила ОСОБА_1 на районі, бо також проживає на ОСОБА_44 вже 26 років. ОСОБА_20 прожив з її дочкою років 8. Тривалий час вони жили в них в квартирі. ОСОБА_20 дуже любив свого сина. В усьому допомагав ОСОБА_58 . Коли працював на „НЗФ, його цінили. Алкоголіком ОСОБА_20 ніколи не був, але спиртні напої вживав. Зриви в ОСОБА_17 , дійсно, траплялись і були по кілька днів. Якщо в дітей і булди сварки, то тільки з-за випивки ОСОБА_75 потім в ОСОБА_17 зявилась коханка і донька не стерпіла. На початку березня 2012 року в доньки з ОСОБА_26 почастішали скандали. А потім донька дізналась про коханку. Десь 28 чи 29 березня 2012 року донька з ОСОБА_26 сильно посварились і ОСОБА_76 вигнала з квартири. ОСОБА_20 пішов до свого друга. Про те, що він проживає в ОСОБА_77 , їй ОСОБА_20 сказав сам, коли прийшов за своїми речами. В неї з зятем відносини були нормальні. Коли ОСОБА_20 проживав з ОСОБА_56 , він в них був зареєстрований. А потім, коли вони дізнались про Оксану, вона сама наказала зятю виписатись. Коли ОСОБА_20 був в АТО, він кілька разів приходив додому у відпустку і завжди приходив до них спілкуватись з сином. Їх з чоловіком продовжував називати матірю та батьком. Останній раз він приходив до них ІНФОРМАЦІЯ_6 в дуже доброму настрої і сказав, що на кінець вони з ОСОБА_43 порозумілись і попросив, щоб ОСОБА_78 закінчив 5-й клас в ОСОБА_22 та пожив в них. Вона спитала, чому. А ОСОБА_20 сказав, що поки це секрет. Про смерть ОСОБА_17 вони дізнались від його сестри. Ввечері 13.02.2016 року вони ходили до ОСОБА_11 , де була труна з ОСОБА_26 . Вони купили віночок і віддали ОСОБА_11 200 грн. Похоронами займався ПАТ „НЗФ та сестра ОСОБА_17 . На поминальному обіді сестра ОСОБА_79 дякувала ПАТ „НЗФ за допомогу. Її донька не дозволяла ОСОБА_24 спілкуватись з сином лише тоді, коли ОСОБА_20 був напідпитку. А так ніяких перешкод вона ОСОБА_24 ніколи не чинила.
Свідок ОСОБА_80 суду пояснила, що вона сусідка відповідачки з червня 2012 року по кінець 2014 року. ОСОБА_59 знімала квартиру поруч з її квартирою. Їх діти дружили, вони з ОСОБА_56 ні. Їх діти ходили разом в дитсадок. Бачила, як ОСОБА_20 неодноразово приходив в гості до сина. ОСОБА_81 зі школи в обід проводила відповідачка, годувала. Іноді до них приходила й бабуся. Колись, в 2013 році, точно сказати не може, коли вона була вдома, до ОСОБА_58 приходив ОСОБА_20 і став стукати в двері. Тані вдома не було. Вона вийшла і спитала, що сталось. ОСОБА_20 був якийсь неголений, мятий і сказав, що його вигнали. Вона дала ОСОБА_24 50 грн. і він пішов. Ніяких речей у ОСОБА_17 в руках не було. ОСОБА_20 сказав їй, що поїде до брата чи сестри. Після цього вона ще кілька разів бачила ОСОБА_18 , але де він жив не знає.
Відповідно до ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав.
Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобовязаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» визначено, що члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги здійснюється Міноборони, іншим центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами.
Таким чином, відповідно до діючого в Україні законодавства, виплати одноразової допомоги здійснюється членам сімї, батькам та утриманцям загиблого військовослужбовця.
Встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без шлюбу дає право позивачці на отримання одноразової грошової допомоги після смерті загиблого під час АТО ОСОБА_6 .
Позивач позбавлена можливості встановити даний факт в іншому порядку, оскільки законом не визначено іншого порядку встановлення зазначеного факту.
Враховуючи вищевикладене та на підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_6 та ОСОБА_1 як чоловіка та жінки без шлюбу з кінця березня 2012 року до моменту його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження ним військової служби.
Щодо вимог про визнання права на отримання одноразової грошової допомоги, суд приходить до висновку, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вирішення зазначеного питання, відповідно до діючого законодавства України, відноситься до повноважень Міністерства оборони України.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року та роз`яснень Міністерства оборони України щодо виплати одноразової грошової допомоги членам сімей загиблих під час АТО військовослужбовців, оформлення документів для виплати допомоги здійснюють обласні військові комісаріати за місцем проживання отримувачів допомоги.
Після отримання військкоматом усіх необхідних документів, вони подаються в Департамент фінансів, після чого виносяться на розгляд комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби.
Рішення про призначення та виплату допомоги, згідно з нормативно-правовим актом Кабінету Міністрів України, приймає головний розпорядник коштів, тобто Міністр оборони України, який затверджує протокол засідання згаданої комісії. Після чого Департамент Фінансів Міністерства оборони України перераховує кошти до обласних військових комісаріатів для виплати заявникам.
Таким чином, позивач не позбавлена можливості звернутися до вищезазначеної установи для вирішення вказаного питання у порядок та спосіб визначений законодавством.
Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 275, 60 грн. А з позивачки в дохід держави підлягає стягненню ще 275 грн. 60 коп.
Керуючись ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 214-215, 256, 259 ЦПК України, ст.3 СК України, Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов»язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити часткового.
Встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження ним військової служби, з кінця березня 2012 року по день смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 275 грн. 60 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 275 грн. 60 коп.
В решті позову - відмовити.
Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал