Справа № 502/1783/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді - Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 сільської ради Кілійського району Одеської області

про

визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом, в якому вказала, що 20.05.2013 р. померла її мати ОСОБА_3. Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 3,11 гектари. ОСОБА_3 залишила заповіт на імя позивача. Встановлений законом строк для прийняття спадщини ОСОБА_1 пропустила в звязку з тим, що не знала, що існує заповіт взагалі та дізналася про це, коли 19.06.2017 р. переглядала речі спадкодавця, тобто батьки казали що, все залишать їй, але мати не казала, що склала заповіт. На час смерті матері, у позивача був хворим її чоловік, який потребував постійного догляду за собою та в подальшому у 2014 р. чоловік помер, після чого в неї стався гіпертонічний криз, це захворювання у неї більш ніж 10 років. 20.06.2017 р. позивач звернулася до секретаря сільської ради та секретар підтвердив дійсність заповіту та рекомендував звернутися до нотаріуса щодо прийняття спадщини. 03.08.2017 р. позивач звернулася до нотаріальної контори та їй було розяснено про можливість визначення додаткового строку для прийняття спадщини в судовому поряду. На підставі викладеного позивач просила суд ухвалити рішення, яким визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, яка померла 20.05.2013 року.

Позивачем було подано заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Кілійського району, надав заяву, в якій вказав, що з позовними вимогами згоден та просив розглянути справу за його відсутності.

Зважаючи на те, що сторони не прибули в судове засідання, розгляд справи проведено за відсутності сторін без фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197ЦПК України.

Вивчивши доводипозивача, викладені в позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до заповіту від 25.05.2011 р. посвідченого секретарем Фурманівської сільської ради Кілійського району Одеської області, ОСОБА_3, заповідала ОСОБА_1 земельну ділянку, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Кілійського району Одеської області, масив № 13 ділянка № 4, площею 3,11 гектара, згідно державного акта серії ОД № 051259 від 21.12.2004 р.

Як зазначено в свідоцтві про смерть І-ЖД № 341832 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 292, - ОСОБА_3, померла 20.05.2013 року.

Згідно акту обстеження матеріально побутових умов, вих. № 241 від 19.06.2013 р., ОСОБА_4, проживав сумісно зі своєю дружиною ОСОБА_3, за адресою: с. Фурманівка, вул. 8 Березня, 8 та на день її смерті вів єдине господарство, та доглядав за жінкою, котра потребувала постійного догляду, після її смерті, 20.05.2013 р., проводив поховання.

З виписного епікризу з історії хвороб № 1912 виданого Кілійською Центральною районною лікарнею від 19.08.2016 р., вбачається, що ОСОБА_1 має діагноз гіпертонічну хворобу ІІ ст.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ОД № 051259, виданого 21.12.2004 р. Кілійською районною державною адміністрацією, ОСОБА_3, належала земельна ділянка площею 3,11 га, розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Кілійського району Одеської області, масив № 13 ділянка № 4, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії МП 001857 від 01.08.2007 р. виданого головою ОСОБА_2 сільської ради, ОСОБА_3 має право на майновий пай в розмірі 2378 грн. або 0,41 відсоток.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 27464660 від 11.07.2011 р., заповідачем є ОСОБА_3, номер заповіту 51406345, дата посвідчення 25.05.2011 р.

Як вбачається з інформаційного листа від 03.08.2017 р. № 1683/01-16, виданого нотаріусом Білгород Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області, на підставі звернення ОСОБА_1 щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 розяснено, що нею пропущений строк для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав.

При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами:

Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Як зазначено в ст. ст. 1269-1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно ч.3 до ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк для прийняття спадщини.

Аналогічні положення викладені в п.п 3.13 п. 3 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 57 ЦК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи . Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому, як зазначено в ч.ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналогічний припис міститься в ч. 3 ст. 10 ЦПК України /Змагальність сторін/.

Поважними причинами можуть бути лише такі, що пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини. Вказана позиція викладена в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справа про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 та узгоджується також з відповідними положеннями, викладеними в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13.

Аналогічна правова позиція також висловлена Верховним судом України при розгляді справи № 6-1486цс15 та передбачає, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З досліджених доказів судом встановлено, що позивач дійсно має гіпертонічну хворобу, яка потребує періодичного, як стаціонарного, так і постійного, амбулаторного лікування, також зважаючи на факт того, що позивач дізналася про існування заповіту у червні 2017 р. тобто через 4 роки після смерті ОСОБА_3, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в звязку з чим, задовольняє позов.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК, ст. ст. 1223, 1269-1270, 1272 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Кілійського району Одеської області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити повністю.

Визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, додатковий строк у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, померлої 20 травня 2013 року в селі Фурманівка Кілійського району Одеської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_5