Справа № 346/3205/16-ц
Провадження № 22-ц/779/761/2017
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Горблянського Я.Д.,Матківського Р.Й

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представників ОСОБА_2. ОСОБА_3 і ОСОБА_4

позивача ОСОБА_5 та його представника

ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про повернення вартості безпідставно набутого майна, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 10 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_5, ОСОБА_7 звернулись в суд з указаним позовом і зазначали, що 13.06.1996 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 був укладений договір дарування квартири № 53, що в м.Коломия, вул. Леонтовича 18. Згідно домовленності сімя ОСОБА_9 забезпечувава паливними дровами щороку, здійснювала господарські роботи; обробляння городу та збирання урожаю для ОСОБА_2 Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2013 року договір дарування квартири визнано недійсним. Підставою для визнання договору дарування недійсним була ст. 229 ЦК України, тобто укладення договору під впливом помилки. Судом було встановлено, що відчужуючи квартиру ОСОБА_2 уклала договір внаслідок помилки, вважала що укладає договір довічного утримання, маючи на меті отримання від ОСОБА_9 вигоди матеріального, морально характеру, які позивачем фактично отримувались з травня 1996 року до липня 2011 року. Зазначали, що ОСОБА_7 приймала у дар зазначену квартиру з умовою надання ОСОБА_2 довічного матеріальної та моральної допомоги, яку фактично надавали обидва позивачі до липня 2011 року на загальну суму 15616 грн, яка складається: з травня місяця 1996 року були придбані паливні матеріали, щороку по 3 м. куб. дров, для обігріву будинку гр. ОСОБА_2 в с.Корнич, Коломийського району по липень 2012 року. А саме, куплялись для відповідачки: 22.08.1997 року паливні дрова у приватного підприємця ОСОБА_10 в кількості 3 м 3 на загальну суму 900 грн.; 22.07.1998 р. паливні дрова у приватного підприємця ОСОБА_11 в кількості 3 м 3 на загальну суму 924 грн.; 14.07.1999 р. паливні дрова у приватного підприємця ОСОБА_10 в кількості 3 м 3 на загальну суму 930 грн; 16.08.2000 р. паливні дрова у приватного підприємця ОСОБА_11 в кількості 3 м3на загальну суму 1020 грн.; 14.08.2002 року паливні дрова у приватного підприємця ОСОБА_11 кількості 3 м3 на загальну суму 1056 грн.; 10.10.2003 року паливні дрова у приватного підприємця ОСОБА_11 кількості 3 м3 на загальну суму 1080 грн.; 18.07.2006р. паливні дрова у ТзОВ «Доброта» в кількості 3 м3 на загальну суму 990 грн; 16.08.2007 року паливні дрова у ТзОВ «Доброта» в кількості 3 м 3 на загальну суму 1026 грн.; 30.07.2008 р. паливні дрова у ПвКП «Житлобуд» в кількості 3 м 3 на загальну суму 1140 грн.; 20.05. 2009 року паливні дрова у ТзОВ «Доброта» в кількості 3 м на загальну суму 1200 грн.; 04.06.2010 року паливні дрова у ТзОВ «Доброта» в кількості 3 м 3 на загальну суму 1350 грн. У звязку із цим, просили стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_5 40000 грн. вартість виконаних робіт за недійсним правочином та моральну шкоду.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 10 березня 2017 року частково задоволено позов. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 11 616 (одинадцять тисяч шістсот шістнадцять) грн. та 551 грн. 20 коп. сплаченого судового збору. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що з часу укладення договору дарування і до часу його скасування, належна ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_1 вважалась подарованою, що передбачає безоплатну передачу, тому відповідачі не мали ніяких майнових зобовязань. Крім того, підставою для стягнення з ОСОБА_2 11616 грн. стали покази свідків про обєм виконаних робіт, які апелянт вважає недостовірними.

ОСОБА_5 і ОСОБА_7 рішення суду не оскаржують.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, просить задовольнити цю скаргу.

ОСОБА_5 вважає оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим і просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_5, ОСОБА_7, суд виходив з того, що ОСОБА_5 в даному випадку діяв в інтересах подружжя, а тому має право на відшкодування доведених витрат в сумі 11616 грн. на придбання дров після укладення договору дарування під впливом помилки допущеної відповідачем, що встановлено рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.12.2013 року.

Висновок суду є передчасним і погодитись з ним не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 243 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час укладення договору, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. За змістом зазначеної статті дарувальник добровільно позбавляє себе права власності на майно, не маючи при цьому на меті отримання будь-яких вигод матеріального чи морального характеру з боку обдарованого, у свою чергу обдарований набуває права власності на майно при відсутності з його боку обов'язків надання таких вигод.

Згідно з п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно ч.ч.1,2 ст.56 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час укладення договору дарування угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

Якщо така угода визнана недійсною, то кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернення одержаного в натурі - відшкодувати його вартість.

Згідно ст. 229 ЦК України (в редакції 2004 року) якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення крім випадків, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом 13 червня 1996 року було укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Коломийського нотаріального округу ОСОБА_12, згідно якого ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_9 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_2.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2013 року визнано недійсним договір зазначений договір дарування дарування квартири з підстав, передбачених ст. 229 ЦК України, тобто внаслідок помилки ОСОБА_2 щодо предмета та істотних умов правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержане, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину.

Отже, внаслідок визнання недійсним договору дарування зазначеної квартири ОСОБА_2 зобовязана повернути ОСОБА_9І все одержане за угодою.

ОСОБА_5 не був стороною за визнаним недійсним договором дарування, тому не набув права на повернення з ОСОБА_2 все одержане за цим договором з підстав, передбачених 2 ст.56 ЦК УРСР 1963 року та ч. 1 ст. 216 ЦК України, що не було враховано судом першої інстанції.

За правилами п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав встановлених п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового про відмову ОСОБА_5 у задоволенні позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 209,307, 309,313,314,316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 10 березня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 11 616 (одинадцять тисяч шістсот шістнадцять) грн. та 551 грн 20 коп. сплаченого судового збору скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_5 у задоволені позову до ОСОБА_2 про про стягнення 11 616 (одинадцять тисяч шістсот шістнадцять) грн вартості безпідставно набутого майна.

В решті рішення Коломийського міськрайонного суду від 10 березня 2017 року залишити без зміни.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржен е в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Судді: В.Д. Фединяк

ОСОБА_13

ОСОБА_14