АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Провадження №22-ц/796/4010/2017 Головуючий у 1 інстанції - Фаркош Ю.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Переверзева Ганна Олегівна, про визнання недійсним договору дарування квартири,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 позивач ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та просив визнати недійсним укладений між ОСОБА_6, яка діяла в інтересах ОСОБА_4, та ОСОБА_3 договір №195 від 20.05.2015 дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 79,70 кв.м., здійснити переведення права власності квартири за адресою: АДРЕСА_1, з ОСОБА_3 на СПД-ФОП ОСОБА_7 в рахунок погашення боргу за договором про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статуному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 05.05.2015 року № 330 .

Свої вимоги позивач обгрунтував тим, що 17 грудня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу частки у ТОВ «Торговий дім «Камілла» №1491, за яким ОСОБА_8 продав ОСОБА_4 40% частки за 8 000 000 грн.

ОСОБА_4 зареєстрував частку у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» на своє ім'я, однак, кошти за цю частку продавцю не перерахував.

05.05.2015 між ОСОБА_8 та СПД - ФОП ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» та про заміну первісного кредитора на нового. На час подання позовної заяви ОСОБА_4 не виконав своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» №1491 від 17 грудня 2014 року. Позивач вважає, що договір №195 від 20.05.2015 року був укладений за наявності спільного умислу між ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 з метою погіршення матеріального становища ОСОБА_4 шляхом приховання майна, що в подальшому дасть ОСОБА_4 можливість ухилитися від виконання грошового зобов'язання перед кредиторами. Таким чином, вважає наявними підстави для визнання договору недійсним.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 13.04.2016, а саме, скасовано арешт, накладений на квартиру № 12, яка знаходиться в будинку № 2/44 по вул. П.Мирного у м. Києві.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимог задовольнити в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, зокрема, суд розглянув спір лише в частині немайнової вимоги про визнання фіктивним договору дарування, а майнову вимогу про переведення права власності на нерухоме майно в рахунок погашення частини боргу суд не розглянув та не надав будь-яких обґрунтувань щодо відмови у задоволенні цієї вимоги. Крім того, суд у невстановленому ЦПК порядку скасував заходи забезпечення позову.

До суду апеляційної інстанції апелянт не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив.

Представники відповідачів проти задоволення апеляційної скарги заперечували. Просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі ст.. 305 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які не з'явилися, оскільки їх явка до суду апеляційної інстанції не є обов'язковою.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 грудня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу частки у ТОВ «Торговий дім «Камілла» №1491, за яким ОСОБА_8 продав ОСОБА_4 40% частки за 8 000 000 грн.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року було встановлено, що ОСОБА_4 в результаті укладеного із ОСОБА_8 договору купівлі-продажу частки у ТОВ «Торговий дім «Камілла» набув право власності на 40% товариства, які зареєстрував на своє ім'я , однак, кошти продавцю не сплатив, а тому судом було стягнуто із ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2, який викупив право вимоги у ОСОБА_8, 7 980 000 грн, інфляційні втрати в розмірі 4 192 000 грн та 3 % річних 370 189, 39 грн.

05.05.2015 між ОСОБА_8 та СПД - ФОП ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» та про заміну первісного кредитора на нового.

Відповідно до п.1.3. вказаного договору до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі і право вимоги, що виникне в майбутньому щодо сплати боргу.

20.05.2015 між ОСОБА_6, яка діяла в інтересах ОСОБА_4, та ОСОБА_3 було укладено Договір дарування квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_6, яка діяла в інтересах ОСОБА_4, передала, а ОСОБА_3 прийняла у дар квартиру за адресою: АДРЕСА_1, опис об'єкта: кількість кімнат - 3, загальна площа - 79,70 кв.м., житлова площа - 55,70 кв.м.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач не є стороною договору, а тому не може оспорювати вказаний договір, крім того, вимоги позивача про фіктивність правочину базуються на його припущеннях, а не на доказах, а тому в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Відповідно до ст.. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створити правові наслідки, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законом.

Відповідно до ст.. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні безоплатно майно у власність.

Для визнання правочину дарування фіктивним необхідно встановити наявність умислу в усіх сторін такого правочину. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони , вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь , що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Достатніх та достовірних доказів того, що сторони договору дарування не мали дійсного наміру створити правові наслідки, передбачені договором, а мали лише мету приховати майно ОСОБА_4 від виконання його зобов'язань за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства, позивач суду не надав.

Представники відповідача пояснили, що ОСОБА_4 окрім спірної квартири має на праві власності інше майно, на яке може бути звернуто стягнення в разі необхідності, сам проживає в приватному будинку, а спірну квартиру подарував своїй матері, яка там зареєстрована. Дарування відбулося через півроку після укладання угоди купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства та задовго до стягнення коштів із відповідача на користь позивача.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :