АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 1 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», треті особи: Моторне (транспортне) страхове бюро України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Віді-Пауер» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановила:

у травні 2016р. позивач звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень позовних вимог від 18 листопада 2016р., просив стягнути з ПрАТ «УТСК» пеню за прострочення страхової виплати у розмірі 1 193грн. 99коп., з ОСОБА_2 34 502грн. 49коп. матеріальної шкоди, та з відповідачів солідарно в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн., та стягнути з відповідачів компенсацію витрат на правову допомогу.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 8 жовтня 2015р. о 22 год. 10 хв. на АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Опель», державний номерний знак НОМЕР_1, під час руху заднім ходом не переконався в тому, що це буде безпечним, внаслідок чого було пошкоджено належний йому автомобіль марки «Land Rover», державний номерний знак НОМЕР_2.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 18 грудня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення.

Справа №752/7485/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6243/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Ладиченко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Позивач стверджував, що оскільки відповідальність ОСОБА_3 на день заподіяння шкоди була застрахована у ПрАТ «УТСК» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ 4768876, 27 січня 2016р. він звернувся до ПрАТ «УТСК» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду з викладом обставин події та схематичним зображенням випадку, та із заявою про виплату страхового відшкодування за пошкоджений у ДТП автомобіль. На підставі складеного аварійним комісаром акту пошкодження транспортного засобу, йому була нарахована максимальна сума страхового відшкодування у розмірі 50 000грн., проте в порушення вимог ст. 36.2 закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» по спливу 90 днів, станом на 27 квітня 2016р., відшкодування виплачено не було, у зв'язку із чим страхова компанія повинна сплатити пеню за період з 27 квітня 2016р. по 19

- 2 -

травня 2016р. з урахуванням розміру облікової та подвійної облікової ставки НБУ, у розмірі 1 193грн. 99коп.

Крім того, позивач посилався на те, що фактичний розмір збитків, яких було завдано внаслідок ДТП, становить значно більшу суму, ніж визначено страховою компанією, що підтверджується рахунком-фактурою відновлювального ремонту від 19 березня 2016р. №ПАсС-0003450 ТОВ «Віді-Пауер», актом виконаних робіт №ПАССА-005685 від 10 травня 2016р., за яким сума відновлювального ремонту автомобіля становить 83 308грн. 50коп. та квитанцією про перерахунок коштів на ремонт автомобіля. З урахування призначеного ПрАТ «УТСК» страхового відшкодування у сумі 50 000 грн., ОСОБА_3 зобов'язаний відшкодувати 33 308грн. 50 коп. матеріальної шкоди.

Обґрунтовуючи завдану йому моральну шкоду позивач посилався на те, що зазнав не мало переживань та страждань з приводу того, що особи, відповідальні за збитки не поновлюють порушене право, не сплачують в добровільному порядку завдану шкоду. Хвилювання та думки про те, як відновити свій транспортний засіб, тримали його у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на відносини в сім'ї та на роботі. Фактично втративши можливість вільно користуватись своїм транспортним засобом, він був змушений витрачати значний час для пересування громадським транспортом на роботу та у робочих справах, витрачав не мало часу на поїздки до станцій технічного обслуговування, органів судової влади, отримання необхідних документів для підтвердження розміру шкоди, що спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на сім'ю та роботу. Вказані обставини спричинили ряд негативних наслідків та моральні втрати і страждання для нього, тому він вважає, що відповідачі повинні сплатити 50 000 грн. за завдану моральну шкоду.

Також позивач зазначав, що згідно договору №12/15-01 від 1 грудня 2015р. залучив адвоката Калініченко І.О. для надання правової допомоги, у зв'язку з чим витрати на правову допомогу підлягають компенсації у розмірі 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 1 лютого 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення виплати суми страхового відшкодування у розмірі 1 193грн. 99коп., стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 33 308 грн. 50коп., у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн., у відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 912 грн. 03 коп. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою суду від 27 березня 2017 року заяву Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 1 лютого 2017 року залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» просить заочне рішення в частині вимог до страхової компанії про стягнення пені скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні вимог відмовити та розподілити судові витрати між сторонами.

Відповідач посилається на неповне з'ясування всіх фактичних обставин справи, оскільки на момент розгляду даної справи товариство вже сплатило позивачу пеню за весь період прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 1 827грн. 33коп., про що було повідомлено суд першої інстанції у запереченнях проти позову та на підтвердження чого до вказаних заперечень було долучено копію платіжного доручення № 6419 від 2 червня 2016р. про сплату на користь ОСОБА_1 пені у розмірі 1 827грн. 33коп.

Рішення суду в частині стягнення шкоди з ОСОБА_2 не оскаржується, тому

- 3 -

відповідно до ст. 303 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.220), у судове засідання свого представника не направило, клопотання про перенесення судового розгляду не подало, тому відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судове засідання у відсутність представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, яка визнала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 8 жовтня 2015р. на АДРЕСА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Опель», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля «Land Rover», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015р. винним у вчиненні адміністративного правопорушення визнано ОСОБА_2 та притягнено його до адміністративної відповідальності.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» згідно полісу № АІ/4768876 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 грудня 2014р.

27 січня 2016р. представник позивача звернувся до страховика із повідомленням про настання страхового випадку та із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до страхового акту № 1023-15К, складеного ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», розмір страхового відшкодування становить 50 000грн.

З наданих суду першої інстанції платіжних доручень вбачається, що страховиком страхове відшкодування було виплачено позивачу у період з 27 травня 2016р. по 2 червня 2016р. Також 2 червня 2016р. позивачу була виплачена пеня у сумі 1827грн. (с.с.92).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» пені, суд першої інстанції виходив з того, що страховик допустив прострочку виплати страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22.1. зазначеного закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 даного закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

За змістом статті 36 вказаного закону страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним

- 4 -

розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти

рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, у разі невизнання майнових вимог заявника - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно ст. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Матеріалами справи підтверджено, що 27 січня 2016р. позивач звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, тому страхова компанія зобов'язана була до 26 квітня 2016р. прийняти рішення про виплату страхового відшкодування та виплатити його, або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Однак, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» вказані вимоги закону у повному обсязі не виконала, виплачувати страхове відшкодування почала тільки 27 травня 2016р., та повністю його виплатила 2 червня 2016р., тому позивач мав правові підстави для пред'явлення вимоги про стягнення зі страховика пені, передбаченої статтею 36.5. вищезазначеного закону.

Разом з тим, відповідачем суду першої інстанції надані докази про сплату позивачу 2 червня 2016р. пені за період прострочки виплати страхового відшкодування з 27 квітня 2016р. по 2 червня 2016р. у сумі 1827грн. 33коп.

Однак, суд першої інстанції вказані обставини та надані відповідачем докази до уваги не взяв та ухвалив безпідставне рішення про стягнення з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» пені у сумі 1193грн. 99коп.

Частиною 1 статті 309 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи (пункт 3).

Враховуючи, що висновок суду першої інстанції про невиконання ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» свого обов'язку про виплаті пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, не відповідає обставинам справи та наданим відповідачем доказам, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, а позовні вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача на користь ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» задовольнити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 1 лютого 2017 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 пені за прострочення виплати суми страхового відшкодування у розмірі 1 193грн. 99коп скасувати, ухвалити в цій частині нове

- 5 -

рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» судовий збір у сумі 1535грн. 84коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: