АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Рубан С.М., Іванченка М.М.

при секретарі Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ткаченко Вікторія Леонідівни про визнання договору довічного утримання недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, через уповноваженого представника звернувся до суду з позовом про визнання договору довічного утримання недійсним.

Крім того, подав заяву про забезпечення позову по вказаній справі,

Обґрунтовуючи заяву, посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.09.2017 року в задоволені заяви представника позивача про забезпечення позову - відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

В скарзі посилалася на те, що ухвала є незаконною і такою, що постановлена з порушенням норм процесуального законодавства. Зазначила, що суд не повно з'ясував обставини , не перевірив дійсність вказаних у позові обставин щодо його предмету та підстав.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи скарги підтримав.

Представник відповідача доводи скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Згідно вимог ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позов, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не надано оригіналів правовстановлюючих документів на майно, відсутності ризиків для виконання можливого рішення суду про задоволення позову вжиття заходів забезпечення у виді арешту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам Закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання договору довічного утримання недійсним, без застосування наслідків визнання його недійсності, що є вимогою немайнового характеру.

Таким чином, реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про визнання недійсним договору довічного утримання відсутня.

Стороною позивача не мотивовано належним чином можливість задоволення заяви про забезпечення позову та не надано належних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання рішення суду.

Доводи про не повне з'ясування обставин справи щодо предмету та підстав спору є безпівдставні, так як майно на яке просить накласти арешт представник позивача не входить до предмету спору.

Доводи скарги про те, що суд не дослідив всі ризики невжиття заходів забезпечення позову також не відповідають дійсності, так як рішення суду в частині визнання недійсним договору довічного утримання можливо виконати без вжиття заходу забезпечення у виді арешту квартири.

Метою вжиття тих чи інших заходів забезпечення позову є забезпечення реального виконання рішення у разі задоволення позову.

На думку колегії суддів вид забезпечення позову, обраний позивачем не відповідає заявленим позовним вимогам, оскільки його застосування чи не застосування не впливає на виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки в даному випадку вирішується лише питання про недійсність правочину, яким є договір довічного утримання, і як наслідок визнання його недійсним, з урахуванням заявлених позовних вимог.

Інші доводи скарги на правильність постановленої ухвали не впливають.

Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому відповідно до ст. 312 ЦПК України колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу.

При цьому, колегія суддів роз'яснює позивачеві, що в разі збільшення обсягу позовних вимог та виникнення реальних обставин, які можуть утруднити або унеможливити виконання судового рішення та наявності відповідних доказів про намір відчуження належного відповідачеві майна, позивач не позбавлений права на звернення до суду з повторною заявою про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: