Справа № 204/3010/16-ц
Провадження № 2/204/62/17 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю відповідачки ОСОБА_2

за участю представника відповідачки ОСОБА_3

за участю третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро справу за позовом Органа опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки доходу (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь закладу чи особи куди їх буде влаштовано. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що ОСОБА_2 є матірю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 у шлюбі не перебуває. Відомості про батька дитини записано на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Зі слів матері біологічним батьком дитини є ОСОБА_4. Дитина перебуває на обліку в управлінні-службі у справах дітей з самого народження, як така, що опинилися в складних життєвих обставинах. Від адміністрації КЗ «Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. ОСОБА_6» ДОР» 10.11.2015 року надійшло повідомлення про те, що у них перебуває недоношена дитина, народжена жінкою під час алкогольного спяніння, з численними діагнозами серед яких алкогольна фетопатія. З самого народження дитини ОСОБА_2 почала ухилятися від її виховання. За час перебування дитини у лікарні мати лише двічі відвідала сина, при цьому, перебувала у стані алкогольного спяніння та погрожувала відмовитися від нього. З лікарями щодо стану здоровя дитини не спілкувалася, лікарськими засобами та предметами по догляду за хлопчиком не забезпечувала. Тому, адміністрація медичного закладу порушила питання доцільності повернення дитини матері. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яка відбулася 04.12.2015 року було вирішено надати матері можливість реалізувати свої батьківські права та дозволити забрати дитину з лікарні. Дитина проживає з матірю у біологічних родичів батька за адресою: АДРЕСА_1. Житло знаходиться у неналежному санітарному стані. У квартирі брудно, сморід, дитина постійно перебуває у сигаретному димі. Мати не отримує державну допомогу на сина, оскільки не має реєстрації. Біологічний батько не працює. Сімя існує за рахунок пенсії біологічної бабусі дитини. У 2016 році лікарі при огляді дитини неодноразово відмічали за матірю запах алкоголю. Під час виходів до дитини у квартирі був постійний безлад. З ОСОБА_2 неодноразово проводилися бесіди щодо належного виконання батьківських обовязків, а також було попереджено про позбавлення батьківських прав у разі невиконання нею батьківських обовязків. Взявши дитину, нібито на прогулянку, ОСОБА_2, 26.03.2016 року, спільно з знайомою розпивали спиртний напій самогон біля кіоску, де збираються сумнівні особи. Після великої кількості випитого алкоголю у ОСОБА_2 стався судомний напад. Перехожою жінкою було викликано карету швидкої допомоги. Мати доставлено до КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 7», а дитину до КЗ «ДДМКЛ № 2». Під час огляду ОСОБА_5 у нього виявлено грижу і дитині була потрібна операція, однак мати до лікарів за медичною допомогою не зверталася. Після даного випадку ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП. ОСОБА_5 з 30.03.2016 року по 14.04.2016 року перебував у кардіологічному відділені КЗ «ДДМКЛ № 2»ДОР». За цей час мати відвідала сина лише кілька раз і кожного разу перебувала у стані алкогольного спяніння. З 14.03.2016 року ОСОБА_5 знаходиться у КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР». ОСОБА_2, крім вживання алкоголю, веде асоціальний спосіб життя, а саме: у 2010 році була засуджена за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України та відбувала покарання в місцях позбавлення волі з 2010 по 2014 рік. Хронічне вживання алкогольних напоїв під час та після вагітності свідчить про те, що матері дитина не потрібна. Нехтуючи батьківськими обовязками мати наражає дитину на небезпеку для її життя та здоровя.

Ухвалою суду до у часті у справу був залучений ОСОБА_4 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою суду позивача по даній справі було уточнено на орган опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги позивача підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі, вказавши, що відповідачка своїх батьківських обовязків не виконує.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивача та просили відмовити йому в повному обсязі. При цьому, вказали, що з матеріалів справи вбачається, що відповідачка не перебуває на обліку, як особа, що страждає на алкоголізм. Окрім того, відсутній медичний висновок відносно ОСОБА_2 з цього питання. Тому ОСОБА_2 не можна розглядати як такою, що страждає на хронічний алкоголіз, а тому і позбавляти батьківських прав за зазначеною підставою не можна. Відповідачка з третьою особою бажали народження цієї дитини. Саме тому ОСОБА_2, під час вагітності, була госпіталізована на збереження, для чого купувала ліки. Після народження дитини, у період перебування дитини у лікарнях, вона та батько дитини купували ліки для дитини і все необхідне для догляду за нею. Після втрати відповідачкою свідомості, що відбулося на вулиці, у березні 2016 року, яке будо визвано захворюванням відповідачки - епілепсією, дитину було направлено у одну лікарню, відповідачку- у іншу. З цього часу дитина проживає окремо від батьків. На теперішній час дитина знаходиться у дитячому будинку. Її регулярно відвідує відповідачка зі своїм фактичним чоловіком - батьком дитини. Тому, твердження позивача, що відповідачка не піклується про дитину, не відповідає дійсності. При цьому, дитина має батька - ОСОБА_4М, який характеризується з позитивної сторони. Відповідачка зі своїм фактичним чоловіком проживають у 3-кімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2, зі всіма зручностями, займають одну ізольовану кімнату. У кімнаті є все для нормального проживання дитини. Якщо суд задовільнить позовну заяву органу опіки та піклування, і позбавить відповідачку батьківства, то дитина все рівно залишиться проживати з відповідачкою та її фактичним чоловіком - батьком дитини, ОСОБА_4, і рішення суду про позбавлення батьківства втрачає свій сенс. Щодо захворювання відповідачки, то слід зауважити, що вона дійсно страждає на захворювання - епілепсією. Відповідачка не перебуває на обліку з цього захворювання, тому що вона у 15 років втратила мати, потім житло, на протязі року проживала у притулку, і тому вона не звикла звертатися до лікарні. Після нападу вона приймає ліки і на цьому лікування закінчується. Для постановки її на облік у лікарні за зазначеним діагнозом, ОСОБА_2 необхідно пройти обстеження, яке коштує дуже дорого, тому вона позбавлена можливості це зробити. Але в матеріалах справи є повідомлення Дніпропетровської міської ради до начальника правління служби у справах дітей від 28.03.2016 року за № 650, в якому зазначене, що «в суботу 26.03.2016 року о 15-00 зареєстровано, що у мами дитини ОСОБА_2, під час прогулянки на вулиці стався судомний напад». З 26.03.2016 року дитину було вилучено. Тому, якби відповідачка не втратила свідомості на вулиці, дитина і по цей час проживала би з відповідачкою та своїм батьком і позову заявлено не було б. Необхідно також зазначити, що батько дитини бажав забрати свою дитину з дитячого будинку, але йому в цьому було незаконно відмовлено і повідомлено, що це можливо тільки після розгляду справи судом. Тому, якби дитину повернули батьку, то і позову і справи у суд не було. При цьому, відповідачка так і її фактичний чоловік ОСОБА_4 постійно працюють (реалізатор на ринку, будівництві), але без оформлення. Їх сімя проживає у квартирі разом з бабцею та тіткою дитини, які дуже добре відносяться до неї. Тому, підстав для позбавлення батьківства ОСОБА_2 немає.

ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав заперечення відповідачки та її представника, і просив відмовити позивачу в задоволенні його позову.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають по наступним підставам.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У судовому засіданні було встановлено, що відповідачка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є матірю малолітньої дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії І-КИ № 576477, виданим повторно 05.04.2016 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1465 від 30.10.2015 року (а.с.7).

Відомості про батька малолітньої дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, були записані на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 05.04.2016 року за № 6 (а.с.8).

Проте, пізніше, ОСОБА_4 визнав себе батьком малолітньої дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку з чим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 08.04.2016 року було видане повторно свідоцтвом про народження Серії І-КИ № 586726, актовий запис № 1465 від 30.10.2015 року, в якому батьком дитини зазначений вже ОСОБА_4, а прізвище дитини зазначене, як «Дядичок» (а.с.55).

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився недоношеним відповідачкою під час алкогольного спяніння, з численними діагнозами, серед яких алкогольна фетопатія, у звязку з чим дитину було переведено у відділення для недоношених новонароджених дітей Комунального закладу «Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. ОСОБА_6» Дніпропетровської обласної ради», що підтверджується повідомленням Комунального закладу «Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. ОСОБА_6» Дніпропетровської обласної ради» від 10.11.2015 року за вих. № 1236 (а.с.10).

При цьому, згідно повідомлень Комунального закладу «Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. ОСОБА_6» Дніпропетровської обласної ради» мати відвідувала за цей час дитину декілька разів та була у нетверезому стані (а.с.10-11), зчиняла скандали з погрозами, що покине дитину.

Далі, дитина проживала разом з матірю та біологічним батьком, ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_3.

26 березня 2016 року у ОСОБА_2, під час прогулянки з дитиною, стався судомний напад. Перехожою жінкою було викликано карету швидкої допомоги. Мати доставлено до КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 7» Дніпропетровської обласної ради», а дитину до КЗ «Дніпропетровська дитяча міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради», де дитина перебуває по теперішній час, що підтверджується листом Комунального закладу «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 7» Дніпропетровської обласної ради» від 28.03.2016 року за № 650 (а.с.12).

В свою чергу, згідно листа Красногвардійського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 04.04.2016 року за вих. № 376/1172, встановлено, що судомний напад у відповідачки стався після розпивання нею із її знайомою, на імя ОСОБА_1, спиртних напоїв, а саме самогону (а.с.14).

Згідно листа Комунального закладу «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 7» Дніпропетровської обласної ради» від 28.03.2016 року за № 650, відповідачка протягом 1 кварталу 2016 року вчасно, щомісячно, зявлялася на огляд, але медичним персоналом відмічався легкий перегар (а.с.12).

У самої ж дитини було діагностовано «грижу справа, ущемлення», у звязку з чим дитина була переведена до обласної дитячої лікарні.

Згідно акту від 14.04.2016 року за вих. № 01/вих/1518, складеного комісією Комунального закладу «Дніпропетровська дитяча міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради», ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходився в кардіологічному відділенні вказаного закладу з 30.03.2016 року по 14.04.2016 року, за час перебування у лікарні хлопчика періодично відвідувала мати у стані алкогольного спяніння (а.с.23).

З 14 квітня 2016 року та по теперішній час дитина перебуває у Комунальному закладі «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради», що підтверджується актом від 05.10.2016 року за № 556 (а.с.53). Згідно цього акту дитину відвідують відповідачка та третя особа, приносять предмети догляду, цікавляться станом здоровя, але також зазначено, що 17 травня 2016 року мати прийшла відвідати свого сина у стані алкогольного спяніння.

Згідно характеристики на відповідачку, складеної 05.12.2016 року інспектором СПП Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом міліції ОСОБА_7, остання неодноразово була помічена у стані алкогольного спяніння (а.с.71).

Крім того, в судовому засіданні були допитані наступні свідки:

Свідок ОСОБА_8, яка є лікарем дитини, і яка вказала, що знає відповідачку з вересня 2016 року, коли вона прийшла ставати на облік. На облік відповідачка стало дуже пізно, на 22 тижні після пологів. Наступного разу вона (свідок) бачила її вже на комісії, де відповідачка була у стані алкогольного спяніння.

Свідок ОСОБА_9, яка є спеціаліст управління-служби у справах дітей, і яка вказала, що до управління надійшло повідомлення з лікарні про дитину, мати якої визиває підозру, та рекомендовано було перевірити цю сімю. Перше знайомство з відповідачкою було в службовому приміщенні управління (в кабінеті № 5), куди вона прийшла у стані алкогольного спяніння. На момент виходу комісії до місця проживання дитини, у батьків нічого не було для дитини. Після чого дитину поставили на облік, як таку, що опинилися в складних життєвих обставинах. Мати дитини рекомендації управління не виконує. Нею (свідком) було рекомендовано відповідачці пройти курс лікування від алкогольної залежності, але остання в категоричній, агресивній формі відповіла, що вона не зловживає алкогольними напоями. Від сусідів відповідачки та третьої особи комісії стало відомо, що батьки дитини порпаються в сміттєвих баках, тягнуть додому пляшки, у квартирі повна антисанітарія. Вказала також, що дитиною більше опікувався батько, ОСОБА_4. Він завжди виконує рекомендації, записує «як та що робити», цікавиться дитиною. Він же бажав забрати дитину до дому, але йому було повідомлено, що до розгляду справи в суді неможливо дитину повернути у ту квартиру. При цьому, дитину вони відвідують, щонайменше раз на місяць.

Натомість, відповідачка та її представник заперечували вищевказані обставини і на підтвердження їхніх заперечень були допитані свідки:

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які є хрещеними батьками дитини, і які вказали, що ОСОБА_10 знає відповідачку більше десяти років, ОСОБА_4 біля трьох років, ОСОБА_11 знає їх більше двох років. Вказали, що вагітність була бажаною, проживають вони разом десь три роки. Коли дитина перебувала в лікарні, то батьки купували ліки та все необхідне. Зараз також дитину відвідують, привозять памперси. Алкогольними напоями відповідачка не зловживає та не зловживала під час пологів і після. До вагітності вона бувало випивала, як й усі люди, але не зловживала, а під час вагітності взагалі перестала вживати алкоголь. Як їм відомо, відповідачка та ОСОБА_4 працюють, але не офіційно. Умови проживання у них нормальні.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно висновку органа опіки та піклування від 28.04.2016 року за № 633, виходячи з інтересів дитини, враховуючи те, що поведінка матері є винною, він злісно ухиляється від виховання дитини, матеріально її не забезпечує, керуючись ст. 164 Сімейного кодексу України, орган опіки вважає за доцільне позбавити її батьківських прав у відношенні її малолітньої дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Висновок в даному випадку не є рішенням суб'єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Позивач звернувся з позовом про позбавлення батьківських прав лише до відповідачки. Позивач посилається на акт обстеження житлово-побутових умов (а.с.50) за адресою: АДРЕСА_4 та вказує на те, що санітарний стан житла незадовільний, кімнати потребують генерального вологого прибирання, провітрювання, виносу сміття, на кухні багато брудного посуду із залишками зіпсованої їжі, коридор заставлений величезною купою пакетів, у яких пляшки та картон, який збирають ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Через це у квартирі стоїть сморід.

Але позивач ігнорує той факт, що там проживають відповідачка та батько дитини разом. Стосовно батька дитини - третьої особи по справі даний позов не заявлявся.

Таким чином, при задоволенні позову дитина буде повернута батькові, який на теперішній час проживає з відповідачкою.

Інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Виходячи з викладеного та інтересів дитини, надавши оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши, що відповідачка має бажання та намір спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні та утриманні, але у звязку з наявністю хвороби, незадовільним станом здоровя та складним матеріальним положенням вона має певні проблеми у виконання своїх батьківських обовязків; суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що дитина буде перебувати в антисанітарному приміщенні з батьком та матірю (а.с.50), які (відповідач та третя особа) на теперішній час не приділяють достатньої їй уваги.

Дана сімя потребує соціальної допомоги та нагляду з боку влади.

Оскільки позивачу, який звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, відмовлено в задоволенні його позовних вимог, то судові витрати віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 150, 155, 164-166 СК України, Законом України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування», Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 179, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви Органа опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Самсонова