АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1654/15-ц 22-ц/774/871/К/17
Справа № 212/1654/16-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/871/К/17 суддя Дехта Р.В.
Категорія № 33 ( ІV) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Борщ А.А.

за участю: представникапозивача - ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника відповідача Державної казначейської служби України ОСОБА_3, представника прокуратури Дніпропетровської області - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України та ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: Криворізьке міське управління головного управління міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Прокуратура міста Кривого Рогу, Прокуратура Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи: Криворізьке міське управління головного управління міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Прокуратура міста Кривого Рогу, Прокуратура Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 18 лютого 2011 року керував технічно справним автобусом «ОСОБА_5 312Д», реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить громадянину ОСОБА_6 на праві особистої власності, та здійснював перевезення пасажирів за міським маршрутом № 295 «Майдан Праці вул. Миколаївське шосе» в місті Кривому Розі Дніпропетровської області. Приблизно о 15-45 год., сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мітцубісі Лансер», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7, який рухався з прилеглої території. Внаслідок дорожньо транспортної пригоди пасажири автобуса ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, а також водій ОСОБА_7 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження. За фактом дорожньо-транспортної пригоди 24.02.2011 року СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області порушено кримінальну справу № 581111008 за ст. 286 ч.1 КК України.

23 травня 2011 року старший слідчий СВ КМУ притягнув позивача в якості обвинуваченого по кримінальній справі № 581111008 та обрав міру запобіжного заходу підписку про невиїзд, чим незаконно обмежив його права та свободи. 23 серпня 2011 року відносно позивача, як особи яка скоїла злочин передбачений ч.2 ст. 286 КК України, складено обвинувальний акт.

Після неодноразових висновків експертів, які зазначали про невинуватість позивача у скоєному ДТП, у черговий раз у липні 2013 року кримінальне провадження № 0000013 з обвинувальним актом, надійшло до суду. Вироком Центрально Міського районного суду міста ОСОБА_12 06.12.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду, його визнано невинним у скоєні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та виправдано за відсутністю в діях складу злочину.

Незаконне притягнення позивача до кримінальної відповідальності привело до порушень нормальних життєвих зв'язків, погіршення стосунків із оточуючими особами, нанесло позивачу шкоду, незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, йому задано моральних страждань, які полягають у негативній зміні психічного стану внаслідок перебування під слідством, яке супроводжувалося численними викликами на допити, необхідністю витрачати кошти та час для доведення своєї невинуватості, обмеженням свободи пересування тощо, відшкодування якої позивач оцінює 4000000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 108800 грн.

В апеляційній скарзі представник Державної казначейської служби Українипосилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Зокрема вважає, що позивачем не надано доказів заподіяння моральних страждань. Судом не враховано відсутність доказів звернення позивача до медичних установ безпосередньо під час притягнення до кримінальної відповідальності із скаргами на погіршення стану здоровя, відсутності звернення позивача із письмовою заяву про необхідність виїзду за межі країни, можливості подальшого працевлаштування при перебуванні під підпискою про невиїзд. Суд не звернув уваги, що висновки судової-психологічної експертизи не слугують безперечним доказом моральних страждань позивача.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поставив питання про зміну рішення суду, шляхом збільшення стягнутої суми в рахунок відшкодування моральної шкоди до 4000000 грн. та стягнення витрат на проведення судової експертизи у сумі 9240 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача посилався на те, що Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» встановлено розмір компенсації моральної шкоди з розрахунку мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, тому вважає визначений розмір не відповідає стражданням позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено, та не заперечується сторонами що, 24 лютого 2011 року порушена кримінальна справа за ст.286 ч.1 КК України за подією дорожньо транспортної пригоди, що сталася 18 лютого 2011 року біля 16 годин 30 хвилин за участю громадянина ОСОБА_1

Постановою старшого слідчого СВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровської області, майора міліції ОСОБА_13 від 23 травня 2011 року ОСОБА_1 притягнуто, як обвинуваченого за ст.286 ч.2 КК України. ( а.с.8-10 том 1)

Згідно постанови старшого слідчого СВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровської області, майора міліції ОСОБА_13, від 27 квітня 2011 року відносно ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід підписка.

Вироком Центрально Міського районного суду міста ОСОБА_12 від 06 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2014 року, ОСОБА_1 визнано невинним у скоєнні злочину, передбаченого статтею 286 ч.2 КК України та виправдано обвинуваченого за відсутністю в діях складу злочину (а.с.41-48 том 1 ).

Враховуючи наданні докази суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 перебував під слідством та судом у якості обвинуваченої особи з 27 квітня 2011 року по 11 березня 2014 року, тобто 34 повних місяців.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, виходив із того, що законом передбачене безумовне право громадянина на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбаченому законодавством, у випадку закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, однак не може погодитися із визначеним судом першої інстанції її розміром.

Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою.

За ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу.

Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується Державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»( в редакції чинній станом на березень 2014 року). Відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно із вимогами ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення; відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, згідно з ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», провадиться за рахунок коштів державного бюджету і не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством.

Встановивши, що Вироком Центрально Міського районного суду міста ОСОБА_12 від 06 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2014 року, ОСОБА_1 визнано невинним у скоєнні злочину, передбаченого статтею 286 ч.2 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину, взявши до уваги, що позивач перебував під судом та слідством впродовж 34 місяців та що до нього було застосовано запобіжні заходи у вигляді підписки про невиїзд, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування правових підстав для часткового задоволення позову.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби Українивідносно не доведення факту заподіяння позивачу моральної шкоди.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на положення ст. 23 ЦК України, ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за наявності заподіяння громадянинові моральної шкоди її розмір визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених Законом із урахуванням вимоги розумності та справедливості.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам розяснено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна.

Таким чином, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), встановивши фактичні обставини справи, дійшов правильного висновку про наявність підстав та умов для відшкодування шкоди, завданої позивачу незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури, відповідно до норм ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки встановлено незаконність предявлення ОСОБА_1 обвинувачення.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі №6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року та відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися при застосуванні таких норм права.

Відповідно до статті 8 Закону України від 21 грудня 2016 року

№ 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 3200 гривень.

Тому, розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

З урахуванням розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством на час розгляду справи 3200х34 міс=108800 грн., мінімальний розмір, що підлягає стягненню на користь позивача становить 108800грн.

Колегія суддів звертаючи увагу на доводи апеляційної скарги позивача, визначаючи розмір моральної шкоди з урахуванням вимог розумності, справедливості та враховуючи розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вважає що визначений судом першої інстанції стягнутий розмір має бути збільшений до 110000 грн.

Колегія суддів також звертає увагу на доводи апеляційної скарги позивача в частині відшкодування судових витрат за проведення судової психологічної експертизи у сумі 9240 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 червня 2015 року у справі призначена судова-психологічна експертиза ( а.с.150).

Висновком судової-психологічної експертизи №3954 від 30 вересня 2016 року встановлено спричинення ОСОБА_14 страждання ( моральної шкоди) за умови ситуації незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України слідчим відділом Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області. Можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання моральну шкоду становить 360 розмірів мінімальної заробітної плати ( а.с.187-189 том 1).

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято без повного урахування обставин справи, на неповному дослідженні фактичних обставин, що в порядку п.п.1,2,3 ч.1 ст.309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною 1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України суд апеляційної та касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за проведення судової-психологічної експертизи №3954 від 30 вересня 2016 року, вартість якої згідно рахунку №282 від 01 лютого 2016 року становить 9240 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314-316 ЦПК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 таДержавної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2017 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду, задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 110000 грн., у відшкодування витрат за проведення психологічної експертизи у розмірі 9240 грн. з державного бюджету України шляхом списання зі спеціального рахунку державного бюджету України державною казначейською службою.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_15