Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 337/2826/16Головуючий у 1-й інстанції Салтан Л.Г.
Пр. № 22-ц/778/455/17Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (надалі - ТОВ «Порше Мобіліті»), третя особа: ОСОБА_4 про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому на підставі ст. ст. 203, 215, 536, 640, 1054 ЦК України просив визнати недійсним кредитний договір № 50008238 від 11.04.2013 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті».

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що в квітні 2013 року він звернувся до ТОВ «Порше Мобіліті» з метою купівлі автомобіля в кредит. Працівниками ТОВ «Порше Мобіліті» було запропоновано надати кредитні кошти в національній валюті на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів, на строк 60 місяців із сплатою 9,90% річних. Перед укладенням кредитного договору позивачу було надано інформацію про загальну вартість кредиту, при цьому він розумів, що укладає кредитний договір у гривні з відповідною відсотковою ставкою, яка і буде справедливою та єдиною платою по кредиту, при цьому представники відповідача перед підписанням договору підтверджували, що місячний платіж по кредиту не буде перебільшувати 2680,00 грн. на місяць, який буде здійснюватись на підставі щомісячних рахунків, які він буде отримувати поштою, що було прийнятним для позивача, в зв'язку з чим позивач погодився на такі умови договору та 11.04.2013р. ним був підписаний кредитний договір. 15.04.2013р. позивач був запрошений до ТОВ «Порше Мобіліті» для додаткового підписання графіку погашення кредиту та надання «Загальних умов кредитування». На момент підписання графіку він не розумів, що відбувається порушення його прав, як споживача. Вважає, що передбачені вище положення Загальних умов, а також п.п.1.3.2, 1.3.3 не відповідають вимогам чинного законодавства, порушують права та інтереси позивача, є несправедливими, роблять істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача, не відповідають принципам розумності, справедливості та добросовісності.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2016 року (а.с. 141-143), з урахуванням ухвали суду першої інстанції про виправлення описки (а.с. 159), в задоволенні позову позивача у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 145-147) просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову в зв'язку з використанням кредитором нечесної підприємницької практики та невідповідності договору вимогам законодавства.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області (суддя-доповідач Спас О.В., а.с. 169) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (судді Спас О.В., Бабак А.М. та Поляков А.З., а.с. 175).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 180) в порядку задоволення клопотання ТОВ «Порше Мобіліті» (а.с. 177-179) постановлено про розгляд цієї справи у режимі відеоконференції.

В автоматизованому порядку колегію суддів апеляційного суду у складі головуючого судді (доповідача) Спас О.В., суддів Бабак А.М. та Полякова А.З. замінено на колегію суддів у складі головуючого судді (доповідача) Гончар М.С., суддів Кочаткову І.В. та Маловічко С.В. і зв'язку із звільненням судді - доповідача Спас О.В. у відставку (а.с. 192-193).

У судове засідання 10 травня 2017 року повідомлений апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України (а.с. 184-188), у тому числі через свого представника за довіреністю (а.с. 73) ОСОБА_3, що узгоджується із вимогами ст. 76 ч. 5 ЦПК України, (а.с.182) позивач ОСОБА_2 не з'явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_2 та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю його представника - ОСОБА_3 та представника ТОВ «Порше Мобіліті» за довіреністю (а.с. 179) Безвершенка О.О., якій приймає участь у цій справі в режимі відеоконференції.

ТОВ «Порше Мобіліті» подало апеляційному суду електронною поштою письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу позивача (а.с. 195-205).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, як осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 203, 215, 524, 526, 533, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.10, 60, 88, 209, 210, 212 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 11.04.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 50008238 про отримання кредиту на придбання автомобіля марки «Seat» (а.с. 6-12, 52-57).

У квітні 2013 року сторонами був підписаний графік погашення кредиту, в якому відповідач додатково підтвердив свої наміри в отриманні кредитних коштів і лише після вчинення всіх необхідних дій та підписання всіх документів у відповідності до норм чинного законодавства (а.с. 11-12).

18.04.2013 року ТОВ «Порше Мобіліті» здійснило переказ грошових коштів із цільовим призначенням «Оплата за авто згідно кредитного договору №50008238 від 11.04.2013 року ОСОБА_2.», що підтверджується платіжним дорученням №50002614 від 18.04.2013 р.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2015 року (а.с. 58-61) у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Порше Мобіліті», приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бондар Ю.В. про захист прав споживача, визнання кредитного договору, договору застави та договору поруки недійсним, встановлено, що перед укладенням оспореного позивачем кредитного договору, товариство на виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» надало споживачу повну та достовірну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а позичальник засвідчив особистим підписом про те, що він ознайомився з правилами надання фінансових послуг.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19.08 2015 року (а.с. 62-64) у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2015р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Порше Мобіліті», приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бондар Ю.В. про захист прав споживача, визнання кредитного договору, договору застави та договору поруки недійсним, встановлено, що укладений сторонами кредитний договір відповідає вищенаведеним ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав, що доводи позивача ОСОБА_2 щодо недійсності кредитного договору за відсутністю графіка погашення кредиту під час підписання договору кредиту було відсутнє волевиявлення позичальника щодо взяття на себе зобов'язань в частині строків, розміру та порядку повернення кредиту, яке є обов'язковою умовою укладення будь-якого правочину, та є істотною умовою договору, суд до уваги не приймає, оскільки ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначені обставини не передбачає, а позиція ВСС України не обов'язковою для суду у відповідності до норм цивільно-процесуального кодексу України .

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.

Підписанням Загальних умов кредитування позивач ОСОБА_2 підтвердив, що ТОВ «Порше Мобіліті» належним чином ознайомило його із інформацією, передбаченою ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також що він ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених Компанією (п. 9.5. Загальних умов кредитування). Таким чином, позивачу надано повну, достовірну та детальну інформацію про сукупну вартість кредиту відповідно до кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно із ч.3 даної статті правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до наведених положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Правова позиція відповідача ТОВ «Порше Мобіліті» у цій справі узгоджується із висновками Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного суду України.

Так, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2015 року у справі № 6-22725ск15, що підтверджена ухвалою Верховного суду України від 26.02.2016 року у справі № 6-422ц16, визначено, що відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Крім того, відповідно до п. 9.5 Загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною Кредитного договору, позивач своїм підписом підтвердив, що відповідач належним чином ознайомив його, зокрема, з інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією, а згідно з п. 9.6 цих умов, позивач підтвердив, що йому надано вичерпну інформації про умовами надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

Аналогічна правова позиція Вищих судових інстанцій викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.12.2015 року, що підтверджена ухвалою Верховного суду України від 25.04.2016 року у справі № 6-743ц16, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.12.2015 року у справі № 6-24856ск15.

Крім того, підтвердженням того, що умови договору влаштовували позивача ОСОБА_2 є сплата кредиту позичальником з 11.04.2013 року до 06.03.2015 року.

При вищевикладених обставинах, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з'ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору у цій справі задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену ним в його позові у цій справі, та яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що п. 1.1 Загальних умов кредитування ТОВ «Порше Мобіліті» зобов'язався надати ОСОБА_2 кредит у сумі, визначеній у договорі (сума кредиту 93990,78 грн. - еквівалент суми кредиту в доларах США: 11545,36 доларів США, сума додаткового кредиту 40227,95 грн. - еквівалент суми додаткового кредиту в доларах США: 4941,40 доларів США а.с. 6), у національній валюті України та сторонами у ньому встановлено відповідний еквівалент суми кредиту у доларах США.

У п. 1.3. вказаних умов зазначено, що сторони погоджуються, що кошти у повернення кредиту та додаткового кредиту позивачем відображають справедливу вартість кредиту та додаткового кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання банком коштів на основі діючого обмінного курсу валюти.

Крім того, п. 1.3.1 вищевказаних умов встановлено, що позивач має сплачувати платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно виставлених банком рахунків у гривні, розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту та враховується як коригування суми процентів, які підлягають сплаті.

Таким чином, зазначеними положеннями кредитного договору підтверджується надання кредиту та додаткового кредиту позивачу у національній валюті України, тобто валютою боргу та валютою платежу за договором споживчого кредиту у відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є гривня.

Закон передбачає обов'язковість здійснення платежів на території України в національній валюті, однак він не містить заборони на використання в розрахунках розміру грошових зобов'язань іноземної валюти або інших розрахункових величин.

Застосування обмінного курсу долара США на день платежу при визначенні розміру суми, що підлягає сплаті у гривні, погоджено сторонами в умовах кредитування як справедлива вартість кредиту, що змісту Закону України «Про захист прав споживачів» (як в частині заборони надавати споживчі кредити в іноземній валюті, так і в частині несправедливості умов договору) та ст. 533 ЦК України не суперечить

Таким, чином висновки суду першої інстанції про дотримання кредитором принципу добросовісності при наданні кредиту ОСОБА_2 ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та дотриманні вимог процесуального закону

Крім того, обставини, встановлені вищезазначеним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду в іншій цивільній справі ЄУН № 337/8341/14-ц за участю, у тому числі, ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті» (а.с. 58-64), в якій ОСОБА_2 оспорював вищезазначений кредитний договір сторін з інших підстав, у тому числі, що останній укладений з порушенням вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг», та йому було відмовлено у задоволенні його позову повністю, та яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді цієї справи в силу вимог ст. 61 ч. 3 ЦПК України.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_2 та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Крім того, встановлено, що судом першої інстанції оскаржуємим рішенням з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішено питання про розподіл між сторонами понесених ними судових витрат у цій справі, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови позивачу ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача ТОВ «Перше Мобіліті» будь-яких понесених судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 606,32 грн. (а.с. 167), сплаченого ним при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Кочеткова І.В.