Справа № 274/6265/16-ц
Провадження № 2/0274/545/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.2017 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого-судді Щербака Д.С., за участю секретаря Поступайло Х.О., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Бердичівський хлібозавод», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_5 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Бердичеві, про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, та стягнення втраченого заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібозавод» про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та стягнення середнього заробітку, де зазначив, що він працював на ТОВ «Бердичівський хлібозавод» з вересня 2013 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 січня 2016 року з ним стався нещасний випадок, він отримав травми у вигляді синдрому позиційного здавлення лівої гомілки і ступні, правого г/ст. суглобу, відкритий перелом лівої в/гомілкової кістки, садну правого г/ст. суглобу, внаслідок потрапляння до лійки тістоподільної машини. Даний нещасний випадок був визнаним таким, що пов'язаним з виробництвом та було складено акт за формою Н-1. Згідно довідки МСЕК № 519695 від 20.09.2016 року йому встановлено третю групу інвалідності та згідно довідки № 264986 встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 55% з 14.09.2016 року по 01.10.2017 року. Позивач вважає, що у відповідності до вимог статей 1195,1197 ЦК України відповідач зобов'язаний відшкодувати йому втрачений заробіток, який за період з лютого 2016 року (з місяця, наступного після настання травми) до вересня 2017 року, що складає 123.429,00 грн., а саме: лютий-квітень 2016 року - 11.367,00 грн. (3.789,00 грн. (55% від пятикратного розміру мінімальної заробітної плати) х 3 місяці); травень-листопад 2016 року - 27.912,50 грн. (3.987,50 грн. (55% від пятикратного розміру мінімальної заробітної плати) х 7 місяців); грудень 2016 року 4.950,00грн. (55% від пятикратного розміру мінімальної заробітної плати); січень-вересень 2017 року 79.200,00 грн.(8.800,00 грн. (55% від пятикратного розміру мінімальної заробітної плати) х 9 місяців). Крім того, просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 379.830,00 грн., оскільки внаслідок травми він був змушений звільнитися з роботи, у нього погіршився стан здоров'я, виник дискомфорт, пов'язаний з тривалим лікуванням.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, що діяв на підставі довіреності повністю підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити та пояснив, що позивач в січні 2016 року травмувався на підприємстві відповідача, внаслідок чого тривалий час проходив лікування, був визнаний інвалідом 3-ої групи та втратив основну роботу, оскільки за станом здоров'я вже не може її виконувати, на даний час не працює. Внаслідок травмування його життя змінилося, виник психологічний дискомфорт. Все це спричиняє йому моральну шкоду яку він оцінює у 10-и кратному розмірі своєї середньої заробітної плати в місяць, яка за 11 місяців складає 379.830,00 грн. та просив стягнути цю суму з відповідача. Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 123.429,00 грн., як втрата професійної працездатності, за період з лютого 2016 року по вересень 2017 року.

Представник відповідача ОСОБА_2 на підставі довіреності позовні вимоги не визнала та пояснила суду, що позивач під час нещасного випадку на виробництві дійсно знаходився у трудових відносинах з відповідачем та нещасний випадок стався під час виконання ним трудових обов'язків, про що було складено акт №01 форми Н-1 від 01.02.2016р., з роботи звільнився за власним бажанням, що позивачем не обґрунтовано та не доведено спричинення моральної шкоди, яку він оцінює в 10-ти кратному розмірі своєї середньої заробітної плати за кожен місяць втрати працездатності, що за 11 місяців складає 379.830,00 грн. Що стосується стягнення матеріальної шкоди, то просила суд врахувати, що відшкодування втрати професійної працездатності проводиться позивачу ОСОБА_5 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Бердичеві (третя особа), відшкодування витрат на лікування також проводитися Фондом. Просила у позові відмовити.

Представник третьої особияка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 на підставі довіреності, у судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як позивач перебуває на обліку у Фонді соціального страхування та отримує щомісячно страхові виплати, також він отримав одноразову допомогу, та грошову суму у розмірі 22.369,65 грн. по 7-ми листках непрацездатності.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібозавод» з 23.09.2013 року по 23.09.2016 року та працював укладальником хлібобулочних виробів. 30 січня 2015року його було переведено на посаду оператора установки безтарного зберігання сировини по виробництву хлібобулочних виробів. 18 січня 2016 року о 8 годині 15 хвилин , під час виконання позивачем трудових обов'язків, стався нещасний випадок, внаслідок якого ОСОБА_4 було травмовано та він отримав тілесні ушкодження.

За результатами проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 18.01.2016р. Комісією було складено Акт форми Н-5 від 01.02.2016р. та прийнято рішення, що нещасний випадок визнається таким, що пов'язаний із виробництвом та складено акт №01 за формою Н-1 про нещасний випадок, який пов'язаний із виробництвом.

Згідно акту №01 складеному по формі Н-1 від 01 лютого 2016 року про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, основною причиною настання нещасного випадку є недосконалість технологічного процесу, його невідповідність вимогам безпеки. В акті також зазначено, що ОСОБА_4 отримав травми у вигляді синдрому позиційного здавлення лівої гомілки і ступні, правого г/ст. суглобу, відкритий перелом лівої в/гомілкової кістки, садну правого г/ст. суглобу. Внаслідок травмування позивач неодноразово перебував у лікувальних закладах.

Відповідно до довідки Житомирської спеціалізованої міжрайонної травматологічної МСЕК № 519695 від 20.09.2016 року позивачу встановлена третя група інвалідності, протипоказана важка фізична праця та тривала хода та згідно довідки № 264986 встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 55% з 14.09.2016 року по 01.10.2017 року.

За клопотанням представника відповідача ОСОБА_2, позивача було допитано у якості свідка. Зокрема, в судовому засіданні позивач ОСОБА_4, пояснив суду, що працював на ТОВ «Бердичівський хлібозавод» з вересня 2013 року укладальником хлібобулочних виробів, згодом його було переведено на посаду оператора установки безтарного зберігання сировини по виробництву хлібобулочних виробів. 18 січня 2016 року під час виконання трудових обовязків з ним стався нещасний випадок: намагаючись очистити від тіста лійку тістоподільної машини з протилежного боку, він почав перелазити через неї та підслизнувся, в чей час його ліва, а потім права нога потрапили в працюючий шнек тістоподільної машини. На місце події відразу прибув головний інженер, головний механік та фельдшер медичного пункту підприємства, який почав надавати першу медичну допомогу. Механічна група на чолі з керівниками почали власними силами вивільняти його зі шнеку, в цей час прибула карета швидкої медичної допомоги. Він весь час знаходився при свідомості на керував діями працівників, однак звільнити власними силами його не вдалося, на місце події прибули працівники Державної служби з надзвичайних ситуацій, які розрізали шнек. Після вивільнення зі шнеку, його поклали на ноші та каретою швидкої допомоги направили до Бердичівської міської лікарні для проведення операції. Операція по збереженню лівої кінцівки була проведена за участю лікаря-травматолога Житомирської обласної клінічної лікарні, якого викликало та доставило підприємство, оскільки лікар швидкої медичної допомоги м. Бердичева, який прибув на місце настання нещасного випадку прогнозував ампутацію кінцівки. В результаті проведеної операції кінцівку було збережено. Через 2 дні його також за ініціативою підприємства було переведено до Житомирської обласної клінічної лікарні для продовження кваліфікованого лікування. Також позивач повідомив Суду, що відповідачем був уповноважений представник на його супровід в період лікування, який купував ліки та продукти харчування, коли останній знаходився в лікарні. Також підприємством було виділено одноразову матеріальну допомогу в розмірі 5.000,00 грн. з приводу обґрунтування розміру відшкодування моральної шкоди позивач звернув увагу суду лише на розрахунок, який міститься в позовній заяві, а саме виходячи з 10-кратного розміру його середньої заробітної плати (3.453,00 грн. х 10 = 34.530,00 грн.) згідно довідки про доходи від 26.09.2016р.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких ч.2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місті в кожному структурному підрозділу умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно ст.14 Закону України «Про охорону праці», працівник зобов'язаний дбати про особисту безпеку і здоров'я.

В судовому засіданні встановлено, що шкоду здоров'ю, внаслідок отримання травми ноги позивачеві заподіяно з вини відповідача, що підтверджується актом № 01 складеним по формі Н-1 від 01 лютого 2016 року. Таким чином, умови праці позивача в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібозавод» на час травмування не відповідали вимогам ст.153 КЗпП України.

За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статями 1167 та 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.3 Постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (надалі - Постанова № 4 від 31.03.1995 р.) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За абз.2 п.5 Постанови №4 від 31.03.1995р. відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При цьому, п.9 Постанови №4 від 31.03.1995р. зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

З урахування викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібозавод» підлягають задоволенню. При цьому суд, визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди, враховує глибину моральних та фізичних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності і настання інвалідності, неможливість жити повноцінним життям , що потребує постійного медичного лікування і додаткових зусиль. При цьому суд враховує, що позивач, отримавши тяжку травму, тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, не мав змоги вести активне життя, а також ступінь вини відповідача у нещасному випадку, що стався 18 січня 2016 року. Дотримуючись вимог розумності та справедливості при визначенні розміру відшкодування, суд вважає достатньою та такою, що компенсує моральну шкоду, спричинену позивачеві, суму у розмірі 15.000,00 гривень.

Вирішуючи питання щодо відшкодування матеріальної шкоди, суд приходить до наступного.

Позивачем заявлено вимоги щодо відшкодування втраченого заробітку, шляхом стягнення на його користь 55% пятикратного розміру мінімальної заробітної плати, як втрати професійної працездатності за довідкою МСЕК, який за період з лютого 2016 року (з місяця, наступного після настання травми) до вересня 2017 року складає 123.429,00 грн., а саме: лютий-квітень 2016 року - 11.367,00 грн. (3.789,00 грн. ( 55% від пятикратного розміру мінімальної заробітної плати) х 3 місяці); травень-листопад 2016 року 27.912,50 грн. (3.987,50 грн. ( 55% від пятикратного розміру мінімальної заробітної плати) х 7 місяців); грудень 2016 року 4.950,00 грн. (55% від пятикратного розміру мінімальної заробітної плати); січень-вересень 2017 року 79.200,00 грн. (8800,00 грн. (55% від пятикратного розміру мінімальної заробітної плати) х 9 місяців) на підставі статей 1195, 1197 ЦК України.

Статтею 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, що спричинила шкоду каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток(дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної чи загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, пов'язані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно із ч.1 ст.1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Відповідно до ст.173 Кодексу законів про працю України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Диспозиція зазначеної норми набула чинності у звязку із прийняттям змін деяких законодавчих актів України щодо загальнообов'язкового державного соціального страхування, а саме у звязку із прийняттям Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Нещасний випадок, що мав місце наТОВ «Бердичівський хлібозавод», стався 18.01.2016 року, тому суд керується нормами, які діяли на момент виникнення правовідносин.

Відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Фонд зобовязаний забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом.

Разом з тим, згідно зі ст.36 цього Закону, страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми складаються з: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності(щомісячна страхова виплата).

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», роботодавці підприємства, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору є платниками єдиного соціального внеску, який має на меті забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Позивач є застрахованною особою в розумінні вказаних Законів.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», страховиком є Фонд соціального страхування України. Таким чином, обовязок відшкодування шкоди застрахованої особи, в тому числі у звязку втратою заробітку, лежить на страховику - Фонду соціального страхування України.

Такі виплати позивач отримує, що було підтверджено самим позивачем та представником Фонду. Представник позивача ОСОБА_1 заявив у судовому засіданні, що жодних претензій до Фонду щодо виплати належних ОСОБА_4 страхових сум не має.

При цьому суд зазначає, що ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_4 був встановлений Житомирською спеціалізованою міжрайонною МСЕК 14.09.2016 р., та саме з цього часу позивачеві нараховуються Фондом та він отримує відповідні страхові виплати.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»(надалі - Постанова Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992р.), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку.

Відповідно до п.1-4 Постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992р., згідно із ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» відшкодування шкоди має провадитися не роботодавцем, про що заявляються вимоги, а Фондом. Згідно з п.11 Постанови ВСУ №6 від 27.03.1992р., у разі настання страхового випадку Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, страхові виплати, передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Право на отримання потерпілим одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати настає з дня встановлення йому медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) стійкої втрати професійної працездатності.

Позивачем та його представником не надано суду жодних доказів щодо втрати ним професійної працездатності за період з лютого 2016 року по 14.09.2016 рік. За таких обставин, позов про відшкодування матеріальної шкоди, шляхом стягнення суми у розмірі 123.429,00 грн., як втраченого заробітку, який за період з лютого 2016 року (з місяця, наступного за отриманням травми) до вересня 2017 року, задоволенню не підлягає.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторони виникає спір.

Доводи позивача про зобов'язання відшкодувати йому матеріальну шкоду за рахунок ТОВ «Бердичівський хлібозавод», як власника джерела підвищеної небезпеки згідно із ст.1187 ЦК України, не є обґрунтованими, із урахуванням того, що травмування позивача ОСОБА_4 сталося під час виконання ним трудових обов'язків.

За таких обставин, позов в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 123.429,00 грн. задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 79, 88, 208-210, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ «Бердичівський хлібозавод» (13304, Україна, м. Бердичів, вул. Червона, 4, Код , Р/р 2 в ПАТ «ОСОБА_6 Аваль», МФО 380805) на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди в розмірі 15.000,00 грн. (п'ятнадцять тисяч гривень нуль копійок).

Стягнути з ТОВ «Бердичівський хлібозавод» (13304, Україна, м. Бердичів, вул. Червона, 4, Код , Р/р 2 в ПАТ «ОСОБА_6 Аваль», МФО 380805) в дохід держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.С. Щербак