АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/2627/16-ц Номер провадження 22-ц/786/767/17Головуючий у 1-й інстанції Степура А. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Панченка О.О., Прядкіної О.В.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 15 вересня 1990 року він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Шлюб у обох перший. В шлюбі вони неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя не склалося у звязку з несумісністю характерів, різних поглядів на життя, ведення домашнього господарства та використання сімейного бюджету. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачкою і збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Вказав, що сімейні відносини припинилися наприкінці 2015 року. Переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим.

Просив розірвати шлюб між ним та відповідачем ОСОБА_2, зареєстрований 15 вересня 1990 року в Болградському райвідділі РАЦС Одеської області за актовим записом № 123.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 червня 2016 року призначено подружжю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 строк для примирення до 30 листопада 2016 року.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 січня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб, зареєстрований 15 вересня 1990 року в Болградському райвідділі РАЦС Одеської області за актовим записом № 123 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

ОСОБА_2 з рішенням суду не погодилася оскільки вважає, що воно є незаконним, суд першої інстанції неправомірно навів у мотивувальній частині оскаржуваного рішення непідтверджені доказами дані про момент припинення шлюбних відносин у березні-квітні 2016 рок.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення абзаци 5-6 сторінки 2, а саме наступні слова: «Визначаючи час припинення шлюбно-сімейних відносин, суд виходить з наступного. Так , в ході розгляду справи сторонами був зазначений різний час припинення шлюбних відносин позивач зазначив, що шлюбні відносини були припинені в березні-квітні 2016 року, а представник відповідача в судовому засіданні вказала, що шлюбні відносини між подружжям припинені у листопаді 2016 року. Проте, суд не погоджується з часом вказаним представником відповідача,оскільки позов про розірвання шлюбу був поданий до суду 12 травня 2016 року, що само по собі свідчить про те, що станом на травень 2016 року між сторонами вже були припиненні шлюбні відносини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що часом припинення шлюбно-сімейних відносин між подружжям слід рахувати березень-квітень 2016 року.

Крім того, у судовому засіданні позивач пояснив, що станом на березень 2016 року між ним та відповідачкою вже були розірвані сімейні стосунки і саме довіреність від 14 березня 2016 року, яку він видав відповідачці на право продажу його квартири і на яку посилалась представник відповідачки, є підтвердженням розірвання сімейних стосунків, оскільки він видав її з тих причин, що відповідачка в спільній розмові з приводу розірвання сімейних відносин вимагала залишити їй квартиру, так як іншого житла не мала . Тому, він щоб швидше вирішити питання їх розриву надав дружині вказану довіреність і щоб вона на власний розсуд розпорядилась житлом.»

В судове засідання позивач не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надавши суду заяву, у якій просить у задоволенні скарги відмовити, а справу розглянути без його участі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є різні погляди на вирішення побутових проблем, відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та різні погляди на життя, сім'я розпалася та існує формально, подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Згідно п. 14 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24 жовтня 2008 року, відповідно до статті 303 ЦПК України апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

Відповідно до положень ч 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відтак, суд апеляційної інстанції не вправі перевіряти законність судових рішень в тій частині, що не оскаржено.

Оскільки, рішення суду в частині розірвання шлюбу не оскаржується, колегія суддів позбавлена можливості перевірити його законність в цій частині.

При цьому, у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» викладена правова позиція, відповідно до якої рішення суду першої інстанції, у тому числі додаткові, заочні можуть бути оскаржені в апеляційному порядку як у цілому, так і в частині, а також щодо обставин (фактів), встановлених судом (незалежно від того, чи вплинули висновки суду про ці обставини (факти) на вирішення справи по суті), або резолютивної частини з питань розподілу судових витрат між сторонами, порядку та способу виконання рішення тощо.

Визначаючичас припинення шлюбно-сімейних відносин, суд першої інстанції виходив з того, що позов про розірвання шлюбу був поданий до суду 12 травня .2016 року, що само по собі свідчить про те, що станом на травень 2016 року між сторонами вже були припиненні шлюбні відносини. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що часом припинення шлюбно-сімейних відносин між подружжям слід рахувати березень-квітень 2016 року.

Крім того, у судовому засіданні позивач пояснив, що станом на березень 2016 року між ним та відповідачкою вже були розірвані сімейні стосунки і саме довіреність від 14 березня 2016 року, яку він видав відповідачці на право продажу його квартири і на яку посилалась представник відповідачки, є підтвердженням розірвання сімейних стосунків, оскільки він видав її з тих причин, що відповідачка в спільній розмові з приводу розірвання сімейних відносин вимагала залишити їй квартиру, так як іншого житла не мала .

Вказані твердження позивача ніяким чином не спростовані стороною відповідача, тому суд першої інстанції вважає, що саме час розірвання стосунків вказаний позивачем є дійсним.

Проте, колегія суддів не погоджується із тим, що вказані обставини були доведені позивачем та підтверджуються матеріалами справи, належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, а тому, про достовірне встановлення часу припинення шлюбно-сімейних відносин між подружжям як березень-квітень 2016 року йтися не може.

Згідно з нормою ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

У пункті 11 Постанови пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що у мотивувальній частині рішення суду слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд мав свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що 15 вересня 1990 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб у Болградському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області за актовим записом № 123, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 153711.

В шлюбі подружжя неповнолітніх дітей не мають.

При цьому, жодних доказів на підставі яких, суд мав би можливість достовірно встановити факт, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини саме у березні-квітні 2016 року матеріали справи не містять.

Посилання суду першої інстанції на те, що позов про розірвання шлюбу був поданий до суду 12 травня 2016 року не є доказом на підтвердження того, що шлюбно-сімейні відносини припинилися саме в березні-квітні 2016 року та не відновлювалися в період наданого строку для примирення.

Видана позивачем відповідачу довіреність від 14 березня 2016 року на право продажу його квартири не є обставиною, яка б свідчила про час припинення шлюбно-сімейних відносинах, тоді як рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, при розгляді справи судом першої інстанції відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову. В подальшому представник відповідача зазначила, що довірителька згодна з позовом позивача про розірвання шлюбу, проте зазначила, що фактично шлюбні відносини між сторонами були припинені у листопаді 2016 року. При цьому, посилалась на довіреність від 14 березня 2016 року видану позивачем на імя відповідача, якою уповноважив останню продати квартиру, що належала йому за адресою м. Кременчук вул. 50-річчя СРСР (ОСОБА_1 набережна) буд. 31 кв.101, що на думку представника відповідача свідчить, що в березні 2016 року між подружжям існували довірливі відносини та підтверджують факт проживання однією сімєю.

З огляду на викладене, враховуючи, що між сторонами існує спір, щодо часу припинення шлюбних відносин, проте доказів для його достовірного встановлення сторонами не надано, колегія суддів вважає безпідставним посилання у рішенні суду на достовірне встановлення часу припинення шлюбно-сімейних відносин.

Проте, на думку колегії суддів, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, так з мотивувальної частини рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 січня 2017 року слід виключити лише посилання на те, що часом припинення шлюбно-сімейних відносин між подружжям є березень-квітень 2016 року, оскільки інші обставини зазначені в оскаржуваних абзацах, а саме: факт подачі позовної заяви про розірвання шлюбу та факт видачі позивачем на імя відповідача довіреності на продаж квартири є встановленими та сторонами не заперечуються.

За вказаних обставин, рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 січня 2017 року слід змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на те, що часом припинення шлюбно-сімейних відносин між подружжям є березень-квітень 2016 року.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303,307, 309, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 січня 2017 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 січня 2017 року посилання на те, що часом припинення шлюбно-сімейних відносин між подружжям є березень-квітень 2016 року.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: О.О. Панченко

ОСОБА_4