У х в а л а

15 листопада 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ПоповичО.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Ленінський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Дніпропетровську, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що у грудні 2009 року на підставі рішення виконкому Красногвардійської районної у місті ради від 19 листопада 2009 року № 270/1 на його сім`ю з двох осіб, Ленінською районною у місті Дніпропетровську радою був виданий ордер № 05 серії Н-09 на право зайняття житлового приміщення житловою площею 34,2 кв.м, загальною площею 56,8 кв.м, що складається із двох кімнат у ізольованій квартирі АДРЕСА_1. На даний час в квартирі проживає тільки він. Відповідач з 2014 року в квартирі не проживає, житлом не користується, не цікавиться ним, згідно з актами від 20 жовтня 2014 року та 15 січня 2015 року, складеними зі слів сусідів та засвідчені головою КП «ЖЕП № 25» ДМР.

У зв'язку з зазначеним, просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач не проживає у спірній квартирі з поважних причин, якими є конфліктні стосунки з батьком.

З висновками суддів не можна не погодитися з огляду на таке.

Судами встановлено, що відповідно до рішення виконкому Красногвардійської районної у місті ради від 19 листопада 2009 року № 270/1 сторонам у справі Ленінською районною у місті Дніпропетровську радою був виданий ордер № 05 серії Н-09 на право зайняття житлового приміщення житловою площею 34,2 кв.м, загальною площею 56,8 кв.м, що складається із двох кімнат у ізольованій квартирі АДРЕСА_1.

Згідно з положеннями ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суди попередніх інстанцій, перевіривши надані сторонами докази щодо непроживання відповідача у спірній квартирі, дійшли правильного висновку, що відсутні, передбачені ст. 71 ЖК УРСР, обставини для визнання ОСОБА_3 такою, що втратили право користування зазначеною квартирою.

Докази та обставини, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Зводяться до оцінки доказів по справі, яким суди дали належну правову оцінку.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Ленінський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Дніпропетровську, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович