Справа № 2/756/1033/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Васалатія К.А.

при секретарі Приходько І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23.10.2014 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів.

Зі слів позивача, у відповідності до умов договору ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 194257 грн., що еквівалентно 15000 дол. США., а відповідач ОСОБА_2 в свою чергу прийняла грошові кошти та зобов'язалась їх повернути до 07.04.2015 р. При цьому відповідач грошові вчасно не повернула повідомивши, що поверне їх пізніше та 28.04.2015 р. повернула грошові кошти у розмірі 13000 дол. США.

Тому позивач вважає, що відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 311295,50 грн., яка складається із: основної суми боргу у розмірі 53230 грн., що еквівалентно 2000 дол. США; пені за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 258165,50 грн.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 23.10.2014 р. у розмірі 311295,50 грн.; яка складається із: основної суми боргу у розмірі 53230 грн., що еквівалентно 2000 дол. США; пені за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 258165,50 грн.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просила його задовольнити, але жодного доказу щодо нарахування пені та отриманих коштів.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини, що викладені нижче.

Згідно до ст. 1047 ЦК України «договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний іншою стороною.

Дійсно 23.10.2014 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, що підтверджується копією договору позики (а.с. 6). У відповідності до умов договору ОСОБА_1 передала відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 194257 грн., що еквівалентно на той час 15000 дол. США., а відповідач ОСОБА_2 в свою чергу прийняла грошові кошти та зобов'язалась їх повернути до 07.04.2015 р. (даний факт сторонами не заперечується).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як з'ясував суд, відповідач належним чином не виконала свої зобов'язання та повернула грошові кошти у розмірі 13000 дол. США., що по курсу НБУ (як з'ясував суд) на 28.04.2015 р. складає 297570 грн. І тому станом на 26.04.2017 р. відповідачем не повернутою залишилась сума боргу у розмірі 53230 грн., що еквівалентно 2000 дол. США станом на 02.09.2016 р.

У відповідності до ст. 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання неналежне виконання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення пені із відповідача, яка нарахована позивачем у розмірі 258165,50 грн., то суд приходить до висновку, що у даному випадку зважаючи на вищевикладену суму, яка сплачена відповідачем 28.04.2015 р. позивачу, і яка перевищує отриману за договором позики суму на 100000 грн., пеня позивачем та її представником взагалі не є обґрунтованою, що тягне за собою відмову у цій частині позову.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. 15, 16, 526, 536, 610, 625, 1049, 1050 ЦК України, ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (і.к. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (і.к. НОМЕР_2) за Договором позики від 23.10.2014 р. у сумі 53230 грн. та судовий збір у сумі 5300 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя КА. Васалатій