Справа № 404/5603/15-ц
Номер провадження 2/404/67/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

у складі головуючого Галагана О.В.,

при секретарі Туровської О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням та скасування реєстрації, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області, по якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

- усунути перешкоди у користуванні майном 3/5 житлового будинку розташованого за адресою м. Кіровоград вул. Леваневського 24 з боку ОСОБА_2 шляхом виселення та зняття з реєстрації за вказаною адресою та зобов'язати Центр надання адміністративних послуг (вул. Велика Перспективна, 41 будинок Кіровоградської міській раді) скасувати її реєстрацію за вказаною адресою із внесенням надалі відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру;

- усунути перешкоди у користуванні майном 3/5 житлового будинку розташованого за адресою м. Кіровоград вул. Леваневського 24 з боку ОСОБА_3 шляхом виселення та зняття з реєстрації за вказаною адресою та зобов'язати Центр надання адміністративних послуг (вул. Велика Перспективна, 41 будинок Кіровоградської міській раді) скасувати її реєстрацію за вказаною адресою із внесенням надалі відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру;

- визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою м. Кіровоград вул. Леваневського 24 ОСОБА_4, через відсутність за місцем реєстрації з лютого 2014 року та зобов'язати Управління державної міграції служби України в Кіровоградській області скасувати її реєстрацію за вказаною адресою та зобов'язати Центр надання адміністративних послуг (вул. Велика Перспективна, 41 будинок Кіровоградської міській раді) скасувати її реєстрацію за вказаною адресою із внесенням надалі відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 грудня 1991 року позивачем за власні кошти було придбано частину домоволодіння у м. Кіровограді, по вулиці Леваневського 24/63. Після розлучення із ОСОБА_2 позивач зареєстрував її за вказаного адресою, де вона не проживала до 1995 року.

04.01.1992 року у ОСОБА_2 народилась дочка ОСОБА_5, батьком якої було зазначено ОСОБА_1, так як з моменту розірвання шлюбу не минуло 10 місяців.

У 2007 році позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 без його згоди зареєструвала у вказаному домоволодінні, крім доньки також свою мати ОСОБА_3.

В кінці літа 2011 року ОСОБА_2 переїхала проживати до іншого чоловіка, з яким на даний час перебуває у шлюбі.

З 18.12.2012 року позивач працює далекобійником у фірмі, що розташована у республіці Литва і в Україні буває рідко, до будинку заходить тільки за заміною одягу та взуття раз на сезон. ОСОБА_2 самостійно змінила в будинку замок і відмовляється надати ОСОБА_1 ключ. Користуючись тривалою відсутністю власника, вона повернулася жити в будинок на вулиці Леваневского 24 з новим співмешканцем, який в подальшому став її чоловіком, вселила свою матір ОСОБА_3 та невстановлених осіб у флігель. Без згоди власника проводяться зміни у плануванні будинку, роботи, що руйнують будівлю, особисті речі позивача частково зникли, частково викинуто у сарай, де вони псуються і втрачають свої якості, стають непридатними для використання.

У лютому 2014 року ОСОБА_6, зареєстрована як дочка позивача у м. Кіровоград, по вулиці Леваневського 24/63 одружилась, взяла прізвище чоловіка - ОСОБА_4 і виїхала на постійне місце проживання у м. Сочі Російської Федерації. Останній раз вона приїздила до матері у жовтні 2014 року, після цього за місцем реєстрації не проживає.

Позивач неодноразово звертався в органи внутрішніх справ із проханням встановити осіб, які без його дозволу і згоди мешкають у належному йому будинку, але відповідач враховуючи судовий розгляд справи, відмовлялась визнавати право власності позивача на будинок.

Вказує, що ОСОБА_2 не є членом його родини, не бажає виселятися, проживає разом із новим чоловіком у належному позивачу будинку без врегулювання порядку користування ним, не бажає укладати договір найму житлового приміщення із визначенням умов проживання, зніматися з реєстрації з метою усунення його від права власності на майно.

За відсутності згоди позивача на проживання ОСОБА_2, її чоловіка, матері ОСОБА_3 та невідомих осіб, які не є членами його родини, відсутності договору найму чи оренди житлового приміщення, вказані особи користуються належним майном без будь-якої правової підстави, чинять йому перешкоди у особистому користуванні житлом, здійснюють руйнування помешкання, позбавляють його можливості здати майно у найм чи продати його, що в комплексі є порушенням прав власності на належне йому майно.

В судове засідання представник позивач позов підтримала, просила його задовольнити з підстав в ньому викладених.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в наступне судове засідання не з»явився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідач ОСОБА_4 надала до суду заяву (а.с 224), відповідно до якої вказала, що проти задоволення позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволення. Зазначала, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, проте на даний час працює на території Російської Федерації та кожні 2-3 місяці повертається до України та проживає за вище вказаною адресою. Вказала, що іншого житла не має, є донькою позивача, тому відповідно має статус колишнього члена сімї, щодо сторонніх осіб, що проживали в домоволодінні їй нічого не відомо. Зазначила, що найближчим часом вона планує повернутись та проживати в даному домоволодінні. Надала до суду документи, які підтверджують її перебування в Україні.

Відповідач ОСОБА_3 та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області в судове засідання не з»явились, повідомлені судом про час та місце розгляду справи належним чином.

Суд, дослідивши матеріал справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 27 травня 1991 року було вчинено запис №12, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ФР №493008 від 27.05.1991 року /а.с. 9/.

Згідно договору купівлі-продажу від 20.12.1991 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_8 3/5 частин домоволодіння №24/63 по вулиці Леваневського в м. Кіровограді (Кропивницькому) /а.с. 10-11/.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження батьками відповідача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_7 /а.с. 12/.

Згідно довідок Квартального комітету №23 Кіровського району м. Кіровограда від 27 січня 2015 року, 13 червня 2015 року, у будинку №24 по вулиці Леваневського в м. Кіровограді зареєстровані: ОСОБА_1 власник, ОСОБА_2 колишня дружина, ОСОБА_6 донька, ОСОБА_3 мати колишньої дружини /а.с. 13,14/.

ОСОБА_2 зареєстрована у спірному будинку з 21.12.1991 року /а.с. 36/, ОСОБА_3 з 21.12.2007 року /а.с. 34/, ОСОБА_6 з 01.02.2008 року /а.с. 35/.

ОСОБА_2 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання ОСОБА_7 з ОСОБА_1 однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з травня 1991 року по вересень 2011року, визнати 3/5 частини будинку літ.А,а5,Б з надвірними господарськими будівлями : літньої кухні літ.И, убиральні літ.Н, вигрібної ями літ.М, розташованих на земельній ділянці пл.589,7кв.м за адресою: вул. Леваневського,24/63 в м. Кіровограді відповідно до даних технічного паспорта на садибний житловий будинок інвентаризаційної справи №13393 від 11.11.2011р. об"єктом спільної сумісної власності чоловіка ОСОБА_1 та жінки ОСОБА_7, придбаного за спільні кошти в період їхнього проживання однією сім"єю у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу та в порядку розподілу майна визнати: за ОСОБА_7 Григорієвною право власності на 3/10 частини будинку літ.А,а5,Б з надвірними господарськими будівлями: літньою кухнею літ.И, убиральнею літ.Н, вигрібною ямою літ.М, розташованих на земельній ділянці пл.589,7кв.м по вул.Леваневського,24/63 м.Кіровограда відповідно до даних технічного паспорта на садибний житловий будинок інвентаризаційної справи №13393 від 11.11.2011р. та за ОСОБА_1 право власності на 3/10 частини будинку літ.А,а5,Б з надвірними господарськими будівлями: літньою кухнею літ.И, убиральнею літ.Н, вигрібною ямою літ.М, розташованих на земельній ділянці пл.589,7кв.м по вул.Леваневського,24/63 м. Кіровограда відповідно до даних технічного паспорта на садибний житловий будинок інвентаризаційної справи №13393 від 11.11.2011р.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 03.06.2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, відмовлено повністю /а.с. 23-27/.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.04.2016 року провадження по справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по справі №404/1513/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу недійсним /а.с.18/.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу недійсним було залишено без розгляду /а.с. 190/, тому ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.01.2017 року провадження по справі було відновлено /а.с. 179/.

17.06.2015 року позивач звертався до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вимогою у десятиденний термін з моменту отримання листа врегулювати питання проживання у спірному будинку /а.с. 20-21/ та до ОСОБА_9 з вимогою зняття з реєстрації у будинку /а.с. 22/, проте відповідачі вказані вимоги не виконали.

Як вбачається з висновку за результатами розгляду матеріалів ЄО від 04.02.2015 року за заявою ОСОБА_1 щодо встановлення осіб, які проживають у будинку за адресою: вул. Леваневського, 24, в ході проведення перевірки інформація щодо грубого порушення громадського порядку не надійшла. Було опитано сусідку ОСОБА_10, яка пояснила, що в будинку №24 по вулиці Леваневського в м. Кіровограді проживає ОСОБА_2, яка мешкає зі своїм співмешканцем, рідко бачить там ОСОБА_6, близько двох років тому в будинку проживала також ОСОБА_3, але на даний час її там не бачить /а.с. 18/.

В матеріалах справи відсутній договір найму житла відповідачами, наявний лише проект від 01 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а.с. 52-53/.

Положеннями ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч. 1 ст. 321 право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

У відповідності до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Як вище зазначено, відповідач ОСОБА_6 прописалась у спірному житловому приміщенні після розірвання шлюбу з позивачем, тому відповідно до ст. 405 ЦК України не є членом сімї позивача.

Також, встановлено, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є членами сімї власника, між ними не укладався договір найму чи оренди житла, відповідачі не є власниками вищевказаної квартири. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але не є членами сім ї власника, а також проживають там без відповідного договору та не користуються житлом, як члени його сім ї відповідно до ст. 405 ЦК.

При розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність.

Відповідно до ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Між цим, вимога щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає, оскільки згідно ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Крім того, позивач поставив позовну вимогу до третьої особи про зобовязання зняти відповідачів з реєстрації в будинку.

Проте згідно до вимог ч.3 ст. 35 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, обмежені в процесуальних правах, а саме мають такі права і обов"язки, встановлені ст. 27 цього Кодексу, тобто не користуються правами і обов"язками сторони у справі, які встановлені ст. 31 ЦПК України. Згідно до ч.1 ст. 35 ЦПК України, рішення у справі не може бути ухвалене на користь такої особи чи проти неї. Суд не повинен також своїм рішенням створювати відповідальність третьої особи перед позивачем або відповідачем.

Також позивач звернувся до суду з позовною вимогою до ОСОБА_4 про втрату права користування будинком, проте як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_4, остання тимчасового перебуває за межами території України у звязку з роботою, проте тривалу частину року проживає на Україні в м. Кіровограді /а.с. 100, 224/. На підтвердження вказаних обставин надала проїзні документи, проте вони свідчать лише про повернення відповідача на територію України, а саме до міста Знамянка /а.с. 228-22, 231-232/.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч.І ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником.

В матеріалах справи відсутній акт про не проживання відповідача в квартирі, не вказано про наявність чи відсутність особистих речей та предметів побуту відповідача у квартирі, причини не проживання відповідача.

Пояснення осіб про наявність або відсутність певних обставин, які мають значення для розгляду справи, можуть бути прийняті судом до уваги шляхом допиту їх в якості свідків, проте позивачем клопотання про виклик свідків в судове засідання не заявлялось.

Будь-яких інших доказів на підтвердження не проживання відповідача понад рік у спірному будинку до суду не надано.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до ОСОБА_4 про втрату права користування будинком до задоволення не підлягають.

За вказаного, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням та скасування реєстрації підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідачів.

Керуючись ст. ст. 10,11, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням та скасування реєстрації задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні майном 3/5 частин житлового будинку, розташованого за адресою м. Кропивницький (Кіровоград), вул. Леваневського 24 шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 121 грн. 80 коп. судового збору з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського О. В. Галаган

районного суду

м.Кіровограда