У х в а л а

16 листопада 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ПоповичО.В., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київського апеляційного адміністративного суду, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з Київського апеляційного адміністративного суду, суддів ОСОБА_4., ОСОБА_5. та ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 60 340 грн 62 коп., посилаючись на те, що 17 лютого 2016 року Київським апеляційним адміністративним судом у складі колегії суддів головуючого судді ОСОБА_4., суддів ОСОБА_5. та ОСОБА_6 вчинено незаконну дію, пов'язану із незаконним зупиненням розгляду адміністративної справи номер 826/23651/15, в якій позивачем виступає ОСОБА_2

Зазначала, що вчиняючи незаконну дію, відповідачі 2-4 не керувались верховенством права і не підкорились закону номер 4452-У1 та у такий спосіб вийшли за межі повноважень судді, визначеною присягою судді та ч. 1 ст. 1229 Конституції України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року, закрито провадження у справі.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові ухвали, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Закриваючи провадження у праві суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем подано позов фактично в оскарження судового рішення, а том дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки оскарження судового рішення передбачено в процесуальному порядку шляхом подачі апеляційної та касаційної скарг.

З висновками суддів не можна не погодитися з огляду на таке.

Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Застосування положення ч. 6 ст. 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність, зокрема, суду, які не пов'язані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акту органом судової влади. Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду.

При цьому на спірні правовідносини в частині позовних вимог до Сокальського районного суду Львівської області не поширюється юрисдикція судів по розгляду заявлених позивачем вимог в порядку цивільного судочинства, оскільки суддя як посадова особа, що здійснює правосуддя, а також суд, як орган, що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою стороною, котра бере участь у цивільній справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя.

Такий висновок суду відповідає положенням ст. ст. 56, 126, 129 Конституції України, а також роз'ясненням, наданим судом у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів».

Зазначене також відповідає вимогам ст. ст. 6, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 125 Конституції України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані та Верховний Суд України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Отже, чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

За таких обставин, слід дійти висновку, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 1 березня 2017 року № 6-3139цс17

Суди попередніх інстанцій, перевіривши надані сторонами докази щодо непогодження з ухвалою суду про закриття провадження у справі, дійшли правильного висновку, що відсутні, передбачені ст. 205 ЦПК України, обставини для відшкодування шкоди суддями Київського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_4., ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Докази та обставини, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Зводяться до оцінки доказів по справі, яким суди дали належну правову оцінку.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київського апеляційного адміністративного суду, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович