Справа № 331/5912/17
Провадження № 2-о/331/117/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді: Жуковій О.Є

при секретарі: Качан К.К.

за участю представника заявника- Железняк В.К.

заявника- Норова В.М.

представника заінтересованої особи - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі справу за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи Управління міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, Головне управління національної поліції в Запорізькій області про встановлення факту каліцтва при виконанні службових обов»язків ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просив встановити факт каліцтва при виконанні службових обов»язків, а саме, що він отримав черепно-мозкову травму 24.04.1990 року при виконанні службових обов»язків перебуваючи у наряді у складі слідчо-оперативної групи лінійного відділу внутрішніх справ на станції Запоріжжя Придніпровського управління внутрішніх справ на транспорті МВС УРСР , під час вжиття заходів щодо припинення порушення порядку громадянами на вокзалі станції «Запоріжжя-1», після чого втратив працездатність та потребував лікування. Встановлення вказаного факту заявникові необхідно для проведення ліквідаційною комісією Управління міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці службового розслідування та складання відповідного акту , що надасть йому в подальшому можливість встановти інвалідність та оформити пенсію, а в обґрунтування звернення до суду з вказаною заявою ОСОБА_2 вказав на неможливість встановлення вказаного факту в іншій спосіб.

В судовому засіданні заявник та його представник надали пояснення аналогічні викладеним в заяві, наполягали на її задоволенні.

Представник заінтересованої особи Головне управління національної поліції в Запорізькій області проти задоволення заяви заперечував, вказавши, що ГУ НП в Запорізькій області не несе юридичних наслідків та не має жодного відношення стосовно встановлення факту каліцтва при виконанні службових обов»язків ОСОБА_2, оскільки останній перебував у трудових відновинах з лінійним відділом Придніпровського управління внутрішніх справ на транспорті МВС УСРС , а не з органами Національної поліції.

Представник заінтересованої особи Управління міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи , до суду не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, в зв»язку з чим на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, матеріали службового розслідування за зверненням ОСОБА_2, вислухавши пояснення свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 3 частини 1 ст.256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту отримання каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов»язковому державному соціальному страхуванню.

При вирішення вказаної справи судом враховано, що заявник просив встановити факт отримання ним каліцтва 24.04.1990 року при виконанні службових обов»язків перебуваючи у наряді у складі слідчо-оперативної групи лінійного відділу внутрішніх справ на станції Запоріжжя з метою подальшого отримання соціальних виплат.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (далі - постанова Пленуму N 5) зазначено, що при застосуванні цього положення закону, яким передбачено встановлення каліцтва на виробництві, або у зв'язку з виконанням державних чи громадських обов'язків, якщо це необхідно для призначення пенсії або одержання допомоги по соціальному страхуванню, судам слід мати на увазі, що з дня введення в дію Закону від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці" (далі - Закон N 2694-XII), а саме 24 листопада 1992 р. справи про встановлення таких фактів не розглядаються в порядку окремого провадження.

Між тим, оскільки Закон N 2694-XII зворотної сили не має, тому у порядку цивільного судочинства за правилами окремого провадження за відсутності спору про право може бути встановлений факт каліцтва, що відбувся до вступу цього Закону в дію, а також коли виключається можливість його підтвердження в іншому порядку, зокрема:

- якщо підтвердження цього факту не можна встановити у позасудовому порядку;

- акт про нещасний випадок або аварію на виробництві, наслідком чого стало каліцтво, не складався і скласти його вже неможливо;

- складений акт про нещасний випадок або аварію на виробництві був знищений і поновити його у позасудовому порядку неможливо;

- існують перешкоди для встановлення факту нещасного випадку, усунути які у позасудовому порядку не вдалось.

У порядку окремого провадження факт каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, за відсутності спору про право може бути встановлено, коли виключається можливість його підтвердження в іншому порядку, що унеможливлює реалізацію заінтересованими особами належних їм суб'єктивних прав.

Положення щодо встановлення судом фактів каліцтва, які зазначені у п. 3 ст. 256 ЦПК, на сьогодні стосуються лише тих фактів, які мали місце до 24 листопада 1992 р. та можуть бути встановлені в порядку окремого провадження у тому разі, коли виключається можливість їх підтвердження у позасудовому порядку, що повинно бути підтверджено необхідним документом.

Вказана позиція викладена у листі Верховного суду України «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, у випадку заявника ОСОБА_2 не вдалось можливим провести службове розслідування отримання ним черепно-мозкової травми 24.04.1990 року та складання акту Н-1 , оскільки заявник після отримання травми на лікуванні не перебував і лікарняний йому не виписувався , що підтверджено листом від 04.07.2017 року голови ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці , що виключає можливість підтвердження такого факту в позасудовому порядку, а відтак , вказана заява підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Судом встановлено, згідно данних наявних в матеріалах службового розслідування, що заявник ОСОБА_2 службу в органах внутрішніх справ СРСР розпочав 25.06.1982 року на посаді інспектора відділення боротьби з розкрадання соціалістичної власності лінійного відділу внутрішніх справ на ст. Запоріжжя Придніпровського управління внутрішніх справ на транспорті МВС СРСР. На вказаній посаді ОСОБА_2 перебував до 28.05.1990 року .

У відповідності до пояснень свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 24.04.1990 року при виконанні службових обов»язків, перебуваючи у наряді у складі слідчо-оперативної групи лінійного відділу внутрішніх справ на станції Запоріжжя Придніпровського управління внутрішніх справ на транспорті МВС УРСР , під час вжиття заходів щодо припинення порушення громадського порядку громадянами на вокзалі станції «Запоріжжя-1», ОСОБА_2 утративши рівновагу , упав на спину, ударившись потилицею об асфальт. У наслідок удару він на декілька хвилин втратив свідомість, його на службовому автомобілі відвезли до лікарні. Як їм відомо, ОСОБА_2 в подальшому лікувався, однак на лікарняному не перебував через те, що вирішувалося питання про його переведення на іншу посаду.

Згідно листа КУ «Міська лікарня № 7» від 04.07.2017 року , 24.04.1990 року ОСОБА_2 звертався до лікаря-невропатолога поліклініки ОСОБА_5 Виставлений діагноз: «Вегето-судинна дистонія по гіпертонічному типу з вегетативними кризами симпатоадреналового характеру. Струс головного мозку. Лікворогіпертензивний синдром. Вестибулоатактичний, астеноневротичний синдроми.» Призначено амбулаторне лікування.

Крім того, висновком судово-медичної експертизи № 350/к від 28.09.2017 року підтверджено, що наявні у ОСОБА_2 захворювання можна розділити на дві групи: такі, що виникли внаслідок хворобливих змін обміну речовин та регуляції гемодинамічних показників , та після травматичні патологічні процеси внаслідом черепно-мозкової травми, отриманої 24.04.1990 року. Незважаючи на надання ОСОБА_2 амбулаторної медичної допомоги для лікування перенесеної черепно-мозкової травми, відновлення функції центральної нервової системи у повному обсязі не відбулося. Зважаючи на те, що на теперішній час у ОСОБА_2 зберігаються наслідки та прояви перенесеної 24.04.1990 року черепно-мозкової травми, у постраждалого наявні ознаки стійкої (постійної ) втрати загальної працездатності на рівні 15%.

З врахуванням досліджених доказів, суд вважає, що заявником доведено факт отримання ним каліцтва при виконанні службових обов»язків, втрати внаслідок цього працездатності, а тому вимоги заявника підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. ст. 10, 11, 256-259 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2, заінтересовані особи Управління міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, Головне управління національної поліції в Запорізькій області про встановлення факту каліцтва при виконанні службових обов»язків - задовольнити.

Встановити факт каліцтва при виконанні службових обов»язків, а саме, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, отримав черепно-мозкову травму 24.04.1990 року при виконанні службових обов»язків, перебуваючи у наряді у складі слідчо-оперативної групи лінійного відділу внутрішніх справ на станції Запоріжжя Придніпровського управління внутрішніх справ на транспорті МВС УРСР , під час вжиття заходів щодо припинення порушення громадського порядку громадянами на вокзалі станції «Запоріжжя-1», після чого втратив працездатність та потребував лікування.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

07.11.2017