Справа № 658/396/17
(провадження №2/658/415/17)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

29 березня 2017 року м. Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Терещенко О.Є.,

при секретарі Оніщенко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, м. Каховка Херсонської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - відділ у справах дітей Каховської міської ради про ви-селення без надання іншого житлового приміщення, -

встановив:

Представник позивачки звернувся до відповідача з позовом про виселення без надання іншо-го житлового приміщення.

Вимоги мотивовано тим, що, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 люто-го 2014 року, її неповнолітньому синові - ОСОБА_3 на праві приватної спільної власності належить квартира АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстрований його батько ОСОБА_4, відповідач у справі, проте ніяких домовленостей, ані усних, ані письмових у позивача з відповідачем щодо проживання ос-таннього у вказаному вище житловому будинку не має. Відповідач, своєю реєстрацією в зазна-ченій квартирі перешкоджає позивачу у здійснені права на користування його власністю, витрати з утримання майна не несе, оскільки з квітня 2016 року не проживає.

Позивачка вказувала, що після розірвання шлюбу відповідач став вчиняти сварки, виганяти її з квартири, змінив замки на вхідних дверях. В зв'язку з цим позивачка була вимушена, разом з неповнолітніми дітьми, шукати інше житлове приміщення та знімати квартиру за іншою адресою, до того моменту, коли згідно рішенню Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 04.04.2016 року її примусово не вселили в належну її синові квартиру.

З приводу неналежної поведінки ОСОБА_4 сім'я позивачки змушена була звертатися до органів поліції та суду.

За таких обставин, в силу ст. ст. 156, 157, 116 ЖК України, ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК Укра-їни, позивачка ОСОБА_2 просила суд виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, напо-лягав на їх задоволенні з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України. Заяв про відкладення роз-гляду справи від нього не надходи-ло, причину неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи - Мігас О.Г. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає поло-женням ст. 224 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_2 06 жовтня 2007 року уклали шлюб, після реєстрації якого позивач змінила своє прізвище на «ОСОБА_2» (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, його батьком є ОСОБА_4, матір'ю - ОСОБА_2 (а.с. 10).

Згідно свідоцтву про право власності на житло квартира, яка знаходиться в АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 (а.с. 12).

У відповідності довідці КП «ККК» від 10.01.2017 р. в квартирі АДРЕСА_1 мешкають позивачка та її неповнолітні діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с. 9).

Відповідно до актів фактичного проживання від 10.09.2016 року та 11.01.2017 року в квар-тирі АДРЕСА_1 ОСОБА_4 не проживає в зв'язку з виїздом до Російської Федерації (а.с.а.с.15,16).

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 03.09.2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано (а.с. 20).

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за за-хистом свого особистого немайнового або майнового права.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст.ст. 316, 317 ЦК України передбачають здійснення власником права власності за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ст. 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, який означає, що право власності є недоторканим, влас-ник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, вста-новлених законом.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, про-живання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про забо-рону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України також передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.157 Житлового кодексу України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Ко-дексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ним в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися без-результатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб прова-диться без надання іншого жилого приміщення.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у п. 17 своєї Постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», № 2 від 12 квітня 1985 року (далі - Постанова від 12.04.1985 року), при розгляді справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК УРСР осіб, що систематично порушують правила суспільного співжиття і роблять немож-ливим для інших проживання з ними в одній квартирі або житловому будинку, варто виходити з того, що при антигромадському поводженні, що продовжується, виселення винного може бути у випадку повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або суспільного впливу не дали позитивних результатів. Доказом застосування мір попередження і громадського впливу можуть служити постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, офіційні за-стереження, рішення суду або третейського суду про притягнення до відповідальності, протоколи або постанови громадських організацій, трудових колективів, що засудили дії винного. Одні лише факти звернення у відповідні органи зі скаргами на порушення правил суспільного співжиття без застосування до винного заходів впливу цими органами не є підставою для виселення.

Судом встановлено, що між сторонами існує конфлікт з приводу користування відповідачем квартирою АДРЕСА_1. Так, рішенням Кахов-ського міськрайонного суду Херсонської області від 04.04.2016 року встановлено факт перешкод-жання ОСОБА_4 власнику житла користуватися належним йому нерухомим майном (а.с. а.с.1-3, 25-26).

Зі змісту наданих позивачкою квитанцій про оплату комунальних послуг (електроенергію, газо- та водопостачання) вбачається, що в період лютий - грудень 2016 року комунальні платежі відповідачем не здійснювалися, і сплачувалися тільки позивачкою (а.с. 17-18).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_4 не є членом сім'ї позивача (власника будинку), оскільки доказів проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства з позивачем суду не надано, не бере участі у витратах по утриманню квартири, вчи-няє перешкоди у здійсненні власником та членам його сім'ї права володіння, користування та розпорядження житловим приміщенням, а тому в силу ч. 3 ст.116 ЖК України, підлягає виселен-ню з квартири АДРЕСА_1 без на-дання іншого житлового приміщення.

Керуючись ст.ст. 3 - 11, 57 - 61, 88, 212 - 215, 223 - 226, 228 ЦПК України,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою від-повідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня от-римання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області через Каховський міськрайонний суд Херсонської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час прого-лошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отриман-ня копії цього рішення.

Суддя: О. Є. Терещенко