Справа №521/4239/17
Провадження №2/521/3052/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 квітня 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Поліщук І.О.,
при секретарі Святецькій І.О.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 Д.В. в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на задоволенні позову наполягає та просить розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачка ОСОБА_2 в судові засідання не зявлялася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить підпис про власноручне отримання Ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 20.03.2017 року про відкриття провадження по справі № 521/4239/17, копії позовної заяви ОСОБА_1 разом з додатками, Ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 20.03.2017 року про забезпечення позову ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики по справі № 521/4239/17. Належне повідомлення відповідачки про дату та час судових засідань на 04.04.2017 року о 09 годині 30 хвилин та на 25.04.2017 року о 10 годині 00 хвилин, підтверджується розписками про отримання судових повісток, направлених на адресу місця реєстрації ОСОБА_2, згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області.
Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачки, повідомленої належним чином, та зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 251 ЦК України cтроком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України cтрок визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.
Згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України cтрок, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Виходячи з вище вказаних норм законодавства і рахуючи від дати отримання позики відповідачкою 19 вересня 2014 року, суд дійшов висновку, що строк у 4(чотири) місяці сплив 19 січня 2015 року.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обовязок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Верховний Суд України у Постанові від 18 січня 2017 року по цивільній справі № 6-2789цс16 та у Постанові від 18 вересня 2013 року по цивільній справі № 6-63цс13 висловив правову позицію, у якій зазначив, що, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
З цих підстав суд робить висновок про те, що представлена позивачем на підтвердження укладання договору позики між ним та відповідачкою розписка позичальника, свідчить про виникнення між сторонами правовідносин, які регулюються положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами даного договору позивач передав відповідачці зазначену грошову суму у позику, а відповідачка зобовязалась, відповідно, повернути отримані кошти готівкою.
В контексті статі 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України, інших вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Також, згідно ст. 536 ЦК України, «за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства».
Частиною першою ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Верховний Суд України у Постанові від 02 липня 2014 року по цивільній справі № 6-36цс14 висловив правову позицію, у якій зазначив, що у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.
Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.
Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.
Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Суд вважає, що виходячи з розміру отриманих відповідачкою від позивача грошових коштів, користування коштами у даному випадку, з огляду на ч. 2 ст. 1048 ЦП України, не можна вважати безпроцентним.
А оскільки розмір процентів не був встановлений в укладеному між сторонами договорі позики від 19 вересня 2014 року, то боржник ОСОБА_2 за користування позикою зобовязана сплатити на користь позикодавця ОСОБА_1 проценти на рівні облікової ставки Національного банку України.
Також, у відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Крім того, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції.
При цьому вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, адже згідно приписів ч. 2 ст. 524 ЦК України Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.
Верховний Суд України у Постанові від 01 березня 2017 року по цивільній справі № 6-284цс17 висловив аналогічну правову позицію, у якій зазначив, що…сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу… Ураховуючи умови договору та положення статті 533 ЦК України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення суми боргу, відповідно до умов договору та положень цієї норми, визначену за курсом долара США станом на 9 липня 2015 року - на день ухвалення судового рішення, як зазначено у позовних вимогах.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З цих підстав суд присуджує до стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 і суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 8320(вісім тисяч триста двадцять) гривень.
Керуючись ст.ст. 5-8, 10, 11, 15, 57-60, 64, 88, 169, 195, 196, 208, 209, 212, 214-215, 224-226, 228 ЦПК України, ст.ст. 251, 252, 254, 524, 526, 530, 533, 536, 612, 625, 631, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом яких постановив його за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення до суду першої інстанції.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області в загальному порядку на протязі десяти днів.
В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги на протязі десяти днів.