Номер провадження: 22-ц/785/1560/17
Номер справи місцевого суду: 500/2257/14-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Ізмаїльського районного суду Одеської області від 10 листопада 2016 року,

встановила:

У квітні 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 07 червня 2006 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір кредиту №06/95/178, відповідно до якого банк надав ОСОБА_4 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти в розмірі 61000 доларів США зі сплатою 13 відсотків річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 07 червня 2016 року.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобовязань за договором кредиту №06/95/178, між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 09 червня 2006 року був укладений іпотечний договір, запис в реєстрі №1035.

27 березня 2007 року між Банком та ОСОБА_5 укладено договір кредиту №2007/669-19/20, відповідно до якого банк надав ОСОБА_5 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти в розмірі 65000 доларів США з графіком повернення кредиту, передбаченим п.1.1. Додаткової угоди №2 від 21 квітня 2010 року про внесення змін до Договору кредиту з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 26 березня 2017 року зі сплатою 13 відсотків річних.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_5 зобовязань за договором кредиту №2007/669-19/20, між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 27 березня 2007 року був укладений іпотечний договір, запис в реєстрі №518.

В звязку з тим, що заборгованість за вказаними договорами кредиту не погашаються, позивач уточнивши вимоги просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість та звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірним спорудами, що знаходиться в місті Ізмаїл Одеської області по вулиці Ярослава Мудрого (колишня Куйбишева), 69, і складається із літ.А житловий будинок, черепашниковий, житлової площею 90,3кв.м., літ.Б гараж, літ.В літня кухня, літ.Г - сарай, надвірні споруди, розташовані на земельній ділянці площею 543кв.м. та належить відповідачу на праві приватної власності, в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором кредиту 06/95/178 від 7 червня 2006 року в розмірі 24781,04 доларів США та в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_5 за договором кредиту 2007/669-19/20 від 27 березня 2007 року в розмірі 95799,70 доларів США, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, ціну на предмет іпотеки встановити на підставі оцінки, проведеної в межах процедури виконавчого провадження, а також вирішити питання судових витрат.

Рішенням Ізмаїльського районного суду Одеської області від 10 листопада 2016 року в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» було відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ПАТ «Укрсоцбанк» В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 07 червня 2006 року між Банком та ОСОБА_2 укладено договір кредиту №06/95/178, відповідно до якого позивач зобовязався надати ОСОБА_4 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти в розмірі 61000 доларів США зі сплатою 13 відсотків річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 07 червня 2016 року.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобовязань за договором кредиту №06/95/178, між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 9 червня 2006 року був укладений іпотечний договір, запис в реєстрі №1035.

27 березня 2007 року між Банком та ОСОБА_5 укладено договір кредиту №2007/669-19/20, відповідно до якого позивач зобовязався надати ОСОБА_5 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти в розмірі 65000 доларів США з графіком повернення кредиту, передбаченим п.1.1. Додаткової угоди №2 від 21 квітня 2010 року про внесення змін до Договору кредиту з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 26 березня 2017 року зі сплатою 13 відсотків річних.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_5 зобовязань за договором кредиту №2007/669-19/20, між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 27 березня 2007 року був укладений іпотечний договір, запис в реєстрі №518.

Відповідно до договорів іпотеки відповідачка передала в іпотеку позивачу нерухоме майно: житловий будинок з надвірним спорудами, що знаходиться в м. Ізмаїлі Одеської області по вулиці Ярослава Мудрого (колишня Куйбишева), 69, і складається із літ. А житловий будинок, черепашниковий, житлової площею 90,3кв.м., літ. Б гараж, літ. В літня кухня, літ. Г - сарай, надвірні споруди, розташовані на земельній ділянці площею 543 кв.м. та належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

В звязку з невиконанням ОСОБА_2 зобовязань за договором кредиту №06/95/178 заборгованість складає 24781,04 доларів США; в звязку з невиконанням ОСОБА_5 зобовязань за договором кредиту №2007/669-19/20 заборгованість складає 95799,70 доларів США.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Таким чином при вирішенні справи суд повинен був визначити зміст позовних вимог, предмет позову та його підставу з метою зясування наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, виявлення заінтересованих осіб у справі, правильного застосування матеріальної форми права до цих правовідносин та застосування необхідного способу захисту порушеного права, а також для визначення й дослідження кола питань і заходів, необхідних для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Вказаним нормам закону судове рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив з того, що спірне нерухоме майно не може бути примусове стягнуто, оскільки на відповідача розповсюджується дія ст. 1 ч. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, в спірному житлі проживає неповнолітня особа, дозвіл на відчуження дому відповідачки орган опіки та піклування не надавали.

Проте погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, оскільки суд внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права дійшов цього висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобовязаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.

Разом з тим рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Отже, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що з набуттям чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» неможливо звернути стягнення на предмет іпотеки. Чинність цього Закону на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Зазначена правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-58цс15, від 9 вересня 2015 року у справі № 6-483цс15, яка який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Висновок суду про відмову у задоволені позову ПАТ «Укрсоцбанк» з підстав того, що в спірному житлі проживає неповнолітня особа, дозвіл на відчуження дому відповідачки орган опіки та піклування не надавали, також є помилковим, оскільки з довідки наданої до суду відповідачем вбачається, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровано за спірною адресою лише з 02.06.2010 року, проте договори іпотеки між сторонами було укладено 9 червня 2006 року, 27 березня 2007 року.

Одночасно у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» слід відмовити з інших підстав.

Звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість та звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірним спорудами, що знаходиться в місті Ізмаїл Одеської області по вулиці Ярослава Мудрого (колишня Куйбишева), 69, і складається із літ.А житловий будинок, черепашниковий, житлової площею 90,3кв.м., літ.Б гараж, літ.В літня кухня, літ.Г - сарай, надвірні споруди, розташовані на земельній ділянці площею 543кв.м. та належить відповідачу на праві приватної власності, в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором кредиту 06/95/178 від 7 червня 2006 року в розмірі 24781,04 доларів США та в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_5 за договором кредиту 2007/669-19/20 від 27 березня 2007 року в розмірі 95799,70 доларів США, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, ціну на предмет іпотеки встановити на підставі оцінки, проведеної в межах процедури виконавчого провадження.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобовязань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобовязання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду.

За змістом частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, беручи до уваги аналіз норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла правового висновку, що в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обовязково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16, 13 травня 2015 року (№ 6-53цс15, 6-63цс15), 16 вересня 2015 року (№ 6-495цс15 та 6-1193цс15), 27 травня 2015 року (№ 6-332цс15), 10 червня 2015 року (№ 6-449цс15), 7 жовтня 2015 року (№ 6-1935цс15), 21 жовтня 2015 року (№ 6-1561цс15), 4 листопада 2015 року (№ 6-340цс15), 3 лютого 2016 року (№ 6-2026цс15), 1 березня 2017 року (№6-2284цс16), який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи, що позивачем не надано, а матеріали справи не містять у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку», а вимоги позивача щодо встановлення ціни на предмет іпотеки на підставі оцінки, проведеної в межах процедури виконавчого провадження суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку», тому у задоволенні позову ПАТ«Укрсоцбанк» слід відмовити.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з розясненнями, викладеними в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору, рішення районного суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ПАТ «Укрсоцбанк» у задоволені позову з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського районного суду Одеської області від 10 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_7

ОСОБА_8