АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/7775/2017 Головуючий в 1-й інстанції - Галась І.А.
У Х В А Л А

Іменем України

16 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ФІНРОСТБАНК» Красюка Ігоря Івановича на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року в справі за позовом скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ФІНРОСТБАНК» Красюка Ігоря Івановича до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року позивач пред'явив вказаний позов до відповідача та зазначав,що між АТ «ФІНРОСТБАНК» та ОСОБА_2 23.10.2013 року було укладено Кредитний договір №1/60020,за умовами якого банк надає позичальнику грошові кошти в розмірі 200 000 грн.,строком користування з 23.10.2013 року по 31.01 2014 року зі сплатою 28% річних. Виконуючи умови вказаного договору банк видав відповідачу вказану суму кредиту.

За клопотання відповідача 16.12.2013 року сторони уклади додаткову угоду №1 до кредитного договору,якою договір викладено у новій редакції,а саме:змінено кредит на відкличну не відновлювальну кредитну лінію та збільшено розмір кредиту до 350 000 грн..

31.01.2014 року сторони уклали додаткову угоду №2 до кредитного договору,якою змінено відкличну не відновлювальну кредитну лінію на кредит і продовжено строк користування кредитом до 30.01.2015 року.

Посилаючись на порушення позичальником умов кредитного договору,внаслідок чого утворилася заборгованість,яка станом на 05.09.2016 року становить за кредитом 350 000 грн.,за простроченими процентами - 69 104,04 грн.,по пені за прострочення строку повернення кредиту в сумі 143 681,30 грн. та пені за порушення строку сплати процентів в сумі 28 368,45 грн.,позивач просив стягнути з відповідача 591 153,79 грн..

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Зазначає, що суд безпідставно послався в рішенні на довідку,яка надана відповідачем,про погашення останньою заборгованості за вказаним кредитним договором та відсутності до неї претензій зі сторони кредитора,оскільки на час видачі довідки ПАТ «ФІНРОСТБАНК» перебував в процедурі ліквідації,починаючи з 16.10.2014 року в зв'язку з чим довідка не могла бути підписана «Т.в.о. Голови Правління».Крім того вона не містить вихідного номеру та дати видачі.

Вислухавши доповідь судді,пояснення представників сторін,обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи,колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 23.10.2013 року між ПАТ «ФІНРОСТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 1/60020, за умовами якого банк надає позичальнику грошові кошти в розмірі 200 000 грн., строком користування з 23.10.2013 року по 31.01 2014 року зі сплатою 28% річних.

16.12.2013 року сторони уклали додаткову угоду №1 до вказаного кредитного договору,за умовами якої було збільшено розмір кредиту до 350 000 грн..

Виконуючи зобов'язання за вказаними умовами кредитного договору та додаткової угоди до нього,ПАТ «ФІНРОСТБАНК» в особі Київського регіонального відділення АТ «ФІНРОСТБАНК» видав відповідачу 23.10.2013 року 200 000 грн. та 16.12.2013 року 150 000 грн. (а.с.8,9).

31.01.2014 року сторони уклали додаткову угоду № 2 до кредитного договору,якою змінено відкличну не відновлювальну кредитну лінію на кредит і продовжено строк користування кредитом до 30.01.2015 року.

Відповідно до п.3.13 кредитного договору погашення заборгованості боржником здійснюється у наступній черговості:

Пеня за порушення строків повернення процентів, пеня за порушення строків сплати кредиту,штрафні санкції,передбачені умовами цього договору,прострочена заборгованість за простроченими комісіями,строкова заборгованість за нарахованими комісіями,прострочена заборгованість за нарахованими процентами;строкова заборгованість за нарахованими процентами,прострочена заборгованість за кредитом,строкова заборгованість за кредитом.

У випадку перерахування коштів на погашення кредиту та/або процентів та/або у порушення вищевказаної черговості в т.ч. з вини боржника,банк вправі самостійно перерозподілити кошти боржника,що надійшли,відповідно до черговості,викладеної в цьому пункті договору,або в іншому порядку,шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок.

За умовами договору передбаченого в п.3.14 для здійснення останнього (остаточного) погашення по кредиту боржник звертається в Банк,який надає інформацію про заборгованість боржника за цим договором(сума кредиту,процентів,комісії,пеня.ін.).

Звертаючись з даним позовом до суду,банк зазначав,що станом на 05.09.2016 року у відповідача за вказаним кредитним договором існує прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 350 000 грн..а також по простроченим процентам 69 104,04 грн.,пені за порушення строку повернення кредиту в сумі 143 681,30 грн. та пені за порушення строку сплати процентів в сумі 287 368,45 грн..

На підтвердження розміру вказаної заборгованості по кредитному договору позивач надав виписку особового рахунку НОМЕР_1 за період з 01.10.13 по 06.09.16. та розрахунок пені за кредитом та за нарахованими відсотками за період з 05.09.2015 року по 05.09.2016 року.

Заперечуючи проти позову,відповідач зазначала, що зобов'язання за кредитним договором № 1/60020 від 23.10.2013 року нею виконано повністю перед АТ «ФІНРОСТБАНК» , в зв'язку з чим їй видано довідку про припинення дії кредитного договору 05.06.2014 року.

Крім того відповідачем надано прибутковий касовий ордер: № Т R 86904.70.164 від 27. 05.2014 р. про отримання Київським регіональним відділенням АТ від ОСОБА_2 в рахунок погашення кредиту за угодою №1/60020 від 23.10.2013 року 180 000 грн. та прибутковий касовий ордер №№ ТR 86904.70.164 від 30 . 05.2014 р. про отримання Київським регіональним відділенням АТ від ОСОБА_2 в рахунок погашення кредиту за угодою №1/60020 від 23.10.2013 року 190 000 грн.,квитанцію № ТR 67810.753.50 від 11.03.2014 року про отримання Київським регіональним відділенням АТ «ФІНРОСТБАНК» від ОСОБА_2 в рахунок сплати відсотків за кредитною угодою № 1/60020 від 23.10.2013 року 7517,81 грн..

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог,суд першої інстанції виходив з того,що відповідачем виконано зобов'язання за кредитним договором №№1/60020 від 23.10.2013 року про що банком їй видано довідку, а тому відсутні підстави вважати про наявність у неї заборгованості,на яку посилається банк у своїх вимогах,за вказаним кредитним договором.

Колегія суддів вважає,що висновок суду відповідає встановленим обставинам та вимогам закону,який регулює правовідносини,що виникли між сторонами,а доводи апеляційної скарги вказаний висновок не спростовують.

Відповідно до ст..531 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок достроково,якщо інше не встановлено договором,актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 545 ЦК України передбачено,що прийнявши виконання зобов'язання,кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Так,аналізуючи виписки особового рахунку НОМЕР_1 по процентам та кредиту відповідача , колегія звертає увагу, що у вказаних рахунках відсутні дані про надходження на рахунок платежів: 11.03.2014 року у розмірі 7517,81 грн.,27.05.2014 року в розмірі 180 000 грн. та 30.05.2014 року в розмірі 190 000 грн.,а також дані,яким чином вони були зараховані на погашення заборгованості банком відповідно до п.13.3 умов цього договору.

Крім того в обґрунтування позовних вимог позивачем надано розрахунок заборгованості по пені, а що стосується заборгованості по кредиту та відсоткам позивач обмежився кінцевими сумами,не надавши розрахунок помісячно,починаючи з 23.10.2013 року.

Таким чином колегія суддів вважає,що вказані виписки особового рахунку та розрахунок банку не спростовують довідку Київського регіонального відділення АТ «ФІНРОСТБАНК» вих. №364-2/2014 від 01.07.2014 року про повне виконання позичальником ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором №1/60020 від 23.10.2013 року,в зв'язку з чим не заслуговують на увагу заява представника позивача про підроблення цієї довідки.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на спростування висновків суду позивачем не надано та на наявність таких не вказано.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст..ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ФІНРОСТБАНК» Красюка Ігоря Івановича відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -