АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/4644/16-ц Головуючий 1 інстанції Ольховський Є.Б.
Провадження № 22ц/790/3776/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 06 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Служба в справах дітей ХМР про розірвання шлюбу, встановлення місця проживання дитини та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, 3-я особа: Служба в справах дітей ХМР про розірвання шлюбу, встановлення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 25 листопада 2006 року він з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням суду він сплачує на користь відповідачки на утримання дитини аліменти. Проте, шлюбні відносини між сторонами було припинено, вони мешкають окремо та спільного господарства не ведуть. Вбачає достатньо підстав для розірвання шлюбу та визначення місце проживання дитини разом з ним, стягнувши з відповідачки на його користь на утримання дитини аліменти в розмірі ? частини від усіх видів заробітку.

У зв'язку з цим, просив суд розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2, визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту звернення до суду з цим позовом та до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, зазначивши що співмешканець відповідачки раніше був засуджений, притягався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, мати відповідачки мешкає разом з відповідачкою та зловживає спиртними напоями, отже на їх думку, дитині краще буде проживати разом з батьком.

ОСОБА_2 позов визнала частково, зазначивши що не заперечує проти розірвання шлюбу. В іншій частині з позовом не погодилась. Пояснила, що співмешканець не здійснює негативного впливу на дитину, а мати відповідачки мешкає в домоволодінні за адресою АДРЕСА_2 з окремим входом і також на дитину негативно не впливає.

Представник 3-ї особи з позовом в частині визначення місця проживання дитини з батьком - не погодилась, зазначила, що дитині краще буде після розірвання шлюбу залишитись з матір'ю.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 05 квітня 2017 року позов задоволено частково. Визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю - ОСОБА_2. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 25.11.2006 року в Ленінському відділі реєстрації актів громадянського стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 560, залишивши за відповідачкою прізвище «ОСОБА_1». Судові витрати при оформленні розлучення в органах РАГС стягнуто з позивача. В іншій частині позов залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 06 червня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції від 05 квітня 2017 року в частині визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір'ю, стягнення судових витрат при оформленні розлучення в органах РАГС, залишення без задоволення позову, з ухваленням нового рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. А також, просив скасувати додаткове рішення суду від 06 червня 2017 року з ухваленням нового рішення, яким віднести судові витрати за рахунок держави.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі, вказує, що дитині краще буде проживати разом з батьком, відповідачка не просила суд визначити місце проживання дитини з нею, тому, ухвалюючи рішення, суд вийшов за межі позовних вимог. Крім того, він є учасником бойових дій та звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати мають бути віднесені за рахунок держави.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційна скарга на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року підлягаєзадоволенню частково; апеляційну скаргу на додаткове рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 06 червня 2017 року необхідно відхилити.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Матеріали справи свідчать, що з 25 листопада 2006 року ОСОБА_1 перебуває з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Частина 2, 3 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.ч.4, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому Європейський Суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Колегія суддів з цього робить висновок, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Також положеннями п.1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб , щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Матеріали справи свідчать, що позовні вимоги ОСОБА_1 містять вимоги щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з батьком (а.с.2). Вимоги про визначення місця проживання дитини з матір'ю не заявлялися.

Висновком Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради № 724 від 16.12.2016 року, на підставі проведеної перевірки, було встановлено що доцільно визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, 2007 року народження разом з матір'ю - ОСОБА_2.

Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції дитина, в присутності представника служби у справах дітей, пояснила, що йому краще залишитись з мамою, співмешканець мами ставиться до нього доброзичливо, а в родині батька - дідусь не завжди прихильний до нього.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно відмови у задоволені позову про визначення місця проживання дитини з батьком.

Разом з тим, рішення суду в частині визначення місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю - ОСОБА_2 підлягає скасуванню, оскільки таких вимог в суді першої інстанції заявлено не було, отже, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.

Що стосується рішення суду про стягнення судових витрати при оформленні розлучення в органах РАГС з позивача, то колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині також підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с.9), тому він звільнений від сплати судових витрат.

Що таке витрати при оформленні розлучення в органах РАГС, і чим це передбачено в рішенні суду не зазначено.

Отже, чи є витрати при оформленні розлучення в органах РАГС судовими витрати не зрозуміло.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що підстав для стягнення судових витрат з позивача не має.

Що стосується додаткового рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 06 червня 2017 року, то колегія суддів вважає, що підстав для його скасування немає, оскільки додатковим рішенням стягнутий судовий збір з відповідачки, і яким чином це рішення суду порушує права позивача, він в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснити не зміг.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і апеляційною інстанцією не переглядалось.

На підставі наведеного та керуючись п.2 ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року змінити.

В частині визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю - ОСОБА_2 та в частині стягнення з позивача судових витрат при оформленні розлучення в органах РАГС - рішення суду скасувати.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 червня 2017 року - відхилити.

Додаткове рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 06 червня 2017 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді