АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/32/17 Номер провадження 22-ц/786/1259/17Головуючий у 1-й інстанції Кононенко С. Д. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Лобова О.А.. Абрамова П.С. при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 07 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, в якому просила суд, стягнути з відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Полтави, зареєстрованого у АДРЕСА_1, не працюючого, іпн. НОМЕР_1, аліменти на її користь, на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% неоподаткованого мінімуму з доходів громадян, до досягнення донькою повноліття.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 07 березня 2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,уродженця м. Полтави, зареєстрованого у АДРЕСА_1, не працюючого, іпн. НОМЕР_1, аліменти на користь ОСОБА_4, на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% неоподаткованого мінімуму з доходів громадян, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 06 січня 2017 року до досягнення донькою повноліття. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.00 коп.

З даним рішенням суду не погодився ОСОБА_3та подав на неї апеляційну скаргу, в якій прохав рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 07 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судове засідання проводилося за участі представників сторін, за відсутності останніх, які будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з'явилися направивши своїх представників.

Колегія суддів, заслухавши пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 07 вересня 2005 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб із відповідачем по справі ОСОБА_3 в Центральному відділі РАЦС Полтавського міського управління юстиції. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. Донька постійно проживає разом з матір'ю. Відповідач не приймає фінансової участі у витратах пов'язаних з забезпеченням їхньої дитини. Виховання і розвиток дитини потребує постійних коштів. Добровільно відповідач виконувати свій батьківський обов'язок відмовляється, в зв'язку із чим позивачка змушена була звернутись до суду з проханням стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини; стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів; наявність або відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, а тому вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду та вважає, що він зроблений на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким дана відповідна правова оцінка.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст.9 Конституції України 1996 р., діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною.

Відповідно до ст. ст. 180-181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини.

Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що обов'язок по утриманню дитини є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при цьому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Достатність рівня забезпечення дитини оцінюється виходячи з участі в цьому обох батьків, частка яких є рівноцінною.

Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд врахувавши всі обставини, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, на думку суду, такий розмір аліментів має забезпечити право неповнолітньої дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Відповідно до пунктів 17, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК ) і виплачуються щомісячно.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення та визначенні розміру аліментів суд першої інстанції правильно врахував обставини, передбачені ст.182 СК України, зокрема стан здоров'я дитини та платника аліментів, матеріальний стан сторін.

Доводи апелянта, щодо відсутності підстав для стягнення аліментів у зв'язку з добровільним виконанням ним свого обов'язку по утримання доньки, є необґрунтованими, оскільки як вбачається з обставин справи між сторонами відсутня домовленість щодо порядку та розміру кожного при виконанні обов'язку по утриманню дитини. Надане відповідачем документальне підтвердження перерахування коштів позивачці, не містять даних про їх цільове призначення, а тому не можуть вважатися належними доказами, що підтверджують доводи відповідача.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому задоволенню вони не підлягають. Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 07 березня 2017 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ Г.Л. Карпушин

Судді: /підпис/ О.А. Лобов /підпис/ П.С. Абрамов

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: