Справа № 185/4916/17
Провадження № 2/185/2973/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Гаврилова В.А.

при секретарі Гордиченко Р.С.,

за участю позивача ОСОБА_1В, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом, просила зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкод у користування ? частиною квартири, вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Мотивувала тим, що 1/2 частини вказаної квартири належить їй, а інша ? частина належить її онуці. Остання не впускає позивача до вказаної квартири та змінила замки вхідних дверей.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримували та просили суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково. Вважає, що вона не перешкоджає позивачу у користуванні квартирою та вказала, що позивачку буде впускати до квартири за телефонним дзвінком з попередженням, що їй необхідно потрапити до вказаної квартири.

Суд, вислухавши позивачку, її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Позивачка є власницею ? частки квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору міни квартири / а. с. 4/

Інша частка квартири належить відповідачці. Вказане підтверджено копією договору дарування / а.с.5/

Викладене свідчить про те,що квартира АДРЕСА_2 належить сторонам на спільній частковій власності.

Актом ОСББ «Озерна 110» від 11 квітня 2017 року підтверджено, що відповідачка не впускає позивача у квартиру та змінила замки вхідних дверей не надавши останній ключем від них. / а.с.8/

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.>

Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

При цьому, частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Викладене приводить суд до висновку про те, що відповідач порушує права позивачки, що є підставою для задоволення позову .

У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем за подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 358, 391 ЦК України, ст.ст.209-213 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні квартирою ОСОБА_1, а саме ? частиною квартири АДРЕСА_3, шляхом вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 640 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після збігу вказаних строків.

Суддя В. А. Гаврилов