Справа № 342/907/16-ц
Провадження № 22-ц/779/517/2017
Головуючий у 1 інстанції Ничик Г.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.,

секретаря Бойчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про безвідповідальність, халатність, безконтрольний нагляд відповідача по вигулу особливо небезпечних собак, зобовязання відповідача вчинити певні дії щодо вибачення перед позивачем та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городенківського районного суду від 31 січня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 у якому просила стягнути на її користь 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, попередити відповідача про необхідність компенсації витрат на лікування у випадку погіршення стану її здоровя та зобовязати його вибачитися перед нею за нецензурні, принизливі, образливі слова, висловлені ним на її адресу.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що її сусід ОСОБА_3 в своєму господарстві утримує двох собак, вигул яких здійснює без повідка та намордника, що призводить до того, що собаки нападають на людей та свійських тварин.

Зазначала, що 29 серпня 2016 року близько 11 год. собаки відповідача забігли на її подвіря і велика собака напала на її породисту кішку, внаслідок чого вона померла, при цьому все це відбувалося в її присутності та відповідача, який не прийняв жодних заходів щодо відкликання собак.

На її зауваження щодо порятунку кішки, відповідач став ображати та нецензурно висловлюватися в її сторону.

Посилаючись на те, що безвідповідальне ставлення відповідача до утримання собак призвело до погіршення стану її здоровя, у звязку з чим, вона змушена була викликати швидку медичну допомогу і через нервовий стрес вона потребує лікування, кошти на яке відповідач не надає та посилаючись на те, що відповідач неодноразово принижував її, обзиваючи нецензурними словами, просила позов задовольнити.

Рішенням Городенківського районного суду від 31 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_2 посилається на неповне зясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що при розгляді справи в суді першої інстанції відповідач повинен був бути особисто присутнім в судовому засіданні, а не направляти свого представника, яка одночасно є його дружиною, оскільки їх поєднують родинні звязки.

Вказує, що відповідач утримує собак з порушенням правил їх утримання, випускає їх без повідка та намордника на вулицю.

Зазначає, що суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 під час конфліктів з нею принижує її честь та гідність, обзиваючи нецензурними словами, чим завдає їй душевних переживань.

Судом першої інстанції не зазначено в рішенні суду письмових доказів, які вона подавала на обґрунтування позовних вимог.

Вважає, що суд не повинен брати до уваги покази дружини та дочки відповідача, оскільки їхні свідчення є не обєктивними.

У звязку з наведеним, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В засідання апеляційного суду сторони не зявилися, хоча про час та місце судового розгляду належним чином були повідомлені.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 районну, а відповідач ОСОБА_3 проживає по сусідству по вул. Сагайдачного, 3 і в своєму господарстві утримує у вольєрі собаку породи «німецька вівчарка» та дворнягу на привязі.

З копії карти виїзду швидкої медичної допомоги № 2485 від 29 серпня 2016 року вбачається, що 29 серпня 2016 року на виклик ОСОБА_2 прибула бригада швидкої медичної допомоги, яка зафіксувала погіршення стану здоровя позивачки через те, що кота загриз сусідський собака на її очах та встановила попередній діагноз: ситуаційний невроз.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначала, що 29 серпня 2016 року собаки, яких утримує відповідач, забігли на її подвіря та на її очах великий собака напав на породисту кішку, що призвело до її загибелі, при цьому відповідач не прийняв жодних заходів щодо відкликання чи відганяння собак, а на її зауваження почав ображати принизливими та нецензурними словами, внаслідок чого у неї стався нервовий стрес та вона змушена була викликати карету швидкої медичної допомоги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо неправомірних дій відповідача з приводу утримання ним собак та факту висловлювання на адресу ОСОБА_2 нецензурних та образливих слів, які призвели до погіршення стану її здоровя та заподіяння у звязку з цим позивачу моральної шкоди.

Такі висновки суду відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

В силу ч. 4 ст. 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, під джерелом підвищеної небезпеки розуміють діяльність, повязану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для осіб, які цю діяльність здійснюють, та інших осіб.

У п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного звязку між ними.

В порядку ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що саме недотримання відповідачем правил утримання собак призвело до того, що 29 серпня 2016 року собаки напали на кішку позивачки, що призвело до її загибелі і такими неправомірними діями відповідача позивачу було заподіяно моральну шкоду.

Зокрема, було встановлено, що позивач не зверталася до поліції із заявами щодо неналежної поведінки відповідача по утриманню своїх собак.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що копія карти виїзду швидкої медичної допомоги № 2485 від 29 серпня 2016 року, в якій міститься посилання на те, що до ОСОБА_2 приїжджала бригада швидкої медичної допомоги, оскільки погіршився стан її здоровя від того, що кота загриз сусідський собака на її очах не підтверджують факт завдання ушкоджень кішці саме собакою, яка належить відповідачу, працівників поліції, які могли б наразі зафіксувати ці події, позивачка не викликала і осіб, які б були очевидцями цих подій в якості свідків не просила викликати для дачі показів.

Крім того, в ході судового розгляду не знайшов підтвердження факт образ позивачки відповідачем принизливими та нецензурними словами.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач систематично не дотримується правил утримання своїх собак, оскільки і після 29 серпня 2016 року собаки і надалі нападають на людей та тварин, не є підставою для скасування ухваленого судового рішення, оскільки такі доводи не містять посилання на належні та допустимі докази про те, що смерть належної позивачці кішки 29 серпня 2016 року настала внаслідок протиправних дій відповідача.

Відповідно до статті 64 ЦПК письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Апелянт, посилаючись на те, що судом першої інстанції не було дано оцінки письмовим доказам не заслуговують на увагу, оскільки викладені в письмовій формі пояснення позивача не є письмовими доказами в розумінні ст. 64 ЦПК України.

Що стосується доводів апелянта про те, що справу розглянуто за відсутності відповідача, при цьому судом допущено до розгляду справи в якості представника відповідача його дружину, яка не може бути таким представником в силу родинних стосунків, то колегія суддів вважає, що такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки статтею 38 ЦПК надано право сторонам та іншим особам брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

При цьому, обмежень щодо представництва родичами процесуальним законодавством не встановлено.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову у звязку з недоведеністю позовних вимог.

Встановлено, що суд повно та всебічно зясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Городенківського районного суду від 31 січня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_4