Справа № 456/2196/16-ц
Провадження № 2/456/325/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2017 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т.

з участю секретаря Панилик О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції про зменшення розміру аліментів та скасування заборгованості,
встановив:
ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 третьої особи відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції про зменшення розміру аліментів та скасування виниклої заборгованості по сплаті аліментів, в якому зазначив, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2015 року по цивільній справі №456/12/15 провадження №22-Ц783/3368/15року, стягнуто з позивача на користь ОСОБА_3 , на утримання дочок - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, починаючи з 05.01.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. На підставі вказаного вище судового рішення Стрийським міськрайонний судом 04.02.2016 року за заявою ОСОБА_2 , був виданий виконавчий лист за № 456/12/15. Відповідачка звернула до виконання виконавчий лист, шляхом подання відповідної заяви до відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, на підставі якої державним виконавцем Чорнієм Т.М. було відкрито виконавче провадження. У відповідності до довідки-розрахунку заборгованості з аліментів від 01 липня 2016 року, надана державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області Чорнієм Т.І., заборгованість позивача за аліментами становить 22900 грн. 45 коп. Під час розгляду вказаної вище цивільної справи, предметом розгляду було стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітніх доньок у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку. 13 березня 2015 року суд першої інстанції ухвалив рішення, яким стягнув з позивача на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1286 грн. на утримання доньок - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 05.01.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. 12 червня 2015 року апеляційний суд Львівської області задовольнив частково апеляційну скаргу позивача та змінив рішення Стрийського міськрайонного суду, постановивши нове, яким стягнув з позивача на користь ОСОБА_2 на утримання дочок - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 частини зі всіх видів мого доходу, починаючи з 05.01.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. 30 травня 2016 року Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних та кримінальних справ, було відмовлено у відкритті касаційного оскарження. Позиція позивача, як батька, була спрямована на досягнення спільного інтересу між позивачем та відповідачкою щодо визначення розміру аліментів необхідних та достатніх для утримання дітей.
Позивач та його родичі надавали дітям матеріальну допомогу, як у грошовому виразі так і продуктами харчування і купляли необхідні одяг та взуття.
На час стягнення аліментів позивач перебував на службі у військовій частині НОМЕР_1 , брав участь в АТО на території Донецької та Луганської області та офіційно отримував заробітну плату у розмірі 2500 грн., яка виплачувалась не регулярно. Даних коштів не було достатньо для того щоб утримувати не лише себе у зоні АТО, але й своїх неповнолітніх дітей.
Відповідно до довідки КЗ ЛОР «Підгірцівської спеціальної загально освітньої школи інтернат І-ІІІ ступенів» діти навчаються у даній школі та знаходяться на повному державному забезпеченні, яке включає в себе - харчування, забезпечення шкільним, канцелярським приладдям, сезонним одягом, взуттям, спідньою білизною.
08.02.2015 року під час виконання бойових завдань в населеному пункті Дебальцево, позивач попав під обстріл та отримав мінно-вибухову травму ЗЧМТ, струс головного мозку. Тривалий час перебував на лікуванні у військовому госпіталі. На даний час продовжує лікуватися та проходить курс реабілітації, на що батьки-пенсіонери позивача несуть великі витрати, так як він не працює і не отримує жодного доходу. У зв`язку із пораненням та тривалим лікуванням, позивача визнано інвалідом третьої групи. Позивач не має можливості влаштуватись на роботу за станом здоров`я.
Відповідно за таких обставин змінився його матеріальний стан. Позивач знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Їхня сім`я на даний час існує за рахунок домашнього господарства та плодів природи з власного городу, тому його матеріальний стан не дає можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини, оскільки змінився його матеріальний стан як платника аліментів, так як він став інвалідом. Не має можливості влаштуватись на нову роботу за своєю спеціальністю із заробітком необхідним та достатнім для утримання не лише себе але й своїх доньок. Як наслідок не отримує протягом більш як півтора роки заробітку чи будь-якого іншого доходу, а тому не має можливості сплачувати аліменти саме в такому розмірі в якому вони були встановлені судовим рішенням. Крім того, він не має у своїй власності рухомого чи нерухомого майна, в тому числі автомобіля, квартири, будинку чи земельної ділянки, а лише засоби для щоденного проживання. При цьому, перебуває на утриманні своїх батьків пенсіонерів.
Враховуючи те, що на момент звернення з цим позовом до суду його матеріальний стан суттєво змінився, оскільки він не отримує дохід, який на момент визначення розміру аліментів становив 2500 грн., а тому позбавлений можливості сплачувати аліменти в тому розмірі, який був встановлений рішенням апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2015 року по цивільній справі № 456/12/15. Тому, вважає, що слід повністю звільнити його від сплати заборгованості за аліментним обов`язком, оскільки така заборгованість виникла не з його вини. Він був покликаний державою Україна, виконувати свій обов`язок по її захисту, який сумлінно виконував та отримав важке поранення, внаслідок чого став інвалідом. Однак, держава не виконала свого обов`язку що до нього, не забезпечила його як і інших учасників АТО, нічим, щоб вижити на війні. Не забезпечила необхідними ліками для лікування, повноцінним харчуванням підчас перебування у військовому госпіталі. Держава зробила його калікою яка не зможе працювати та отримувати пристойну заробітну плату. Заборгованість по аліментах виникла за період перебування у військовому госпіталі на лікуванні. У зв`язку із викладеними обставинами він ніколи не в змозі буде погасити заборгованість за аліментами яка склалась на сьогоднішній день, тому просить повністю звільнити від їі сплати. Так як діти знаходяться на повному державному забезпеченні, то вважає, що стягнення з нього аліментів у розмірі 1/6 частини буде достатнім для їх утримання.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 ,, в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пояснивши, що вона не вимагає від позивача ОСОБА_1 , який являється батьком їхніх дітей більше, ніж передбачено чинним законодавством. Судом їй встановлено не тверду суму, а лише 1/3 частину доходів, що передбачено Сімейним кодексом України. Обгрунтування позивача вважає неправомірним, адже діти потребують належного догляду та матеріального утримання, як з боку матері так і з боку батька. Діти дійсно перебувають на навчанні в «Підгірцівській спеціальній загально освітній школі інтернат І-ІІІ ступенів», однак не забезпечені в повній мірі всім необхідним та проживають разом з відповідачем, і тому це не знімає з позивача відповідальності перед рідними дітьми.
Щодо скасування заборгованості частково згідна на зменшення розміру заборгованості на суму 16192,17 грн., що становить половину від виниклої заборгованості однак, категорично заперечує, щодо зменшення розміру стягуваних аліментів і просить в задоволенні даної вимоги відмовити.
Представник третьої особи відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Чорній Т.І., в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог не заперечив.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Львівської області від 12.06.2015 року встановлено, що з позивача - ОСОБА_1 , слід стягувати щомісячно на користь відповідача - ОСОБА_2 , на утримання дочок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, починаючи з 05 січня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття.
На даний час позивач офіційно не працевлаштований.
Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів виданого Стрийським міськрайонний відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області станом на 30.10.2017 року становить 32384,34грн.
Відповідно до ст.ст.80 ч. 3, 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та у інших випадках передбачених цим Кодексам.
Згідно ст. 223 ЦПК в разі набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру платежів.
Позивач просить про зменшення розміру присуджених до стягнення аліментів з 1/3 до 1/6 частин, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач позов не визнає.
Згідно п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, з інших випадків, передбачених законом.
Позивач як батько дитини зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.
Підставою для зміни розміру аліментів може бути зміна матеріального чи сімейного стану платника або одержувача аліментів, зміна матеріального стану дитини, погіршення чи поліпшення здоров`я однієї зі сторін тощо.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.
У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.
Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.
Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України у справі за №143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Як встановлено ОСОБА_1 , перебував на службі в Збройних силах України та брав участь у АТО на території Донецької та Луганської областей. Внаслідок виконання ним бойових завдань, 08.02.2015р., отримав міно-вибухову травму ЗЧМТ, струс головного мозку та тривалий час перебував на лікуванні у військовому госпіталі. У зв`язку із пораненням та тривалим лікуванням, його визнано інвалідом третьої групи.
Згідно довідки виданої Стрийським об`єднаним управлінням ПФУ Львівської області від 15.11.2017р., ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Львівській області, як пенсіонер, та розмір його пенсії складає за вересень 2017 року становить 2952 грн. 00 коп.
Судом встановлено, що позивач не працевлаштований, однак отримує пенсію. Інших доказів, які б підтверджували зміну матеріального становища позивача, зокрема погіршення його становища (як було прописано в позовній заяві), після початку стягнення аліментів на утримання дитини, останнім не надано.
Відповідно до довідки КЗ ЛОР «Підгірцівської спеціальної загально освітньої школи інтернат І-ІІІ ступенів» діти навчаються у даній школі та знаходяться на повному державному забезпеченні, яке включає в себе - харчування, забезпечення шкільним, канцелярським приладдям, сезонним одягом, взуттям, спідньою білизною.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд вважає, що дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, тому розмір аліментів визначений у частці від доходу позивача буде забезпечувати у максимально можливій мірі здоровий розвиток дитини. З врахуванням пояснень відповідача, суд вважає, що діти не в повній мірі забезпечується всім необхідним в навчальному закладі.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем не доведено обставин, які мали підтвердити той факт, що після ухвалення судового рішення від 12.06.2015 року про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, суттєво змінився його матеріальний стан, оскільки щомісячне грошове утримання ОСОБА_1 , під час проходження військової служби становила 2500 грн., а тому у відповідності із ст. 192 СК України, не є підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів, визначених за рішенням суду.
Отже, виходячи з встановлених обставин справи, та рівності обов`язку обох батьків утримувати дітей, суд приходить до висновку, що згідно з матеріальними потребами неповнолітньої дитини, недоведеністю позивача про суттєву зміну матеріального становища розмір аліментів визначений рішенням суду від 12.06.2015 року, зважаючи на останні зміни в законодавстві щодо розміру стягуваних аліментів та з врахуванням становища обох сторін і так є практично мінімальним від встановленого законодавством, а відтак в задоволенні даної вимоги слід відмовити.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Щодо вимоги позивача про скасування виниклої заборгованості по сплаті аліментів в цілому суд вважає, що дану вимогу, з врахуванням позиції відповідача, слід задоволити частково, оскільки заборгованість дійсно утворилась в період перебування позивача на службі в Збройних силах України в АТО та під час його лікування тому, слід зменшити розмір заборгованості на 16192 грн. 17 коп. в задоволенні решти вимог відмовити за недоведеністю.
Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають залишенню за позивачем.
Керуючись ст.ст.10, 58 - 61, 154, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст..192, 197 СК України суд, -
вирішив:
Позовні вимоги задоволити частково.
Звільнити частково ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами в сумі 16192 (шістнадцять тисяч сто дев`яносто дві) грн. 17 коп., яка виникла в результаті невиконання ним рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 12.06.2015р. на підставі виконавчого листа №456/12/15 від 04.02.2016р..
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та стягнення їх з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/3 частини всіх видів доходів на 1/6 частину всіх видів доходів до досягнення дітьми повноліття на підставі рішення апеляційного суду Львівської області від 12.06.2015р. та звільнення від погашення решти заборгованості в сумі 16192 (шістнадцять тисяч сто дев`яносто дві) грн. 17 коп., яка виникла станом на 27.11.2017р.відмовити.
Судові витрати по даній справі віднести за рахунок держави.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя: Р. Т. Шрамко