Ухвала

іменем україни

27 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» про скасування наказу про звільнення, зміну дати та формулювання причини звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 30 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 пред'явив до ТОВ «Амальгама Люкс» зазначений позов, який обґрунтовував наступним.

01 квітня 2014 року між сторонами було укладено строковий трудовий договір № ТД-218 терміном до 25 грудня 2014 року, який в подальшому було продовжено до 25 грудня 2016 року додатковими угодами від 22 грудня 2014 року та від 25 грудня 2015 року.

23 червня 2016 року ним було подано заяву про звільнення за згодою сторін, яка не була задоволена, а 24 червня 2016 року - заяву про звільнення за власним бажанням, яка також була проігнорована.

ОСОБА_4 зазначав, що 06 липня 2016 року йому було відкрито лікарняний лист у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю, про що ним було повідомлено роботодавця.

Після закінчення лікарняного, дізнавшись, що його не було звільнено за власним бажанням, 11 липня 2016 року позивачем було подано чергову заяву про звільнення за власним бажанням та заяву про надання чергової відпустки, яка була запланована на липень, строком на 14 днів - з 12 липня 2016 року з наступним звільненням.

29 липня 2016 року позивачу стало відомо, що наказом від 25 липня 2016 року його було звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із прогулами і того ж дня видано трудову книжку і остаточний розрахунок.

Посилаючись на вказані обставини та небажання продовжувати трудові відносини з відповідачем, позивач просив скасувати наказ ТОВ «Амальгама Люкс» від 25 липня 2016 року № 210-к про його звільнення на підставі ч. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин; змінити дату його звільнення на дату ухвалення рішення та формулювання причин звільнення на звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дати незаконного звільнення до ухвалення судового рішення, а також моральну шкоду в сумі 10 тис. грн, яка була спричинена душевними стражданнями, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2016 року в задоволенні позову про скасування наказу про звільнення, зміну дати та формулювання причини звільнення відмовлено.

Додатковим рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2016 року в задоволенні позову про зміну дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 30 листопада 2016 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2016 року та додаткове рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора ТОВ «Амальгама Люкс» від 25 липня 2016 року № 210-к про звільнення ОСОБА_4 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Змінено формулювання причини та дату звільнення ОСОБА_4 з посади інженера по механізації і автоматизації виробничих процесів виробничого цеху ТОВ «Амальгама Люкс» з п. 4 ст. 40 КЗпП України на ч. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням), вважаючи його звільненим з 08 липня 2016 року.

Стягнуто з ТОВ «Амальгама Люкс» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 липня до 30 листопада 2016 року в сумі 27 951 грн (сума зазначена без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів).

Стягнуто з ТОВ «Амальгама Люкс» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 500 грн та витрати на правову допомогу у сумі 500 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ТОВ «Амальгама Люкс» просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення та додаткове рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

01 квітня 2014 року між ТОВ «Амальгама Люкс» та ОСОБА_4 укладено строковий трудовий договір № ТД-218, за яким позивача було прийнято на роботу на підприємство на посаду інженера по механізації та автоматизації виробничих процесів виробничого цеху строком до 25 грудня 2014 року.

Пунктами 2.15, 5.3 вказаного договору передбачено, що в разі розірвання трудового договору за ініціативою працівника, останній зобов'язаний повідомити товариство про звільнення за два місяці. Трудовий договір може бути розірваний в порядку та на підставах, передбачених законодавством України про працю.

22 грудня 2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до трудового договору, відповідно до якої змінено строк дії трудового договору - до 25 грудня 2015 року.

25 грудня 2015 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до трудового договору про зміну строку дії договору до 25 грудня 2016 року.

23 червня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до генерального директора товариства із заявою про звільнення за згодою сторін, однак згоди керівника на звільнення не отримав.

24 червня 2016 року ОСОБА_4 звернувся із заявою про звільнення за власним бажанням з 05 липня 2016 року, проте звільнений не був.

Відповідно до листка непрацездатності з 06 до 11 липня 2016 року ОСОБА_4 був непрацездатним.

У останній день знаходження на лікарняному ОСОБА_4 повторно написав заяву про звільнення за власним бажанням та заяву про надання йому з 12 липня 2016 року невикористаної у цьому році відпустки, яка згідно з графіком припадала на липень.

За власним бажання ОСОБА_4 звільнений не був, його звільнили 25 липня 2016 року наказом № 210-к за прогули без поважних причин, оскільки він 12 липня 2016 року на роботу не вийшов.

Проаналізувавши викладене, апеляційний суд вважав, що висновок суду першої інстанції про відмову в позові не відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому скасував рішення та додаткове рішення суду першої інстанції й ухвалив нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, посилаючись на таке.

Згідно зі ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (п. п. 2, 3 ст. 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Відповідно до ст. 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Стаття 38 КЗпП України передбачає, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ст. ст. 235, 237-1 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених ч. 2 цієї статті.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, підстав для скасування ухваленого ним рішення не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ТОВ «Амальгама Люкс» не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.В.Кадєтова

Г.І.Мостова