Справа № 464/3695/17 Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/6330/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого-судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шаремети Н.О.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: представника заявника ПАТ ГГ «Львівгаз» - Турчиняка Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 13 вересня 2017 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на бездіяльність державного виконавця,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (ПАТ «Львівгаз») звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця, у якій просило: визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби (ВДВС) м. Львова щодо ненаправлення на адресу ПАТ «Львівгаз» постанови про відмову у відкритті виконавчого документа від 03 жовтня 2013 року; визнати дії згаданого державного виконавця щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого документа від 03 жовтня 2013 року неправомірними та скасувати цю постанову, а також зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження на підставі судового наказу № 464/6240/14-ц.

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні вище згаданої скарги відмовлено.

Вказану ухвалу оскаржив заявник ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз».

В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати. Вважає ухвалу незаконною, необґрунтованою, такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що судом не було враховано того факту, що жодних доказів надсилання постанови про повернення виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення державний виконавець не надав. Також, суд не врахував того факту, що покладений законом обов'язок по перевірці майнового стану боржника кожні два тижні державний виконавець проігнорував. Суд не взяв до уваги той факт, що судовим наказом Сихівського районного суду №464/6240/13-ц наказано стягнути з боржників 114 грн. 70 коп. судового збору на користь ПАТ «Львівгаз» та те, що судовий збір на сьогодні боржниками не оплачено, жодних доказів з оплати боржниками судового збору державним виконавцем та боржником не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, а також законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог скарги ПАТ «Львівгаз» на постанову державного виконавця, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмову у задоволенні вимог скарги ПАТ «Львівгаз» суд мотивував тим, що постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 03.10.2013 року державний виконавець виніс правомірно, оскільки у виконавчому документі, а саме - судовому наказі № 464/6240/13-ц про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Львівгаз» заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 4252 грн. 88 коп., а також судового збору в розмірі 114 грн. 70 коп., не зазначено індивідуальний ідентифікаційний номер боржника, що передбачено пунктом 3 ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі - в редакції Закону від 21.04.1999 року).

Вище наведені висновки судом зроблені за неповного з'ясування обставин справи, а відтак такі не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 102 ЦПК України встановлено, що видача судового наказу проводиться без судового засідання і виклику стягувача та боржника.

Вимоги до змісту судового наказу встановлені у статті 103 ЦПК України.

Таким чином, як державний виконавець, так і суд першої інстанції при розгляді скарги на його дії, не звернули уваги на те, що в суду чи заявника відсутні можливості без згоди боржника, який не викликався до суду, отримати дані, про які в своїй постанові зазначив державний виконавець.

Посилання суду на положення Закону України «Про виконавче провадження», як на підставу для відмови у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з невідповідністю виконавчого документа вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», не можна визнати обгрунтованим і таке посилання є формальним, оскільки, ні матеріали виконавчого провадження, ні сам судовий наказ на предмет його відповідності вимогам, які передбачені ст. 103 ЦПК України, судом не оглядалися та не досліджувалися.

Крім цього, відповідно до п.3 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець з метою захисту інтересів стягувача може самостійно одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Аналогічна норма міститься також і у п.3 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону від 02.06.2016 року.

Тобто, у разі незазначення індивідуального ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків) у рішенні суду чи судовому наказі, державний виконавець (у відповідності до вище згаданих положень Закону України «Про виконавче провадження») може самостійно звернутися до відповідного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) боржника.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відмовляючи у задоволенні скарги на постанову державного виконавця, суд не врахував зазначені вимоги закону, не звернув уваги на те, що не зазначення у виконавчому документі індивідуального ідентифікаційного номеру не є законною та обгрунтованою підставою для відмови у примусовому виконанні судового рішення державною виконавчою службою, оскільки таке виконання рішення є невід'ємною складовою частиною судового захисту будь-якої особи.

Керуючись ч.2 ст.307, п.3 ч.1 ст.312, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» - задовольнити частково.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 13 вересня 2017 року - скасувати і передати питання на новий розгляд до згаданого суду першої інстанції.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета