Справа № 639/3175/17
Провадження № 2/639/1545/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі : головуючого - судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю, суд

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2017 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на житло за набувальною давністю.

Відповідно до позовної заяви позивач просила суд: визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на будинок за адресою АДРЕСА_1, який складається з кімнат: 1-1 (коридор), 1-2 (кухня), 1-3 (житлова кімната), 1-4 (житлова кімната), 1-5 (житлова кімната), 1-6 (житлова кімната), 1-7 (житлова кімната), І (веранда), ІІ (веранда).

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що приблизно в 2000 роках вселилась в будинок за адресою: АДРЕСА_1 та проживає в даному будинку по сьогоднішній час.

Підставою вселення останньої у вищезазначений будинок була усна домовленість між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (особою яка проживала в даному будинку). ОСОБА_4 остання знала особисто. Посилалась на те, що їх познайомила ОСОБА_5, особа, яка є знайомою ОСОБА_4, однак не родичкою.

ОСОБА_1 доглядала ОСОБА_4, надававши останній допомогу.

Надаючи допомогу ОСОБА_4, остання запропонувала ОСОБА_1 переїхати проживати до неї. Також остання повідомила, що дітей в неї не має, спадкоємців також, вона залишилась одна, а тому їй було б добре, якби позивачка зі своєю сімєю переїхала б до неї.

ОСОБА_1 погодилась на такі дії, частково завезла речі в даний будинок, перевезла побутові речі, тобто вселилась в даний будинок, доглядаючи останню. Через певний проміжок часу ОСОБА_4 померла.

Після чого ОСОБА_1 залишилась проживати в даному будинку.

Вселившись в вищезазначений будинок ОСОБА_1 зробила в останньому ремонт, вставила вікна, замінила сантехніку, встановила огорожу навколо будинку, інше.

Отже, позивач відкрито та безперервно володіла вище зазначеним будинком 11 років підряд.

Також позивач зазначила, що з метою мирного вирішення питання остання зверталась з заявою про надання інформації до ОСОБА_2 міської ради. ОСОБА_6 отриманої відповіді будинок за адресою АДРЕСА_2 як окремий обєкт нерухомості по праву власності не зареєстрований.

Вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_7 заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Надав пояснення аналогічні поясненням викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8, яка діє на підставі довіреності, позов визнала. Підтвердила факт проживання ОСОБА_1 в будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Пояснила, що їй відомо, що позивачка доглядала ОСОБА_4 та забезпечувала останню необхідним: їжа, ліки, інше.

Підтвердила факт зайняття кімнати згідно технічного паспорту та вимог визначених в позовній заяві та підтвердила дійсність/відповідність актуальним обставинам фотографій, які надані позивачем.

Також зазначила, що вважає ОСОБА_1 добросовісним набувачем даного майна.

Зазначила, що позивачка є доброю сусідкою, та остання не проти, щоб суд визнав за позивачем право власності.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Надав суду письмові заперечення, відповідно до яких просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 3 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_3, як окремий обєкт нерухомості по праву власності не зареєстрований, що підтверджується відповіддю виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради №10 від 31 січня 2017 року.

ОСОБА_6 матеріалів інвентаризаційної справи за вищезазначеною адресою додано рішення №142-38 виконавчого комітету Жовтневої районної ради депутатів трудящих від 05.05.1971 про виділення житлового будинку літ. А-1 зі складу домоволодіння самостійний житловий будинок по пров. Тімірязєва, 7 у м. Харкові, згідно якого необхідно перерозподілити ідеальні долі по фактичному користування, після чого переоформити право власності на імя ОСОБА_9 та ОСОБА_10. ( а.с. 42)

Представник позивача в судовому засіданні підтвердив, що позивач ОСОБА_1 у спірний житловий будинок всилилася у 2005 році за домовленістю з ОСОБА_4, яка на той час проживала в ньому. На той час дане домогосподарство знаходилось в занедбаному стані. Двір був порослий чагарниками, інше. Після вселення ОСОБА_1 в зазначений будинок, остання провела суттєві поліпшення в будинку, зробили в останньому ремонт та привела в належний стан двір.

Позивачем надано суду фотографії на підтвердження здійснення нею в будинку ремонту та приведення в охайний вигляд двору, дійсність яких в судовому засіданні підтвердила представник відповідача ОСОБА_3 ( а.с. 46)

Враховуючи всі вищезазначені дії Комітет району в місті жителів приватного сектору Новобаварського району м. Харкова вважає позивача добросовісним набувачем будинку за адресою: АДРЕСА_2. Крім того, комітет вважає позивача власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 та у разі якщо таке право будь ким не визнається або оспорюється вони рекомендують звернутись до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю в порядку ст. 344 Цивільного кодексу України. ( а.с. 45)

Також в судовому засіданні було встановлено, що після смерті ОСОБА_4 всі комунальні послуги сплачувалися позивачем ОСОБА_1, в тому числі були переоформленні і особливі рахунки на імя останньої. ( а.с. 27-39)

ОСОБА_6 обстеження № 30 від 04 березня 2016 року Комітету району в місті жителів приватного сектору Жовтневого району ОСОБА_2 міської ради, Ділянка №12 було підтверджено той факт, що ОСОБА_1 з листопада 2005 року по сьогоднішній день безперервно та відкрито проживає, а отже і володіє даним будинком. ( а.с. 41)

Факт відкритого володіння спірним майном позивачем ОСОБА_1, підтвердила в судовому засіданні і представник відповідача ОСОБА_3, яка пояснила, що позивач доглядала ОСОБА_4, забезпечувала останню необхідним: їжею, ліками, іншим. В подальшому повністю вселилась в даний будинок. Зробила ремонт, вставили вікна, привели двір в охайний стан. Остання відкрито хазяйнувала в даному господарстві, була доброю сусідкою.

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що будинок за адресою АДРЕСА_2 складається з двох частин. Судом було досліджено яку саме частину займає Позивач, а яку відповідач. Більше того, такі обставини визнані сторонами по справі та ніким не оспорювались. ( а.с. 23-26)

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу постійно, безперервно та вільно користується частиною домоволодіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За змістом цієї норми визначаються ознаки володіння, а саме: володіння мусить бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним та володіння повинно бути безперервним протягом зазначених строків. Перебіг строку набувальної давності на нерухоме майно починається з моменту виникнення володіння.

ОСОБА_6 п.п.9, 11, 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Виходячи зі змісту ч.1ст. 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

За таких обставин, враховуючи, що позивач тривалий строк відкрито, добросовісно та безперервно володіє частиною домоволодіння АДРЕСА_4, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню .

При цьому суд критично ставиться до позиції представника відповідача ОСОБА_2 міської ради, оскільки вони суперечать матеріалам справи, у тому числі і відповіді за №10 від 31 січня 2017 року Виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради.

Крім того, судом було встановлено, що спадщину яка залишилась після смерті ОСОБА_4 ніхто не прийняв, право власності не оформлював. Отже судом встановлено та досліджено інформацію про відсутність інших осіб, які претендують на це майно.

Більше того, будинок за адресою АДРЕСА_2 як окремий обєкт нерухомості по праву власності взагалі не зареєстрований.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 319, 344 ЦК України, п.п. 9, 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_5, який складається з кімнат: 1-1 (коридор), 1-2 (кухня), 1-3 (житлова кімната), 1-4 (житлова кімната), 1-5 (житлова кімната), 1-6 ( житлова кімната), 1-7 (житлова кімната), І (веранда), ІІ (веранда).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В.В. Труханович