Справа № 183/746/17
Провадження № 2/183/1325/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді - Майної Г. Є.,

за участю секретаря - Данильченко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новомосковськ Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної працівником, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ "Державний ощадний банк України" звернувся до суду із вимогами до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов'язків в сумі 7 535 грн. та відшкодування судових витрат в розмірі сплаченого судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем під час виконання трудових обов'язків було заподіяно шкоди позивачу, яку в добровільному порядку відповідач не відшкодовує.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та письмових поясненнях, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях на позов.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

Як встановлено в судовому засіданні, 26 січня 2016 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу до ПАТ "Державний ощадний банк України" на посаду старшого контролера-касира ТВБВ ІІІ типу № 10003/0546, служба касових операцій згідно Наказу (розпорядження) № 186/К від 26 січня 2016 року (а.с. 12).

29 січня 2016 року ОСОБА_1 була ознайомлена з Посадовою інструкцією старшого контролера-касира служби касових операцій територіально відокремленого безбалансового відділення ІІІ типу № 10003/0546 філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ "Державний ощадний банк України", затвердженою 29 січня 2016 року начальником філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" (а.с. 18-21).

Цього ж дня 29 січня 2016 року, з ОСОБА_1 укладено Типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 17).

Отже, відповідно до займаної посади, покладених на ОСОБА_1 посадових обовязків, та умов типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, вона є особою, на яку покладено матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини Банку.

Відповідно до висновку службового розслідування за фактом нестачі в ТВБВ № 10003/0546 філії Дніпропетровське обласне управління АТ "Ощадбанк" за 15 серпня 2016 року в сумі 7 535 грн. (20 000 російських рублів) комісією проведено службове розслідування за вищевказаним фактом нестачі. В ході службового розслідування встановлено наступне. 31 травня 2016 року до ТВБВ III типу № 10003/0546 філії Дніпропетровське обласне управління АТ "Ощадбанк" звернувся клієнт ОСОБА_2 з приводу здійснення валютно-обмінної операції, яку здійснила ОСОБА_1

З пояснень ОСОБА_1, 31 травня 2016 року нею була проведена операція покупки 20 000,00 російських рублів, купюри по 5 000,00 російських рублів у клієнта ОСОБА_3 Вказані купюри перевірено нею декілька разів на дефектоскопі, перевірені водяні знаки. Банкноти відповідали характеристикам автентичності, були новими, без пошкоджень та підозр не викликали. 01 червня 2016 року нею була сформована сумка з валютними цінностями № 7/5462 на загальну суму 83 900,00 грн. (в гривневому еквіваленті), в яку були поміщенні вказані купюри.

ОСОБА_1 всупереч вимогам п. 3.11. Положення про здійснення операцій з готівковою іноземною валютою установами Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", затвердженого постановою правління АТ "Ощадбанк" від 14 жовтня 2004 року № 127, не перевірила російські рублі на платіжність за наявними у відділенні довідниками та інформацією щодо банкнот іноземної валюти, які є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, та здійснила купівлю іноземної валюти в кількості 20 000,00 російських рублів.

Згідно з Інструкцією "Про порядок організації та здійснення валютно- обмінних операцій на території України" № 502 від 12 грудня 2002 року, затвердженою постановою правління Національного банку України, касовий працівник зобовязаний перевіряти ознаки платіжності та справжності банкнот іноземної валюти з використанням обладнання (лічильників, детекторів, оптичних приладів тощо) для роботи з готівкою, що забезпечує контроль ультрафіолетового, інфрачервоного, магнітного захисту, а також візуальний контроль проти світла, у відбитому світлі та із збільшенням не менше ніж у 10 разів.

01 червня 2016 року надлишки готівки ТВБВ № 10003/0546 в сумі 20 000,00 російських рублів надіслано до сектору перерахунку та зберігання валютних цінностей № 1 відділу грошового обігу та касових операцій філії Дніпропетровське обласне управління АТ "Ощадбанк" інкасаторською сумкою № 7/5462 від 01 червня 2016 року.

02 червня 2016 року при перерахуванні готівки з інкасаторської сумки № 7/5462 з ТВБВ № 10003/0546 від 01 червня 2016 року (формувала ОСОБА_1 В.), контролер-касир сектору перерахунку та зберігання валютних цінностей № 1 відділу грошового обігу та касових операцій філїї Дніпропетровське обласне управління АТ "Ощадбанк" ОСОБА_4 виявила 4 купюри номіналом по 5 000,00 російських рублів на суму 20 000,00 російських рублів, які мали ознаки сумнівності платіжної справжності, про що було складено довідку про вилучення від 02 червня 2016 року № 1. Вказані вилучені купюри за описом № 2 від 07 червня 2016 року були направлені до Центрального сховища Національного банку України.

Згідно отриманих результатів дослідження 4 сумнівних банкнот номіналом по 5 000,00 російських рублів, а саме акту про дослідження сумнівних банкнот від 26 липня 2016 року № 746, чотири банкноти, надані на дослідження згідно опису філією Дніпропетровське обласне управління АТ "Ощадбанк" являються підробленими.

Нестачу в сумі 7 535 грн. (20 000,00 російських рублів) відображено 15 серпня 2016 року за винною особою.

Згідно посадової інструкції старшого контролера-касира ТВБВ III типу № 10003/0546 філії Дніпропетровське обласне управління АТ "Ощадбанк", затвердженої начальником філії-Дніпропетровське обласне управління АТ "Ощадбанк" 29 січня 2016 року, яка підписана та отримана ОСОБА_1, вона здійснює операції з іноземною валютою (купівля, продаж, обмін, прийняття на інкасо) та здійснює визначення платіжності банкнот (монет) національної валюти та іноземної валюти і вилучення з обігу зношених, з дефектами виробника, сумнівних щодо справжності банкнот (монет), неплатіжних банкнот і монет.

З урахуванням викладеного, ПАТ "Державний ощадний банк України" вважає, що 31 травня 2016 року ОСОБА_1 при здійсненні валютно-обмінної операції з придбання іноземної валюти у ОСОБА_2 5 000,00 російських рублів у кількості 4 одиниці допущено неналежне виконання вимог п. 3.11. Положення про здійснення операцій з готівковою іноземною валютою установами Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", затвердженого постановою правління ВАТ "Ощадбанк" від 14 жовтня 2004 року № 127, в частині перевірки іноземної валюти на платіжність при здійсненні купівлі іноземної валюти, порушення п. 2.13. Посадової інструкції в частині здійснення операцій з іноземною валютою.

Таким чином, за твердженням позивача, відповідач, неналежно виконувала свої посадові обов'язки щодо здійснення валюто-обмінних операцій, маючи можливість провести перевірку ознак платіжності та справжності банкнот іноземної валюти, не провела такої перевірки, що призвело до прийняття підробних банкнот російських рублів, що, як наслідок, призвело до заподіяння Банку матеріальної шкоди на суму 7 535 гривень.

Ці обставини і стали підставою для звернення ПАТ "Державний ощадний банк України" до суду із відповідним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обовязків.

Між тим, суд з такими доводами та вимогами позивача погодитися не може, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.

Стаття 130 КЗпП України передбачає загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників . Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Відповідно до ст. 131 КЗпП України , власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Відповідно до ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків;

8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Згідно із ст. 1351 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України .

Постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, затверджено "Перелік посад і робіт, що заміщують або виконують працівники, з якими підприємством, установою, організацією можуть бути укладені письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності цінностей, що передані ним для охорони, обробки, продажу (відпуску), перевезення або використання в процесі виробництва".

Відповідно до абзацу 2 Постанови, працівниками, що займають таку посаду і з якими можуть бути укладені письмові договори про повну матеріальну відповідальність, є: "Старші контролери-касири та контролери-касири, старші контролери та контролери, старші касири та касири; а також інші працівники, що виконують обов'язки касирів".

За загальним правилом трудового законодавства працівник вважається невинуватим, поки його вину не доведе роботодавець.

За змістом абзацу 2 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 1353, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про відшкодування. Зокрема, необхідно з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Таким чином, відповідно до вимог КЗпП України та судової практики, умовами настання матеріальної відповідальності працівника є:

1) пряма дійсна шкода;

2) протиправна поведінка працівника;

3) вина в діях чи бездіяльності працівника;

4) прямий причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Відсутність у діях працівника хоча б одного елементу складу трудового правопорушення неправомірності діяння, вини або причинного зв'язку між шкодою та діями (чи бездіяльністю) працівника повністю звільняє його від обов'язку відшкодування власнику завданої шкоди.

З наданих позивачем суду доказів не вбачаються усі підстави, передбачені законом, для покладення на ОСОБА_1 матеріальної відповідальності за шкоду не тільки у повному обсязі, а і взагалі.

Так, складена 02 червня 2016 року контролером-касиром сектору перерахунку та зберігання валютних цінностей № 1 відділу грошового обігу та касових операцій філїї Дніпропетровське обласне управління АТ "Ощадбанк" ОСОБА_4 довідка № 1 про вилучення (прийняття) у ТВБВ 10003/0546 філїї Дніпропетровське обласне управління АТ "Ощадбанк" банкнот (монет) для проведення дослідження на загальну суму 20 000,00 російських рублів, не містить жодних відомостей про те, що банкноти, які вилучаються (приймаються), отримані банком в результаті здійснення ОСОБА_1 валютно-обмінних операцій та виявлені в сумці з валютними цінностями, сформованій ОСОБА_1

Отже, ця довідка не може свідчити про той факт, що це саме ті банкноти, які були прийняті ОСОБА_1 31 травня 2016 року від ОСОБА_2 під час здійснення нею валютно-обмінної операції. Жодних інших належних та допустимих доказів позивачем суду не надано.

Таким чином, підстави для покладення на ОСОБА_1 матеріальної відповідальності за шкоду відсутні.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 213 ЦПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про необґрунтованість та неправомірність позовних вимог ПАТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обовязків, у зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Публічному акціонерному товариству "Державний ощадний банк України" у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної працівником відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем його проголошення, а особами відсутніми в судовому засіданні - з наступного за днем вручення його копії.

Суддя Г.Є. Майна