АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи № 756/7544/15-ц Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ФОП ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_3, треті особи: ТОВ «Юрвіт», Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів про захист прав споживачів, стягнення коштів та за зустрічним позовом ФОП ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору №7Юр від 18.12.2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідача ФОП ОСОБА_3, треті особи: ТОВ «Юрвіт», Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів про захист прав споживачів, стягнення коштів. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що 18.12.2014 року позивач уклала договір №7 Юр з ФОП ОСОБА_3, відповідно до якого відповідач продає меблі українського виробництва, а покупець купує меблі в асортименті, кількості, ціні та за інших індивідуальних ознак, що вказані у бланку замовлення та оплачує вартість роботи відповідача. Уклавши вказаний договір, ОСОБА_4 сплатив відповідачу 49 400,00грн. передоплати, однак відповідач не виконав умов договору і в період 14-30 робочих днів не поставив товар. А відтак, просила суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 49 400,00 гривень за порушення умов договору № 7Юр; пеню в розмірі 28 009,80 грн.; інфляційні витрати в розмірі 12 103,00грн.; 3% річних в розмірі 2 302,17грн.; упущену вигоду внаслідок підвищення цін та товари в розмірі 46 508,89 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 18 000,00грн., а також 10 000 грн. моральної шкоди, яка полягає в психологічних переживаннях, пов'язаних з відсутністю товару.

Відповідач ФОП ОСОБА_3, в свою чергу, звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4, в якому просила розірвати договір №7Юр від 18 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, обґрунтовуючи тим, що дійсно 18.12.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений вказаний договір про купівлю меблів. Остання дійсно сплатила відповідачу 49 400,00грн. передоплати. Однак, після укладення договору з'ясувалось, що фабрика меблів « Юрвіт» змінила ціни на меблі шляхом їх підвищення. Таким чином за обумовлену ціну в договорі дані меблі придбати вже не виявилося можливим. Відповідач повідомляв позивача про вказані обставини та пропонував інші варіанти виконання умов договору, такі як доплата, вибір інших меблів, повернення суми передоплати, проте позивач відмовилася від всіх варіантів. Враховуючи ці обставини відповідач відповідно до умов договору звернулася до позивача з листом про розірвання договору № 7Юр від 18.12.2014р., однак відповіді не отримали й досі. Тому змушена звернутися до суду з цивільним позовом до ОСОБА_4 про розірвання договору № 7Юр від 18.12.2014року. Просила суд позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково, стягнути з відповідача авансовий платіж в розмірі 49 400,00грн. та розірвати договір № 7Юр від 18.12.2014р. , а в решті позовних вимог відмовити.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 49 400,00 гривень за порушення умов договору № 7Юр; пеню в розмірі 28 009,80грн.; інфляційні витрати в розмірі 12 103,00грн.; 3% річних в розмірі 2 302,17грн.; упущену вигоду внаслідок підвищення цін та товари в розмірі 46 508,89грн., витрати на правову допомогу в розмірі 18 000,00грн. та моральну шкоду в розмірі 2 000,00грн.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 1953,60гривень.

В решті позовних вимог відмовлено.

Позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору № 7Юр від 18.12.2014року - задоволено.

Розірвано договір № 7Юр від 18.12.2014року, укладений між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 в інтересах ФОП ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення правовідношення шляхом розірвання договору №7Юр від 18.12.2014 року задовольнити в повному обсязі. Позовні вимоги ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_3 задовольнити частково, стягнувши з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати, понесені у зв'язку з невиконанням договору №7Юр від 18.12.2014 року в розмірі 49 400,00 грн., а в решті позовних вимог відмовити, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення.

В апеляційній скарзі представник ФОП ОСОБА_3 вказує, що судом не враховано та не надано оцінки тому факту, що в п. 2 договору №7Юр від 18.12.2014 року, розмір передоплати складає 100%, тобто 67 102 грн, а сплачена сума позивачем 49 400 грн., а відтак у зв'язку з нездійсненням ОСОБА_4 оплати товару у розмірі всієї суми договору №7Юр від 18.12.2014 року, ФОП ОСОБА_3 мала право діяти згідно з положенням абз. 2 ч. 1 ст. 693 ЦК України, де вказано, що договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі - продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк визначений відповідно до статті 530 ЦК України. Таким чином, положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не повинно було застосовуватись судом при ухваленні рішення.

Зазначає, що судом необґрунтовано та безпідставно задоволена вимога ОСОБА_4 щодо стягнення з ФОП ОСОБА_3 витрат на правову допомогу, так як в матеріалах справи відсутні будь які докази на підтвердження понесених ОСОБА_4 витрат у розмірі 18 000 грн. зокрема.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта підтримав апеляційну скаргу , просив рішення суду першої інстанції в частині основного позову скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач та її представник просила відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконані умови договору, укладеного між ним та позивачем, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 49 400 грн. передоплати, 28 009, 80 грн. пені, 12 103, 00 грн. інфляційних втрат, 2302, 17 грн. 3-х відсотків річних, 46 508,89 грн. упущеної вигоди внаслідок підвищення цін на товари, 18000 грн. витрат на правову допомогу та 2000 грн. моральної шкоди. При задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_3 про розірвання договору №7Юрвід 18.12.2014 року суд виходив із взаємної згоди та бажання сторін щодо його розірвання.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна.

Судом встановлено, що 18.12.2014 року позивач ОСОБА_4 уклала договір №7 Юр з ФОП ОСОБА_3. За змістом п.1.1 договору ФОП ОСОБА_3 продає, а покупець купує меблі в асортименті, кількості, ціні та інших індивідуальних ознаках, що вказані у бланку замовлення.

На виконання умови договору, ОСОБА_4 сплатила ФОП ОСОБА_3 18.12.2014 року суму коштів 49 400,00 грн. авансового платежу, що підтверджується ксерокопією товарного чеку №7 .

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, у яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 3.1 договору №7Юр від 18.12.2014 року вказано, що термін виконання замовлення на поставку товару 14-30 робочих днів з дати внесення авансу. Дата доставки зазначена 18.02.2015 року плюс 2 тижні на доставку, тобто не пізніше 04.03.2015 року.

Судом встановлено, що відповідач не виконала умови договору, оскільки змінилася ціна на меблі, які вона повинна була поставити позивачу і сторони в судовому засіданні підтвердили, що вони не заперечують проти розірвання договору.

Відповідно до ст.. 653 ч.2 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про розірвання договору та стягнення з відповідача на користь позивача авансового платежу в розмірі 49 400,00 грн., проти повернення яких не заперечувала відповідач.

Відповідно до ст.. 625 ч.2 ЦК України боржник , який прострочив виконання грошового зобов'язання , на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції правильно застосував ст.. 625 ЦК України та стягнув 3% річних від суми договору та інфляційні втрати, понесені позивачем.

Відповідно до п.5.1 договору сторони взаємно погодились, що за несвоєчасну поставку товару більше трьох днів терміну, вказаного у п.3.1 договору, продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% в день від суми сплаченого авансу. Пеня сплачується покупцю на момент передачі йому товару.

За таких обставин колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції щодо стягнення пені за несвоєчасну поставку товару в розмірі 28 009, 80 грн.

Щодо стягнення упущеної вигоди з відповідача на користь позивача, колегія суддів вважає, що в цій частині рішення суду підлягає скасуванню, оскільки суд неповно в цій частині встановив обставини справи та прийшов до висновку, який не відповідає обставинам справи , порушивши норми матеріального права.

Відповідно до ст.. 22 ЦК України упущена вигода- це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Позивач не надала суду доказів того, які доходи вона могла б реально одержати, за який період, із яких джерел, а тому колегія суддів вважає, що в цій частині позивач не довела свої позовні вимоги і тому в задоволенні цих вимог повинно бути відмовлено.

Покладаючи на відповідача обов'язок відшкодувати моральну шкоду, суд безпідставно застосував правила статті 1167 ЦК України, яка на спірні відносини не поширюється, оскільки регулює позадоговірні (деліктні) відносини. Правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо постачання відповідачем меблів позивачу.

Договором, укладеним між сторонами, передбачено, що в разі порушення відповідачем умов договору він несе відповідальність згідно з умовами договору в розмірі розмірі 0,1% в день від суми сплаченого авансу.

Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення суду в частині стягнення моральної шкоди та про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Витрати на правову допомогу відшкодовуються іншій стороні на підставі ст.. 88 ЦПК України та Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Відповідно до зазначеного закону сторона, яка просить стягнути витрати на правову допомогу, зобов'язана надати суду докази понесення таких витрат та розрахунок понесених витрат .

Оскільки в матеріалах справи відсутній такий розрахунок, то колегія суддів прийшла до висновку про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.

В решті постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ФОП ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року в частині стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 упущеної вигоди в розмірі 46 508,89 грн, моральної шкоди в розмірі 2000 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 18 000 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні цих вимог відмовити.

В решті рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді :