Провадження № 4-с/754/73/17
Справа № 754/5146/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

19 травня 2017 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого-судді Клочко І.В.

при секретарі Шевчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа: державний виконавець Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Маковей Еліза Анатоліївна на постанову про закінчення виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_3, звернувся до суду зі скаргою, яка була уточнена під час розгляду справи, на постанову державного виконавця Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Маковей Е.А. про закінчення виконавчого провадження.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що 16.07.2017 року Деснянський районний суд м.Києва у справі № 754/5146/15 за його позовом виніс рішення про примусове вселення його (заявника) в квартиру АДРЕСА_1. 10.05.2016 року було видано виконавчий лист. 11.05.2016 року він передав через канцелярію державної виконавчої служби виконавчий лист Деснянського районного суду м.Києва для відкриття провадження на боржника ОСОБА_4 13.05.2016 року державний виконавець Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Маковей Е.А. видала йому повідомлення та постанову про відкриття виконавчого провадження № 51101649. 13.02.2017 року він звернувся до керівника виконавчої служби із скаргою на бездіяльність державного виконавця Маковей Е.А.

Як зазначає заявник, 24.02.2017 року державний виконавець Маковей Е.А. вручила йому вимогу, з якої вбачалось, що 14.03.2017 року в 11.30 год. за адресою: АДРЕСА_1, буде проведено його примусове вселення в квартиру. 14.03.2017 року у вказаний час примусового вселенення не сталось через перешкоджання боржником ОСОБА_4 виконанню рішення суду державним виконавцем, про що складено акт. 16.03.2017 року при виконанні рішення суду державним виконавцем участь у вселенні його (заявника) в квартиру прийняла і державний виконавець Маковей Е.А., про що склала відповідний акт про вселення його в квартиру. В день, коли він був вселений державними виконавцями в квартиру 16.03.2017 року, він також отримав від Маковей Е.А. постанову про закінчення виконавчого провадження.

Заявник вказує на те, що 24.03.2017 року приблизно о 10 год. ОСОБА_5, ОСОБА_4 та інші особи, які були у квартирі № 67, не дозволили йому зайти в квартиру та занести особисті речі. Із свого мобільного телефону він викликав поліцію. На виклик приїхала оперативна група, яка намагалась умовити через двері впустити його (заявника) в квартиру та не перешкоджати проживанню в ній. В зв`язку з тим, що ОСОБА_5, ОСОБА_4 та інші не відкрили дверей квартири, черговим оперативним працівником поліції було складено відповідний акт про перешкоджання йому (заявнику) проживанню в квартирі.

24.03.2017 року він звернувся до державного виконавця Маковей Е.А. з вимогою поновити виконавче провадження. В усній формі йому було роз`яснено, що для поновлення строку потрібно звертатись до суду.

Посилаючись на викладені обставини, заявник вважає, що такими діями було порушено його право на повне виконання державним виконавцем Маковей Е.А. рішення суду про вселення його в квартиру, в зв`язку з чим просить скасувати постанову, винесену державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Маковей Е.А. від 16.03.2017 року про закінчення виконавчого провадження № 51101694 відносно боржника ОСОБА_6

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 підтримав заяву за викладеними обставинами та просив задовольнити.

Державний виконавець Маковей Е.А. в судове засідання не зявилась, про розгляд справи була належним чином повідомлена, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. За даних обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, копії матеріалів, які знаходяться у виконавчому провадженні, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на об'єктивному розгляді справи, керуючись законом, суд дійшов висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

16 липня 2015 року Деснянським районним судом м. києва винесено заочне рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення, визначення порядку користування та зміну особового рахунку. Згідно вищевказаного рішення суду ОСОБА_1 вселено до квартири АДРЕСА_1 в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

13 травня 2016 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ, ГТУЮ у м. Києві - Маковей Е.А. винесено постанову ВП№51101694 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №754/5146/15-ц виданого 10.05.2016 року Деснянським районним судом м. Києва про вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1. Боржником за даним виконавчим листом зазначено - ОСОБА_4.

Відповідно до копії акту від 16 березня 2017 року, рішення Деснянського районного суду м. Києва про вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 - виконано, ОСОБА_1 - вселено, ключі від квартири та парадних дверей передані добровільно. Даний акт підписаний учасниками виконавчого провадження ОСОБА_8, ОСОБА_4, представником стягувача ОСОБА_3

16 березня 2017 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Маковей Е.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з виконання рішення суду, згідно акту від 16.03.2017 року.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Пунктами 1, 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу", від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п.9 ч.1 та ч.2 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Частиною 1 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.41 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Порядок виконання судового рішення про вселення стягувача регулюється положеннями ст.67 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до ч.6 якої у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 75 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.

В скарзі заявник зазначає, що після вселення в спірну квартиру, яке відбулось 16 березня 2017 року, останній намагався 24 березня 2017 року потрапити до квартири приблизно о 10-00 год., однак ОСОБА_5, ОСОБА_4 та інші мешканці, які були в квартирі 67 не дозволили зайти в квартиру та занести особисті речі. У зв`язку з чим заявник зі свого мобільного телефону викликав поліцію для врегулювання конфлікту. Того ж дня ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця Маковей Е.А. з вимогою поновити виконавче провадження, однак в усній формі йому було роз`яснено, що для поновлення строку потрібно звертатись до суду.

До матеріалів скарги заявником та його представником не надано доказу, що підтверджує звернення ОСОБА_1 24 березня 2017 року до державного виконавця Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Маковей Е.А. з заявою про відновлення виконавчого провадження, у зв`язку з подальшим перешкоджанням боржником ОСОБА_6 проживанню (перебуванню) стягувача у квартирі.

Крім того, заявником та його представником не надано доказів, що підтверджують подальше перешкоджанням саме боржником ОСОБА_6 проживанню (перебуванню) стягувача у квартирі АДРЕСА_1.

З наданої представником заявника висновку по матеріалам перевірки від 11 квітня 2017 року затвердженого начальником Деснянського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 вбачається, що 27.03.2017року до Деснянського УП ГУ НП у м. Києві звернувся ОСОБА_1 по факту того, що 24.03.2017р. о 10-00год. за адресою АДРЕСА_1 дружина ОСОБА_7, спільно із сином ОСОБА_5 обмежили доступ до квартири ігноруючи рішення Деснянського районного суду м. Києва.

Отже, згідно звернення ОСОБА_1, останньому чинились обмеження доступу до квартири саме ОСОБА_7 та ОСОБА_5, які не є боржниками саме за виконавчим провадженням №51101694. Крім того, у вищевказаному висновку не зазначено, що перешкоди також чинились і боржником за виконавчим листом ОСОБА_6.

Згідно ч.1 ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає скаргу ОСОБА_1 необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.88, 383-388 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересована особа: державний виконавець Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Маковей Елізи Анатоліївни на постанову про закінчення виконавчого провадження - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятиденний строк з дня отримання її копії.

Суддя