АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 640,00 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення, суд не звернув уваги на те, що питання щодо місця проживання малолітньої дитини, яка не досягла десяти років, вирішується батьками, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання третя особа ОСОБА_4, представник Служби у справах дітей Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи за їх відсутності.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 (а. с. 6, 7).

Третя особа ОСОБА_4 є сином позивача ОСОБА_3

З 08 травня 2008 року син позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 Від шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 мають малолітню дочку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2013 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано.

Відповідно до довідки про склад сім'ї та реєстрацію від 04 квітня 2017 року №14, виданої КК «Центр комунального сервісу», в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано чотири особи: ОСОБА_3 (власник), ОСОБА_5 (дружина власника), ОСОБА_4 (син власника) та ОСОБА_2 (онука власника). ОСОБА_2 в квартирі зареєстрована з 13 листопада 2008 року (а. с. 18).

ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2. Малолітня ОСОБА_2 проживає разом з матір'ю.

13 березня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання малолітньої ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зазначив, що малолітня ОСОБА_2 не проживає в належній йому квартирі, з 2010 року постійно проживає із своєю матір'ю ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_2. ОСОБА_1 належною йому квартирою не цікавиться не несе витрат по її утриманню та відмовляється зняти малолітню ОСОБА_2 з реєстрації. Посилаючись на положення ч. 2 ст. 405 ЦК України, ОСОБА_6 просив визнати малолітню ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1, а також позбавити її права користування житловим приміщенням у вказаній квартирі.

Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3, визнав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Колегія суддів не може погодитися рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Відповідно до положень ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Малолітня дитина не може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв'язку з відсутністю її в ньому без поважних причин понад один рік відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в цій частині.

Враховуючи викладене, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних ОСОБА_3 в частині визнання малолітньої ОСОБА_7 такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 704,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. .

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2, задовольнити.

Скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 704,00 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді