Справа №468/679/16-ц 16.05.2017 16.05.2017
Провадження №22-ц/784/1226/17
Справа № 468/679/16-ц
Провадження № 22-ц/784/1226/17 Головуючий першої інстанції: Янчук С.В.
Категорія: 39 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Гавор В.Б.

за участі позивачки ОСОБА_2, її представника Крат В.В., відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, їх представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2

на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2017 року та додаткове рішення того ж суду від 21 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення спадкоємців від права на спадкування за законом,

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення спадкоємців від права на спадкування за законом.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що 14 січня 2003 р. між нею та ОСОБА_7 був зареєстрований шлюб. Починаючи з 1979 р. вони постійно проживали однією сім'єю, вели спільне господарство та постійно мешкали в АДРЕСА_1. Від шлюбу дітей не мають. ІНФОРМАЦІЯ_1. її чоловік ОСОБА_7 помер, після його смерті відкрилася спадщина.

У встановлений законом строк до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини крім неї звернулися діти відповідача від першого шлюбу - ОСОБА_4 та ОСОБА_5

ОСОБА_7 з початку їх сумісного проживання часто хворів, з 2010 р. йому був поставлений діагноз катаракта обох очей, пухлина головного мозку, а також він страждав на захворювання, пов'язані з руховим апаратом, захворювання серця та інше, в зв'язку з чим часто перебував в лікарні на стаціонарному лікуванні та потребував стороннього догляду.

Посилаючись на викладене та на те, що відповідачі ухилялися від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги та перебував у безпорадному стані, і мали можливість надавати допомогу батькові, позивачка просила усунути відповідачів від права на спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_7

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 4 квітня 2017 р. у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням того ж суду від 21 квітня 2017 р. з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1 200 грн. в рахунок понесених витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі позивачка вказує, що при ухваленні судом рішень порушені норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи і просить рішення скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Також ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу на додаткове рішення суду, в якій вона просить його скасувати, вказуючи на порушення судом норм процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу відповідачі вказують на безпідставність її доводів і просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1. помер ОСОБА_7, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з ? частини житлового будинку № 23, розташованого в АДРЕСА_1, земельної ділянки площею 7,30 га, розташованої в межах території Лоцкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, та земельної ділянки площею 10,9291 га, розташованої в межах території Доброкриничанської сільської ради Баштанського району Миколаївської області.

За своє життя спадкодавець заповіту не склав, а тому відповідно до ст. 1233 ЦК України право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 є його дружина ОСОБА_2 та його діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Сторони по справі прийняли спадщину належним чином, своєчасно звернувшись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини.

Вказані факти сторонами не заперечувались та підтверджено матеріалами спадкової справи №30/2016 (а.с. 74-95).

В силу вимог ч. 3 та ч. 5 статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Аналіз даних норм закону свідчить, що суд при вирішенні таких справ повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві утримання та допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Тобто лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Як роз'яснено у п. 6 постанови Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України (далі - СК). Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Як встановлено судом, померлий ОСОБА_7 був особою похилого віку, хворів, отримував пенсію та мав у власності земельні ділянки, з яких отримував прибуток у вигляді орендної плати.

Судом також встановлено, що на час смерті спадкодавець ОСОБА_7 через похилий вік та важку хворобу перебував у безпорадному стані і такі обставини сторонами не оспорюються

В силу положень ч. 3 ст.10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що позивачка не надала суду будь-яких переконливих та об'єктивних доказів на підтвердження факту ухилення відповідачів від надання допомоги спадкодавцю, а саме доказів, які б підтверджували їх винну поведінку, яка б свідчила, що спадкодавець дійсно потребував допомоги у зв'язку із безпорадним станом, звертався за допомогою до відповідачів, а останні відмовили у наданні такої допомоги, суд правильно дійшов висновку, що відсутні передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки суперечать вимогам закону, що регулює спірні правовідносини, та встановленим судом обставинам справи.

Так, посилання на те, що відповідачі за життя не відвідували спадкодавця та не надавали йому допомоги, не може бути підставою для задоволення позову про усунення відповідачів від права на спадкування, оскільки у справі відсутні докази потреби спадкодавця у такій допомозі і звернення за допомогою та ухилення відповідачів від її надання, а тому лише факт відсутності допомоги спадкодавцеві є недостатнім для задоволення позову.

При цьому не є доказами ухилення відповідачів від надання утримання позивачу медичні документи, на які є посилання в апеляційній скарзі, тому що ними підтверджено лише стан здоров'я ОСОБА_7

Також помилковим є доводи апеляційної скарги про безпідставність висновку суду щодо належності ОСОБА_7 на праві власності ? частини житлового будинку по АДРЕСА_1, оскільки таке право спадкодавця зареєстровано у встановленому порядку, про що 30 серпня 2001 р. Баштанським районним бюро технічної інвентаризації видане реєстраційне посвідчення (а.с. 26-27).

Що стосується ухваленого судом додаткового рішення, то колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з рішення суду по справі від 04 квітня 2017 р., при його ухваленні судом питання розподілу судових витрат не вирішувалось.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема витрати на правову допомогу.

В силу положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У даній справі в позові ОСОБА_2 відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договорів про надання правової допомоги та додаткових угод до них (а.с. 58, 59, 202, 204) інтереси відповідачів по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в суді першої інстанції представляла адвокат ОСОБА_6

За надання правової допомоги кожним з відповідачів було сплачено адвокату по 1 200 грн. кожним, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів № 004, № 003 № 007, № 006 (а.с.108, 201, 203).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як вбачається з журналів судових засідань Баштанського міськрайонного суду Миколаївської області представник відповідачів адвокат ОСОБА_6 брала участь у судових засіданнях, які тривали 8 годин 53 хвилини, з яких у засіданнях, що відбулися у 2016 р. - протягом 426 хвилин, у 2017 р. - 107 хвилин.

За такого, максимальний розмір відшкодування витрат на правову допомогу з урахуванням встановленого відповідного розміру мінімальної заробітної плати та положень ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» становить: за 2016 р. - 4 118 грн. (1 450 грн.х40%):60хвилин х 426хвилин), за 2017 р. - 2 282 грн. 67 коп. (3 200 грн.х40%):60хвилин х 107 хвилин).

За такого суд, стягнувши на користь кожного з відповідачів по 1 200 грн. судових витрат на правову допомогу не перевищив визначений законом граничний розмір компенсації таких витрат, а тому вірно ухвалив додаткове рішення по справі.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на те, що заяву про додаткове рішення було подано не відповідачами, а їх представником, то відповідно до договорів про надання правової допомоги відповідачам (а.с. 58, 59) останні надалі своєму представникові широкий перелік прав, передбачених процесуальним законодавством, в тому числі - застосовувати всі, передбачені законами України заходи до покладання сум судових витрат, що підлягають оплаті за послуги адвоката, на винну особу, а тому представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мала повноваження на звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Не заслуговують на увагу й посилання в апеляційній скарзі на додаткове рішення про призначення до розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення у стислий термін (за три дні з часу надходження заяви до суду), оскільки такі обставини не потягли порушення прав позивачки, яка була вчасно повідомлення про судове засідання та брала в ньому участь.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду по справі та додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилити, рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2017 року та додаткове рішення того ж суду від 21 квітня 2017 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська