Справа № 356/1931/16-ц Головуючий у І інстанції Голік Г. К.
Провадження № 22-ц/780/5437/17 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 49 14.12.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Коцюрби О.П., Олійника В.І., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Березанського міського суду Київської області від 19 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 19 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1 000 грн., щомісячно, починаючи з 04 листопада 2016 року до досягнення нею повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 300 грн., щомісячно, до досягнення дитиною - ОСОБА_4 трирічного віку, починаючи з 04 листопада 2016 року.

Вирішено питання відшкодування судових витрат.

На обґрунтування ухваленого рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивач, його представники не надали відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України доказів щодо здачі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, в оренду та отримання доходу в вигляді орендної плати.

Надані висновок від 01 квітня 2016 року та копія акту №368 від 01 квітня 2016 року вказують на ту обставину, що відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні житловим будинком, а не здає його в оренду.

Також позивачем, його представниками не надано доказів в підтвердження зайняття мануальною терапією, костоправством та отримання доходів з даного виду діяльності ОСОБА_3.

Разом з тим, відповідач, його представник в порядку ст. 60 ЦПК України, не надали доказів того, що ОСОБА_3 є єдиною дитиною ОСОБА_5 і те, що вона перебуває на його утриманні.

Щодо розміру аліментів, то суд, беручи до уваги матеріальний стан як відповідача, так і позивача, враховуючи ту обставину, що відповідач має регулярний дохід, що за законом обов'язок утримання неповнолітніх дітей покладається на обох батьків, суд приходить до висновку про необхідність встановлення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн., щомісячно, на дитину від дня пред'явлення позову.

Також, з огляду на вимоги ст.ст. 80, 84 СК України та встановлені по справі обставини, суд визначає аліменти на утримання позивача у твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційні скарги.

При цьому, ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права при його ухваленні і просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

ОСОБА_3, у свою чергу, посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні і просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини в розмірі 1/5 частини всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з моменту пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог просить відмовити.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційні скарги відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 1997 року від якого мають дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає із матір'ю ( а.с. 7, 8 т. 1 ).

При цьому, ОСОБА_3 матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, у зв'язку з чим ОСОБА_2 04 листопада 2016 року звернулася із названим позовом до суду ( а.с. 1-2 т. 1 ).

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_2 надала, зокрема, висновки інспектора Баришівського ВП від 01 квітня 2016 року, 09 жовтня 2017 року, та акт №368 від 01 квітня 2016 року, відповідно до яких, в будинку за адресою: АДРЕСА_1, змінені замки, знаходиться громадянин ОСОБА_6 разом зі своєю родиною ( а.с. 11, 12, 89 т. 2 ).

Проте, на переконання апеляційного суду, зазначені докази не доводять факту отримання ОСОБА_3 доходу від здачі жилого приміщення в оренду, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування.

Окрім цього, будь-яких інших доказів на підтвердження доводів щодо неофіційних доходів ОСОБА_3 та наявності у нього рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, у відповідності до положень ст. 182 СК України, ст.ст. 58-60 ЦПК України, ОСОБА_2 не надала.

Разом з цим, відповідно до довідки №1406 від 29 серпня 2017 року ОСОБА_3 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2, без реєстрації місця проживання та доглядає за матір'ю - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 193 т. 1 ).

При цьому, як вбачається із пояснень представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7, ОСОБА_8 є пенсіонером, а відтак, отримує пенсію ( а.с. 129-131 т. 1 ).

За таких обставин, ОСОБА_3, з точки зору суду другої інстанції, лише доглядає за ОСОБА_5, яка має власне джерело доходу у виді пенсії.

Будь-яких інших доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 у розумінні положень ст. 202 СК України потребує матеріальної допомоги ОСОБА_3 та те, що він не має можливості надавати аліменти на утримання ОСОБА_2, матеріали справи не містять.

При цьому, ОСОБА_3 наказом №03-к Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Автолюкс» від 10 липня 2017 року прийнятий на посаду менеджера з маркетингу з 11 липня 2017 року.

Посадовий оклад відповідача згідно штатного розпису становить 3 200 грн. ( а.с. 191 т. 1 ).

Відтак, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення за позовом, на переконання апеляційного суду, правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини, прийшов до переконання про порушення цивільних прав та інтересів ОСОБА_2 і ухвалив законне та обґрунтоване рішення у повній відповідності до положень ст.ст. 212-215 ЦПК України.

Окрім цього, при визначенні розміру аліментів, місцевий суд у повній мірі врахував положення ст.ст. 84, 180-182, 184 Сімейного кодексу України.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про часткове задоволення позову і ухвалив, з додержанням названих норм матеріального і процесуального права, законне та обґрунтоване рішення на підставі належних та допустимих доказів по справі.

Таким чином, доводи ОСОБА_2 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 195 СК України, ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження в суді другої інстанції, оскільки повністю спростовуються зазначеними по справі доказами.

Посилання ОСОБА_2 на те, що призначені судом аліменти менші за мінімальний їх розмір, який виконавець визначає у разі відсутності боржника або якщо боржник не працює виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки норми даної статті стосуються правовідносин щодо заборгованості за аліментами, а не при визначенні їх розміру.

Інші обставини, зазначені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, зокрема, про те, що змінився порядок стягнення та розмір аліментів, матеріальне становище ОСОБА_3 є більшим ніж задовільне, відповідач приховує свій дохід, за ОСОБА_3 зареєстровано нерухоме та рухоме майно, ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи та перебуває в декретній відпустці, про необхідність врахування середнього заробітку відповідача, відсутність на утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, отримання доходу від здачі в оренду будинку, про те, що мінімальний розмір витрат на утримання дитини складає 8 595 грн., необхідність сплати комунальних платежів, на переконання апеляційного суду, не спростовують висновки суду першої інстанції про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимогу у визначеному судом першої інстанції розмірі та не є підставою, в силу викладеного, для задоволення апеляційних вимог.

У свою чергу, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 181, 182, 184 СК України, ст.ст. 61, 213-214, ЦПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на переконання апеляційного суду, також, у силу викладеного, не знайшли свого підтвердження в суді другої інстанції.

Посилання ОСОБА_3 на те, що суд першої інстанції помилково застосував положення ст. 181 СК України у редакції, чинній на момент його ухвалення, враховуючи характер правовідносин, не відповідають дійсності, оскільки, відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Не є обгрунтованими, з точки зору суду другої інстанції, його посилання на правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-1111цс17 від 16 серпня 2017 року щодо права на утримання в порядку ст. 75 СК України, і який не спростовує висновків місцевого суду, оскільки позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 заявлені відповідно до положень ст. 84 СК України.

Інші обставини, зазначені в апеляції ОСОБА_3, зокрема, про те, що при визначенні розміру аліментів підлягає врахуванню наявність у ОСОБА_3 на утриманні непрацездатної матері, незважаючи на постійний дохід, аліменти судом стягнуті в твердій грошовій сумі, його дохід, з врахуванням призначених аліментів, буде меншим за мінімальний прожитковий мінімум, та те, що він не має можливості сплачувати аліменти в присудженому розмірі, не спростовують висновки суду першої інстанції про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, задоволених судом першої інстанції, і не є підставою, в силу викладеного, для задоволення апеляційних вимог.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне також зазначити, що положення ч. 1 ст. 80, ч. 3 ст. 181 СК України, у редакції на дату ухвалення рішення, надають позивачу право обирати спосіб виконання відповідачем обов'язку утримувати дитину, в т.ч. визначати аліменти у частці від заробітку ( доходу ) другого з подружжя і ( або ) у твердій грошовій сумі.

Відтак, викладені в апеляційних скаргах доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, а тому рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, згідно вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити. Рішення Березанського міського суду Київської області від 19 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: А.С. Сержанюк

Судді: О.П. Коцюрба

В.І. Олійник