У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 19 квітня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: за участю представника відповідачаЗавгородньої І.М., Коротуна В.М., Синельникова М.О., Писаної Т.О., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_7 до приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про стягнення пені, трьох відсотків річних та втрат від інфляції, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року, в с т а н о в и л а: У травні 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 12 листопада 2012 року на автошляху між с. Софіївська Борщагівка та с. Петропавлівська Борщагівка загорівся належний їй на праві власності автомобіль марки «ВМW Х5» державний номерний знак НОМЕР_3. В результаті пожежі транспортний засіб був знищений. На підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів ВВ/21 № А 0308250 від 24 вересня 2012 року автомобіль був застрахований в приватному акціонерному товаристві «Страхова Група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС»). 03 січня 2013 року вона звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, однак отримала відмову, яку оскаржила до суду і рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2014 року, стягнуто з відповідача на її користь стягнуто суму страхового відшкодування в розмірі 205 221 гривню 77 копійок. Рішення суду виконано 25 грудня 2014 року шляхом перерахування відповідачем на рахунок відділу державної виконавчої служби коштів, які 18 лютого 2015 року перераховані на її користь. Вважає, що за період з 05 листопада 2013 року по фактично 17 лютого 2015 року включно (дня, що передував фактичній виплаті страхового відшкодування), має право на отримання пені, передбаченої п. 15.7 договору добровільного страхування транспортного засобу у розмірі 9 012 гривень 91 копійка, а також інфляційних втрат у розмірі 69 993 гривні 86 копійок та 3 % річних у розмірі 7 407 гривень 87 копійок на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» () на користь ОСОБА_7 (ІН НОМЕР_2) 7 958 грн 21 коп. - пені, 6 540 грн 99 коп. - трьох відсотків річних та 49 369 грн 47 коп. на компенсацію втрат від інфляції, а всього 63 868 грн. 67 коп. У задоволені решти вимог позову відмовлено. Вирішено питання про стягнення судового збору. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ПАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_7 пеню в сумі 4 180,45 гривень, судовий збір у сумі 243,60 гривень. В іншій частині позову відмовлено. У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 просить скасувати рішення апеляційного суду та змінити рішення суду першої інстанції, яким стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 4 180 гривень 46 копійок та інфляційні втрати у розмірі 49 283 гривні 35 копійок, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що виплата страхового відшкодування здійснена відповідачем з порушенням строку, встановленого договором страхування, а тому дійшов висновку про право позивача на виплату пені відповідно до п. 15.7 договору, а також інфляційних втрат та 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України за період з 05 листопада 2013 року по 24 грудня 2014 року. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що у разі несплати страхувальнику або іншій особі страхової виплати, страховик зобов'язаний сплатити неустойку у розмірі, встановленого договором або законом та встановивши факт прострочення виплати страхового відшкодування, дійшов висновку про покладення на страховика обов'язку щодо сплати неустойки за період прострочення в межах строку позовної давності, передбаченої ч. 1 ст. 258 ЦК України. Врахувавши наявність у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно її стягнуто, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України. Проте з такими висновками апеляційного суду в повній мірі погодитись не можна. За вимогами ст. ст. 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні правовідносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Указаних вимог судом не дотримано. Судом встановлено, що внаслідок пожежі, яка сталася 12 листопада 2012 року, був знищений належний на праві власності позивачу транспортний засіб марки «ВМW Х5» державний номерний знак НОМЕР_3, який на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів ВВ/21 № А 0308250 від 24 вересня 2012 року (далі - Договір) застрахований в ПрАТ «СГ «ТАС». За змістом п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. За умовами Договору виплата страхового відшкодування здійснюється вигодонабувачу з проведенням у такі строки: протягом п'яти робочих днів з дати складання страхового акта при настанні події, за якою відсутня необхідність надання документів компетентних органів згідно умов договору; протягом п'ятнадцяти робочих днів з дати складання страхового акта у разі настання страхового випадку «Знищення ЗТЗ». Датою виплати страхового відшкодування є дата списання грошових коштів з рахунку страховика або дата підписання між страховиком та страхувальником договору про залік взаємних грошових зобов'язань. Як вбачається з матеріалів справи, 03 січня 2013 року позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, однак отримала відмову, яку оскаржила до суду і рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2014 року, стягнуто з відповідача на її користь стягнуто суму страхового відшкодування в розмірі 205 221 гривню 77 копійок. Рішення суду виконано 25 грудня 2014 року шляхом перерахування відповідачем на рахунок відділу державної виконавчої служби коштів, які 18 лютого 2015 року перераховані на користь позивача. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини за договором страхування, умови якого щодо своєчасної виплати страхового відшкодування відповідачем виконані не були. Відповідно до п. 15.7 Договору страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати пені у розмірі 0,01 % суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Встановивши, що між сторонами виникли правовідносини за договором страхування, умови якого щодо своєчасної виплати страхового відшкодування відповідачем не виконані, апеляційний суд дійшов правильного висновку про покладення на страховика обов'язку щодо сплати неустойки за період прострочення в межах строку позовної давності, передбаченої ч. 1 ст. 258 ЦК України. Крім того, встановивши, що рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2014 року, стягнуто з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування, апеляційний суд дійшов висновку, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу. З огляду на наявність у матеріалах справи судового рішення, яким встановлено та стягнуто розмір завданої шкоди, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України. Разом з тим, відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Таким чином, правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, є грошовим зобов'язанням, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року (справа № 6-1003цс16). Як вбачається з матеріалів справи, рішення апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року фактично виконано відповідачем 25 грудня 2014 року, у зв'язку з чим відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, що залишилось поза увагою апеляційного суду. За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат на трьох відсотків річних з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 задовольнити частково. Рішення апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року скасуватив частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат на трьох відсотків річних, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Т.О. Писана О.В. Попович В.І. Мартинюк