АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/6006/16-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1042/К/17 ОСОБА_1
Категорія № 5 (І ) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретаря: Гладиш К.І.

за участю: представника позивачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_5 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги..

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що сторонам у справі на праві спільної часткової власності належить квартира №10, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Леніна, буд. 28, кожному по 1/3 частці. За зазначеною адресою зареєстровані усі співвласники на яких здійснюється нарахування комунальних послуг. Відповідач, як співвласник не несе тягар утримання майна, не сплачує комунальні послуги.За період з лютого 2015 року по листопад 2016 року позивачами сплачено особисто погашення заборгованості за комунальні послуги, частка відповідача становить - 2883,08 грн., яку просять суд стягнути з відповідача, який добровільно відшкодовувати збитки відмовляється.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01 березня 2017 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь кожного з позивачів по 1441,54 грн. заборгованість за сплачені комунальні послуги та по 275,60 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального законодавства, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зокрема вважає, що судом не взято до уваги, що він проживав разом із відповідачами до травня 2015 року, суд безпідставно дійшов висновку що період його не проживання з лютого 2015 року. Судом не враховано, що відповідач має зобовязання про оплату комунальних послуг виключно перед постачальними організаціями, а не позивачами. Судом не взято до уваги, що погашення заборгованості за комунальні послуги у травні 2015 року відбулось за спільні кошти. Не враховано, що він фактично не користується послугами, оскільки відповідачи чинять йому перешкоди у користуванні квартирою, що встановлено судом рішенням.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача та його представника в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Справа перебуває на розгляді в апеляційному суді досить тривалий час, з березня 2017 року. Для недопущення порушення ст.6 Конвенції, в частині дотримання розумного строку розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.12.2016 року ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1. (а.с.7).

Згідно договору купівлі- продажу від 19 серпня 1999 року сторони у справі ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_6 придбали квартиру №10 у будинку 28 по вулиці ( колишня Леніна) Свято-Миколаївська у місті ОСОБА_7. (а.с.36).

З довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області та копії паспортів позивачів видно, що зареєстроване місце проживання сторін за адресою: м ОСОБА_7 Ріг, АДРЕСА_2 (а.с.3,6,24).

Згідно Інформаційних довідок, що містяться в матеріалах справи видно, що за період з 01 січня 2015 р. по 31 жовтня 2016 р. позивач ОСОБА_3 через мережу ТОВ «Нова-ком» здійснювала оплату за комунальні послуги (а.с.8-19).

Відповідно до розрахунку, доданого до матеріалів справи (а.с.20), за період з 01 лютого 2015 року по листопад 2016 року включно позивачі витратили на утримання спільного нерухомого майна 8649,24 грн., які складаються з наступних витрат: оплата послуг ТОВ «Дивобуд» - 1398,10 грн., оплата послуг КПТМ «Криворіжтепломережа» -4267,35 грн., оплата послуг ПАТ «Криворіжгаз» -2538,27 грн., оплата послуг ТОВ «Екоспецтранс» - 445,52 грн. Дані обставини повністю підтверджуються наданими суду копіями інформації про оплату комунальних послуг та квитанцій про оплату відповідних послуг (а.с.8-19, 65-66).

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_5 посилались на ст.322 ЦК України та просили суд стягнути з ОСОБА_3, як співвласника, сплачені ними кошти за комунальні послуги по утриманню житла.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог та стягуючи з відповідача, як співвласника, на користь кожного із позивачів у рівних частках сплачені кошти за комунальні послуги суд першої інстанції виходив з обовязку ОСОБА_3, як власника нести тягар утримання майна пропорційно своєї частки 1/3.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, стосовно обовязку відповідача сплачувати кошти на утримання майна.

Спір між сторонами виник стосовно утримання спільного нерухомого майна.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вимогами частини 1 статті 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Разом із цим, згідно з ч. 3 ст. 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку.

Також, п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як визначено ч. 1 ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку

Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (ч.1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»).

Утримання житла - це комплекс робіт, спрямованих на створення необхідних умов для проживання людей і забезпечення збереження житлових будівель та технічного обладнання.

Виходячи зі змісту статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, повязаними спільним майном.

Кожен співвласник зобов'язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов'язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес).

Законом не визначені безпосередньо порядок та межі участі співвласників в утриманні майна, що перебуває у їх спільній сумісній власності, втім виходячи з загальних засад добросовісності, розумності та справедливості немає підстав вважати, що це звільняє співвласника від обов'язку прийняти участь у спільних витратах.

Доводи апеляційної скарги відповідача в частині оплати відповідачем спільно із позивачами під час спільного проживання у травні 2015р. заборгованості за комунальні послуги не знайшли свого документального підтвердження.

Відповідно до ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачами надано Інформаційні довідки системи ТОВ «Нова-ком» про щомісячну оплату комунальних послуг за адресою АДРЕСА_3. Відповідачем не надано відомостей про оплату заборгованості за комунальні послуги у травні 2015 р.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді :