Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Білоцерківська державна міська нотаріальна контора №1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-

В С Т А Н О В И В :

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернулась ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу мотивуючи її тим, що 26.07.1968 року вона уклала договір купівлі-продажу 42/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 Однак, за вказаним договором прізвище заявниці записано «ОСОБА_1». Оскільки в свідоцтві про народження та свідоцтві про укладення шлюбу прізвище заявниці вказано «ОСОБА_1», а в документі, що посвідчує право власності на будинок - «ОСОБА_1», тому розбіжності у вище вказаних документах перешкоджають їй у повному обсязі розпоряджатися своєю власністю. А тому заявниця просила суд встановити факт належності їй правовстановлюючого документу - договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладеного між нею та ОСОБА_2

У судове засідання заявниця не з'явилась, про місце, час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити.

Заінтересована особа в судове засідання свого представника не направила, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд оглянувши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що 26.07.1968 року було укладено договір купівлі-продажу 42/100 частини житлового будинку, відповідно до якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила 42/100 частини належного ОСОБА_2 житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу.

Як роз'яснено в листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

У вказаному листі Верховного Суду України також зазначено, що заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: - особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту.

Той факт, що договір купівлі-продажу від 26.07.1968 року належить саме заявниці, підтверджується наданими до суду доказами.

Заявницею надано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження - АДРЕСА_1.

29.07.1967 року Піщанським бюро ЗАГС Білоцерківського району Київської області, актовий запис №7 було укладено шлюб між та ОСОБА_5 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження - АДРЕСА_1, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - «ОСОБА_1», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1.

Встановлення факту належності заявниці зазначеного правовстановлюючого документу має значення для того, щоб у повному обсязі розпоряджатися своїм майном, оскільки договір купівлі-продажу будинку є основним документом, що підтверджує право власності на будинок.

Оскільки встановити даний факт іншим способом, окрім судового неможливо, аналіз зібраних по справі доказів та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, що передбачено ч.1 ст. 256 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 234, 235, 256-259 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного суду Українивід 31.03.1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 правовстановлюючого документу - договору купівлі-продажу 42/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1, укладеного 26.07.1968 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Б. І. Кошель