Номер провадження: 22-ц/785/4344/17
Номер справи місцевого суду: 522/9066/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Фінанс», треті особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за іпотечними договорами та договорами застави, застосування наслідків недійсності договору,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувсядо суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_4, ТОВ «Альянс Фінанс», треті особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за іпотечними договорами та договорами застави, застосування наслідків недійсності договору, посилаючись на те, що 26 січня 2016 року між ТОВ «Альянс Фінанс» та ОСОБА_4 був укладений договір про відступлення права вимоги № 0126, згідно якого до ОСОБА_4 перейшло право вимоги за кредитним договором № 440/6-11 від 23 вересня 2011 року та за кредитним договором № 166/1-14 від 14 березня 2014 року. Також 26 січня 2016 року між ТОВ «Альянс Фінанс» та ОСОБА_4 укладено договір відступлення прав вимоги за іпотечними договорами та договорами застави.

Позивач вважає, що договір про відступлення права вимоги порушує його права, оскільки укладення між ТОВ «Альянс Фінанс» та ОСОБА_4 фактично оплатного договору факторингу здійснено без наявності у ОСОБА_4 ліцензії на здійснення фінансових послуг.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд визнати недійсним договір № 0126 відступлення права вимоги від 26.01.2016р. та договір від 26.01.2016 року відступлення права вимоги за іпотечними договорами та договорами застави посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5 зареєстрований за № 56 укладений між ТОВ «Альянс Фінанс» та ОСОБА_4 недійсним, застосувати наслідки недійсного договору, а саме повернути сторони в первинний стан.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача ТОВ «Альянс Фінанс» у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_4 та представник третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ТОВ «Альянс Фінанс», треті особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за іпотечними договорами та договорами застави, застосування наслідків недійсності договору відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2, представник ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

В судове засідання сторони не зявилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Зі змістом ст.. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

У відповідності до ст. 305 ч. 2 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 14 березня 2014 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 166/1-14. Також 14 березня 2014 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_6 був укладений договір застави транспортного засобу, посвідчений ОСОБА_7, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстровий номер - 416.

14 березня 2014 року між ПАТ АБ «Порото-Франко» та ОСОБА_8 був укладений договір іпотеки, посвідчений ОСОБА_7, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу реєстровий номер - 417.

26 січня 2016 року між ТОВ «Альянс Фінанс» та ОСОБА_4, згідно зі ст.ст. 512-519 ЦК України, був укладений договір про відступлення права вимоги № 0126, згідно якого до ОСОБА_4 перейшло право вимоги за кредитним договором № 440/6-11 від 23 вересня 2011 року та за кредитним договором № 166/1-14 від 14 березня 2014 року. Також 26 січня 2016 року між ТОВ «Альянс Фінанс» та ОСОБА_4 був укладений договір відступлення прав вимоги за іпотечними договорами та договорами застави.

Пунктом 1.1. договору про відступлення права вимоги № 0126 від 26 січня 2016 року передбачено, що на умовах даного договору кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить кредиторові, і стає кредитором за кредитним договором (відклична реверсивна кредитна лінія) № 440/6-11 від 23 вересня 2013 року (кредитний договір 1), укладеним між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_8, а саме: кредитор передає новому кредитору право вимоги виконання ОСОБА_8 боргових зобовязань за кредитним договором 1 в сумі 336 542,51 грн. (станом на 17.11.2015 та зі збереженням подальших нарахувань згідно умов кредитного договору 2 на дату підписання цього договору), яка складається з 279 998,21 грн. - заборгованості за кредитом; 56 544,30 грн. - заборгованість за відсотками, за договором застави, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9, 23 вересня 2013 року з усіма додатками та доповненнями; за договором поруки №28-01-2015/24 від 28.01.2015; кредитним договором (відклична реверсивна кредитна лінія) № 166/1-14 від 14 березня 2014 року (кредитний договір 2), укладеним між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_3, а саме: кредитор передає новому кредитору право вимоги виконання ОСОБА_3 боргових зобовязань за кредитним договором 2 в сумі 870 783,61 грн. (станом на 17.11.2015 та зі збереженням подальших нарахувань згідно умов кредитного договору 2 на дату підписання цього договору), яка складається з 719 998,23 грн. - заборгованості за кредитом; 150 785,38 грн. - заборгованість за відсотками; за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, 14 березня 2014 року з усіма додатками та доповненнями; за договором застави транспортного засобу, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, 14 березня 2014 року за реєстровим номером 416, з усіма додатками та доповненнями.

Пунктом 1.3. договору про відступлення права вимоги № 0126 від 26 січня 2016 року передбачено, що вартість відступлених прав вимоги за цим договором становить 315 000 грн.

В пункті 4.3. договору про відступлення права вимоги № 0126 від 26 січня 2016 року зазначено, що відступлення вимоги згідно з цим договором не тягне за собою ніяких змін умов основних договорів.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за іпотечними договорами та договорами застави, застосування наслідків недійсності договору, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення його цивільних прав та охоронюваних законом інтересів, які б призвели до задоволення позовних вимог щодо визнання недійсними договору відступлення права вимоги № 0126, що був укладений 26 січня 2016 року між ТОВ «Альянс Фінанс» (кредитор) та ОСОБА_4 (новий кредитор), та договору відступлення прав вимоги за договорами застави та іпотеки, що був укладений 26 січня 2016 року між ТОВ «Альянс Фінанс» (цедент) та ОСОБА_4 (цесіонарій).

Укладаючи договір про відступлення права вимоги № 0126 від 26 січня 2016 року сторони керувались ст.ст. 512-519 ЦК України.

Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 3 статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно до п. 6.4. кредитного договору № 166/1-14 від 14 березня 2014 року, з підписанням договору позичальник надає згоду на те, щоб банк мав право повністю або частково передати (відступити) свої права та зобовязання по цьому договору, а також за договорами, повязаними із забезпеченням зобовязань по цьому договору, третій особі без отримання додаткової згоди позичальника.

В пункті 11.6. кредитного договору № 166/1-14 від 14 березня 2014 року зазначено, що підпис позичальника на договорі засвідчує, що текст цього договору був прочитаний ним повністю, без обмеження в часі та він згоден з усіма умовами дійсного договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги є безпідставні, оскільки позивачем не були надані належні та допустимі докази порушення його цивільних прав та охоронюваних законом інтересів, а тому суд на законних підставах відмовив позивачу у задоволенні його позову.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 про те, що висновок суду щодо ненадання належних та допустимих доказів порушення цивільних прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_3, які б призвели до задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним договору є необґрунтованим, незаконним та не відповідає вимогам закону, не приймаються судом до уваги, оскільки доказів порушення прав або законних інтересів ОСОБА_3 укладеними договорами від 26.01.2016 року про відступлення права вимоги за кредитним договором, а також договором іпотеки, укладеним між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ТОВ «Альянс Фінанс», як до суду першої інстанції так і до суду апеляційної інстанції надано не було. Крім того також слід зазначити, що ОСОБА_3 не є стороною за вказаними договорами, а тому у нього відсутнє право вимоги за спірними договорами.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_10