_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/5779/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2017 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Васильків О.В.

секретар судового засідання Дідур Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1, про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд, -

встановив:

08.09.2015 року позивач ПАТ "Дельта Банк" звернулося до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до відповідача, в якому просить в рахунок погашення заборгованості в сумі 876 252,01 грн. за кредитним договором № 107-013/ФКВІП-08 від 26.02.2008 року, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру № 5/3 будинку № 20 по вул. Ак. Філатова у м. Одесі. При цьому позивач посилається на те, що 26.02.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 107-013/ФКВІП-08, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 45 000,00 дол. США з розрахунку 11,8% річних на строк з 26.06.2008 року по 18.02.2039 року. З метою забезпечення виконання кредитного договору, іпотекодавець ОСОБА_1 передав у іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру № 5/3 будинку № 20 по вул. Ак. Філатова у м. Одесі. В подальшому, а саме 30.06.2010 року між ПАТ "Дельта Банк", ТОВ «Український промисловий банк» та Національним Банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань, за яким ПАТ "Дельта Банк" набуло право вимоги, зокрема, і по кредитному договору № 107-013/ФКВІП-08 від 26.02.2008 року. У звязку із неналежним виконанням кредитного договору утворилась заборгованість, тому позивач змушений звернутися до суду із позовом.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24.09.2015 року цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1, про звернення стягнення на предмет іпотеки передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси.

За результатами реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду зазначену справу передано на розгляд судді Васильків О.В., та ухвалою судді справу прийнято до провадження.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.12.2015 року скасовано ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 24.09.2015 року та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції питання щодо передачі з одного суду до іншого.

03.02.2016 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси справу прийнято до провадження, та ухвалою від 29.03.2016 року цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1, про звернення стягнення на предмет іпотеки передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси.

За результатами реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду зазначену справу передано на розгляд судді Васильків О.В., та ухвалою суду від 07.04.2016 року справу прийнято до провадження судді Васильків О.В.

21.06.2016 року ухвалою апеляційного суду Одеської області залишено без змін ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 29.03.2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01.12.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 09.09.2015 року постановлено вважати неподаною, та повернуто скаржинку.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.07.2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 09.09.2015 року. та ухвалою суду від 15.08.2017 року справу прийнято до провадження.

До судового засідання представник позивача ПАТ "Дельта Банк" не зявився, повідомлявся належним чином. До суду надано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та не заперечують проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання повторно не зявився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи неодноразові апеляційній скарги відповідача, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 достовірно відомо про цивільну справу. Однак, систематичну неявку відповідача до судових засідань суд розцінює як недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обовязків та зловживання ними.

Суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи (провадження по справі відкрито 09.09.2015 року) суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, суд вважає за можливе розглянути її за відсутності відповідача, неявка якого визнана судом неповажною.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедент ній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні Європейського Суду від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз зазначених викладених вище обставин, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення стороною відповідача своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обовязків, що виразилися у відсутності інтересу до позовної заяви, що в свою чергу призвело до затягування судового розгляду даної справи.

У зв'язку із чим, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 26.02.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 107-013/ФКВІП-08, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 45 000,00 дол. США з розрахунку 11,8% річних на строк з 26.06.2008 року по 18.02.2039 року /а.с. 13-18/.

З метою забезпечення виконання кредитного договору, 26.02.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір № 107-013/ФКВІП-08, за яким іпотекодавець ОСОБА_1 передав к іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру № 5/3 будинку № 20 по вул. Ак. Філатова у м. Одесі /а.с. 19-21/.

В подальшому, а саме 30.06.2010 року між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань, за яким ПАТ "Дельта Банк" набуло право вимоги, зокрема, і по кредитному договору № 107-013/ФКВІП-08 від 26.02.2008 року /а.с. 24-27/.

Однак, зобовязання по поверненню суми отриманого кредиту та оплати відповідної плати за користування кредитом не виконані, чим порушені умови кредитного договору, у звязку із чим станом на 28.07.2015 року наявна заборгованість у розмірі 876 252,01 грн., з яких: 768 576,74 грн. тіло кредиту; 97 423,49 грн. відсотки; 10 251,78 грн. комісія; 11 399,36 грн. сума простроченої заборгованості по тілу; 90 714,79 грн. сума простроченої заборгованості по відсоткам /а.с. 12/.

Судом встановлено, що 26.08.2015 року ПАТ "Дельта Банк" направляло на адресу ОСОБА_1 лист-вимогу /а.с. 8-11/.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, у випадку прострочення позичальником сплати чергової частини боргу, кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту у повному обсязі.

Згідно ст. 525 ЦПК України, одностороння відмова від виконання договірного зобов'язання не допускається.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині.

Відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позивач посилається на те, що в рахунок виконання основного зобовязання він має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) у власність предмету іпотеки згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку передбаченому ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку».

Матеріали справи не містять відомостей про погашення заборгованості за договором кредиту.

Порядок та способи звернення стягнення, сторони передбачили у розділі четвертому договору іпотеки.

Відповідно до п. 12 договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог Іпотекодержателя, передбаченим п. 4.4 цього Договору.

Положеннями п. 4.5 Договору передбачено, що у випадку звернення стягнення на Предмет іпотеки на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

При цьому договір іпотеки не містить погодження сторін про звернення стягнення на іпотечне майно шляхом передачі предмету іпотеки у власність Банку за судовим рішенням.

Положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право, або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований ст. 39 Закону України «Про Іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. 335 та ст. 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

За таких підстав, чинним законодавством не передбачена можливість набуття права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі судового рішення в порядку зазначеному у позовній заяві ПАТ «Дельта Банк».

Аналогічна правова позиція зазначена у постановах Верховного Суду України № 6-1851цс15 від 30.03.2016 року, № 6-2457 від 02.11.2016 року, які відповідно до ч.1ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування.

При цьому ПАТ «Дельта Банк» не позбавлено можливості обрати інший спосіб звернення стягнення на іпотечне майно, передбачене умовами договору іпотеки від 26.02.2008 року та Законом України «Про іпотеку» або іншим шляхом захистити свої порушені права.

Суд зазначає, що Банк має право у позасудовому порядку задовольнити свої вимоги шляхом реєстрації свого права власності на предмет іпотеки, який прирівнюються до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

При не реалізації свого права у вирішені спору в позасудовому порядку шляхом проведення реєстрації свого права власності на предмет іпотеки (ст.37 Закону 898-IV), Банк має право на звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав визначених ст. 39 Закону України 898-IV.

З урахуванням вказаного, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 16, 526, 530, 536, 611, 612, 1048, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1, про звернення стягнення на предмет іпотеки, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення або протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення.

Суддя Васильків О. В.