Справа № 147/1066/17
Провадження № 6/147/35/17
У Х В А Л А

іменем України

03.11.2017 року смт. Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Волошина І.А.,

за участю секретаря Чудак Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Тростянецького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Тростянецького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_1В звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 Зазначив, що на виконанні у Тростянецькому ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 226/367/12 від 23.08.2012 року виданого Тульчинським районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.03.2012 року і до повноліття дитини.

По вказаному виконавчому документу відкрито виконавче провадження та було надано боржнику строк для добровільного виконання. Однак боржником в добровільному порядку не виконано даний виконавчий документ. При примусовому виконанні вказаного виконавчого документа державним виконавцем не було виявлено майна та коштів боржника, на які можна звернути стягнення.

До Тростянецького РВ ДВС звернулася з заявою стягував, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, оскільки станом на 01.11.2017 року заборгованість по сплаті аліментів складає 28975,80 грн.

Державний виконавець зазначив, що в разі виїзду боржника за межі України, виконання рішення може стати неможливим. Тому просив тимчасово обмежити ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання боржником зобовязань встановлених рішенням суду.

Сторони в судове засідання не з'явились, оскільки не повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, що не є перешкодою для розгляду даного подання.

Старший державний виконавець Довганенко М.В. в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд подання у його відсутність. Подання підтримав та просив задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини, докази та відповідні правовідносини.

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» визначено загальні умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 18 вказаного Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Згідно вимог п.19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Норми ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України передбачають, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Закон України Про порядок виїзду і вїзду в Україну в редакції від 01.10.2016 року, регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 цього ж Закону громадянин України може бути обмежений у праві виїзду з України, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Так, зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Відповідно задоволення подання державного виконавця про обмеження боржника у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення останнього від виконання зобов'язання.

З матеріалів подання встановлено, що у Тростянецькому РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 226/367/12 від 23.08.2012 року виданого Тульчинським районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.03.2012 року і до повноліття дитини.

Згідно інформації першого заступника начальника Управління ДМС України у Вінницькій області від 11.09.2017 року №03.3/15003, згідно бази даних ЄІАС УМП ДМСУ, громадянин України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, 23.03.2017 року документований УДМС України у вінницькій області паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії FF№918044.

31.08.2017 року за №7458 був здійснений виклик ОСОБА_3 до державного виконавця із зобовязанням надати певну інформацію.

З матеріалів подання вбачається, що державним виконавцем проведено ряд виконавчих дій з метою примусового виконання рішення.

Зазначена обставина на думку державного виконавця є наслідком ухилення боржника від виконання рішення.

Разом з цим, конкретні дії, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, вчинені боржником з метою ухилитись від виконання рішення суду в поданні державного виконавця не вказані. Як і не підтверджено заборгованість ОСОБА_3 перед стягувачем у розмірі 28975,80 грн.

Окрім того, матеріали подання не містять достатніх даних, на підставі яких суд міг би зробити висновок про вчинення боржником умисних дій чи бездіяльності спрямованих на ухилення від виконання рішення суду.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що доказів того, що виклики та попередження про необхідність сплати аліментів були вручені боржнику ОСОБА_3, немає.

В той же час юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов'язань, а не за наявність факту їх невиконання. Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

В момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

При цьому в супереч вимогам ч. 3 ст. 10 ЦПК України зазначені обставини державним виконавцем не доведені.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ст. 313 ЦК України).

Вирішення судом питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1ЦПК, та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11Закону № 606-XIVу зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6Закону № 3857-XII).

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків. Суд вважає, що державним виконавцем не доведено факту ухилення боржника від виконання рішення суду, у задоволенні подання слід відмовити.

В той же час право вільно залишати територію України гарантоване ст. 33 Конституції України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України Про порядок виїзду і вїзду в Україну, ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, ст. 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Тростянецького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області на протязі пяти днів.

Суддя: