Справа № 212/2411/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12 квітня 2017 року м. Кривий Ріг Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Пустовіта О.Г.,

при секретарі Конограй В.В..,

за участю:

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "БРОКБІЗНЕС" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки та відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_4 та ПАТ "СК "БРОКБІЗНЕС". В подальшому позов було уточнено.

В обґрунтування вимог вказали, що ОСОБА_1 має в особистому користуванні автомобіль Черрі А21 ELARA, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить йому на праві власності.

21 вересня 2015 року о 17 годині 00 хвилин син позивача ОСОБА_1 позивач ОСОБА_2 керував абтомобілем, що належить батьку, по вул. Ногіна зі сторони вул. Симбірцева в напрямку вул. Електричної в м. Кривому Розі та зупинився на червоний сігнал світлофора на перехресті вул. Ногіна-Музична-Бучми, після увімкнення зеленого світлофора відновив рух у вказаному напрямку. У цей час водій ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2, рухався на перехресті вул. Ногіна зі сторони вул. Бучми в напрямок вул. Музичної при винекненні небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу, після чого скоїв ДТП, внаслідок якого був пошкоджений належний ОСОБА_1 автомобіль.

21 січня 2016 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу постановлено рішення, відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 був визнаний винним у скоєнні вказаного ДТП.

29 лютого 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до судового експерта ОСОБА_5, який визначив розмір збитку заподіяного його автомобілю, який становить 104 328,00 гривень.

Окрім того, позивач сплатив вартість послуг перевозки належного йому автомобілю, що становить 600,00 гривень, всього сума матеріального збитку становить 104 938,00 гривень.

Оскільки постанова про визнання ОСОБА_4 винним набула законної сили 01 лютого 2016 року, відтак у позивача ОСОБА_1 виникає право на стягнення розміру заподіяного збитку.

Позивач просить звернути увагу, що автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2, забезпечений у ПАТ «СК «БРОКБІЗНЕС».

Тому він, вважає, що розмір заподіянного матеріального збитку необхідно стягнути як з відповідача ПАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» у розмірі 50 000,00 гивень (сума страхового випадку), так і з відповідача ОСОБА_4 в розмірі 54 928,00 гривень (різниця між загальною сумою збитку та сумою страхового випадку)

Також просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 суму франшизи у розмірі 510,00 гривень та понесені матеріальні збитки у розмірі 3 236,58 гривень, пов'язані з купівлею ліків та вартістю послуг товарознавчого дослідження.

В наслідок ДТП позивач ОСОБА_1 поніс не тільки матеріальну шкоду, а також і моральну шкоду, яка полягає у переживаннях за ушкоджений автомобіль, він знаходився в негативному емоційно-психічному стані, викликаному внутрішньою напруженістю, втратою сну, що переросли в моральні страждання.

Моральну шкоду ОСОБА_1 розцінює у розмірі 50 000,00 гривень.

Позивач ОСОБА_2 поніс моральні страждання, які полягають у тому, що в наслідок ДТП він отримав легкі тілесні ушкодження, тому просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 суму у розмірі 30 000,00 гривень.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили також стягнути з відповідача ОСОБА_4 понесені витрати, пов'язані з розглядом справи.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у уточненій позовній заяві, просили їх задовільнити.

Представник відповідача ПАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» позовні вимоги не визнав у повному обсязі та пояснив, що дійсно автомобіль ОСОБА_4 був застрахований у ПАТ «СК «БРОКБІЗНЕС». Не заперечується той факт, що ОСОБА_4 винен у скоєнні ДТП, оскільки це встановлено в законному порядку, однак відповідно до ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника або третіх осіб, визначених умовами страхування і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою.Тобто позивач мав звернутися із заявою встановленого зразка та надати усі необхідні документи. Позивач не звертався до ПАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» із заявою та не подав відповідні документи для отримання виплати страхового відшкодування. Крім того розмір шкоди, заподіяної потерпілому визначається представником страховика, аварійним комісаром або експертом і власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник, а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна. Оскільки позивач не звертався до них, то ПАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» не мала можливості направити свого представника чи аварійного комісара на огляд, який проводився 29.02.2016 судовим експертом ОСОБА_5. Просив у позовних вимогах стосовно стягнення, як відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 50 000,00 гривень відмовити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в порядку ст. 76 ЦПК України, про причини неявки не повідомив, у звязку з чим, суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи та постановлення рішення на підставі наявних у справі доказів.

У разі неявки в судове засідання відповідачів, які належним чином повідомлені і від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 ЦПК України та ст. 224 ЦПК України).

Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивачів, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності відповідача ОСОБА_4 та постановлення заочного рішення по справі.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи та давши оцінку доказам, наданих в їх обґрунтування, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 8 ЦПК України в редакції 2005 року, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі, під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2016 року, яка не оскаржувалася та набрала законної сили, відповідача ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Згідно мотивувальної частини постанови, 21 вересня 2015 року о 17 годині 00 хвилин ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом марки, - «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_2 рухався зі сторони вулиці Бучми в напрямок вулиці Музичної перед регульованим перехрестям доріг з вулицею Ногіна в Жовтневому районі міста ОСОБА_6 при поданні йому світлофором сигналу, що забороняє рух відповідно не зреагував на зміну дорожньої обстановки не вжив заходів для зменшення швидкості руху, та не зупинившись перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), не переконавшись що це буде безпечним виїхав на перехрестя зазначених вище доріг де допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2, який в цей час рухався по вулиці Ногіна зі сторони вулиці Симбірцева в сторону вулиці Електричної на дозволяючий рух зелений сигнал світлофора, який в результаті зіткнення втратив керування автомобілем та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_7, контрактувавши з ним передньою частиною автомобіля, в цей же час автомобіль НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_4, в результаті зіткнення з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2, почало заносити та рухаючись в сторону заносу автомобіль «Mitsubishi Lancer» допустив зіткнення з автомобілем АЗЛК реєстраційний номер 315 44 АЕ під керуванням водія ОСОБА_8, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Таким чином в діях водія ОСОБА_4, вбачається порушення п.2.3 б) Правил дорожнього руху України яким передбачено бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, п.8.10. Правил дорожнього руху України яким передбачено, що у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів, п.8.11. Правил дорожнього руху України яким передбачено що, водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, п.12.3 Правил дорожнього руху України яким передбачено що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди. Правил дорожнього руху України при ввімкненні забороняючого рух у напрямку його руху сигналу світлофора, що має причинний зв'язок з настанням зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 29 лютого 2016 року сума матеріальної шкоди внаслідок ушкодження автомобіля НОМЕР_3, становить 104 328,00 гривень, висновок міститься в матеріалах справи.

Відповідно до акту виконаних робіт від 21.09.2015, виконаного ФОП «ОСОБА_9В.», вартість погрузки, перевозки, вигрузки автомобіля НОМЕР_3, становить 600,00 гривень, копія акту та товарного чеку № 01-21.09.15 від 21.09.2015 долучені до матеріалів справи.

Тобто суд приходить до висновку, що загальна сума заподіянного матеріального збитку становить 104 928,00 гривень (104 328,00 гривень/за висновком автотоварознавчого дослідження +600,00 гривень/оплата послуг).

Однак суд вважає, що завдана матеріальна шкода повинна бути стягнена лише з відповідача ОСОБА_4 з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 4 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана неправомірними діями відшкодовується у випадках встановлених законом.

Статтею 1187 ЦК України встановлено відповідальність за завдання шкоди особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188.ЦК України відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки провадиться на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Крім того, у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року надано приблизний перелік володільців джерел підвищеної небезпеки, до яких, зокрема, належать громадяни, які мають доручення на керування транспортним засобом.

Відповідач ОСОБА_4 на момент вчинення ДТП був не власником, а володільцем автомобіля, на якому скоїв ДТП.

Але, після набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень від 05 липня 2011 року скасовано вимоги щодо обов'язкової наявності у водія дорожнього (маршрутного) листа та нотаріально посвідченої довіреності на керування транспортним засобом.

Відповідно ч. 9 ст. 15 Закону України Про дорожній рух право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії, що виключає наявність талону у водія.

Також, ст. 16 зазначеного вище Закону встановлено, що водій під час керування транспортним засобом повинен мати при собі та на вимогу працівників міліції пред'являти для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб.

Відповідно до 2.2. ПДР України Власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Таким чином, на час скоєння ДТП фактично скасовано інститут довіреності на право керування транспортним засобом, що необхідно враховувати при визначенні наявності відповідної правової підстави володіння транспортним засобом.

Отже, в даному випадку, доказом, що підтверджує правову підставу володіння автомобілем, є свідоцтво про реєстрацію автомобіля, яке мав при собі на час ДТП ОСОБА_4, тому саме він повинен відповідати за наслідки скоєного ДТП..

Щодо вимог стягнення матеріального збитку з ПАТ «СК «БРОКБІЗНЕС», суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 вересня 2015 року між ПАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» та ОСОБА_4 був укладений поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/5341577 із строком дії з 21.09.2015 по 20.09.2016, копія полісу міститься в матеріалах справи.

Забезпеченим транспортним засобом за цим полісом виступав автомобіль НОМЕР_5.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Крім забезпеченого транспортного засобу, учасником ДТП був також автомобіль НОМЕР_3, який належить позивачу ОСОБА_1.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За приписами п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою.

Тобто для одержання відшкодування від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» ОСОБА_1 мав звернутися із заявою встановленого зразка та надати документи, передбачені п. 35.2. ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Матеріалами справи не встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» із заявою та ним подані відповідні документи для отримання виплати страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Необхідно зазначити, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, передумовою звернення до суду є порушення, невизнання або оспорювання прав та охоронюваних законом інтересів позивача з боку Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС».

За таких обставин ПАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» не набуло обов'язку щодо сплати страхового відшкодування та, оскільки ПАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» також і не відмовляла у виплаті такого відшкодування, відсутні порушення прав Позивача, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» є безпідставними.

За змістом п. п. 34.2, 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір шкоди, заподіяної потерпілому визначається представником страховика, аварійним комісаром або експертом.

Згідно із п. 33.3 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

ПАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» не мала можливості направити свого представника чи аварійного комісара на огляд, який проводився 29.02.2016 судовим експертом ОСОБА_5, оскільки позивач ОСОБА_1 не направляв страховій компанії «БРОКБІЗНЕС» запрошення на проведення огляду.

Однією з підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування відповідно до п. 37.1.3 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є невиконання особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 не виконано один з основних обов'язків, передбачених Законом, це є також підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Тому у цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до постанови № 4, пленуму ВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013, «Коли відшкодування шкоди в натурі неможливо, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.»

Матеріалами справи встановлена та підтверджена належними доказами-документами загальна сума матеріального збитку у розмірі 104 928,00 гривень, однак оскільки позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 матеріальний збиток у розмірі 54 938,00 гривень, суд керується положеннями статей 10 і 11 ЦПК України, відповідно до яких, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Суд погоджується з вимогами позивача ОСОБА_2 про стягнення з відповідача ОСОБА_4 суми франшизи у розмірі 510,00 гривень, оскільки, франшиза є частиною збитку, яка не може бути стягнута з страхової компанії при настанні страхового випадку, але може бути стягнута з особи, яка своїми неправомірними діями завдала шкоди.

Вимоги позивача ОСОБА_1 стосовно стягнення матеріальних збитків у розмірі 3 236,58 гривень, також підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи підтверджується купівля медикаментів та медичних препаратів на суму 1 236,58 гривень (69,11грн+59,92грн+28,97грн+64,89грн+590,67грн+153,42грн+140,00грн+129,60грн/копії чеків долучені до матеріалів справи) та оплата автотоварознавчого дослідження на суму 2000,00 гривень/копія чеку долучена до матеріалів справи.

Також беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, суд приходить до висновку, що встановлений факт спричинення позивачам моральної шкоди, однак заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана неправомірними діями відшкодовується особою яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п.3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з знищенням чи пошкодженням її майна, чи з погіршенням її здоров'я.

Факт заподіяння моральних страждань спричинених позивачу ОСОБА_1, внаслідок ДТП, підтверджується тим, що після пошкодження його майна-автомобілю, він знаходився і продовжує знаходиться у негативному емоційно-психічному стані, що спричинило вживання медичних препаратів.

Факт заподіяння фізичного болю та моральних страждань спричинених позивачу ОСОБА_2, внаслідок ДТП, підтверджується висновком спеціаліста № 2112 від 01.10.2015, згідно до якого у нього виявлено ушкодження у вигляді: забійних ран обличчя та правої половини грудної клітини, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, копія висновку міститься в матеріалах справи.

Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, Із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 та від 27 лютого 2009 року № 1, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 скоїв ДТП, через що позивач ОСОБА_1 відчував душевні страждання, а позивач ОСОБА_10 відчував ще і фізичний біль, суд вважає необхідним стягнути з відповідача моральну шкоду, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачами та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, тому можливо стягнути на користь ОСОБА_1 - 5 000,00 гривень, на користь ОСОБА_2 3 000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які вони зазнали.

Згідно із ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як убачається із матеріалів справи, позивачами відповідно Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, сплачено судовий збір у сумі 1 554,39 гривень та 551,20 гривень, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 на їх користь, відповідно до сплаченої кожним з них суми.

Керуючись ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1166, 1167,1187 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 218, 224-232 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "БРОКБІЗНЕС" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, як відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 54 928,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, як відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 3 236,58 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, як відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 5 000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, як відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 3 000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1,як відшкодування франшизи сумму у розмірі 510,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 554,39 гривень

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

У решті позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: О. Г. Пустовіт