Справа № 487/1309/17
Провадження № 2/487/1160/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.05.2017 року Заводський районний суд міста Миколаєва
в складі: головуючого-судді - Кузьменко В.В.,
при секретарі - Каламурза О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини,
06.03.2017 року ОСОБА_2 звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_3, в якому просила надати дозвіл ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасовий виїзд до тимчасово окупованої території АР Крим, до досягнення ним шістнадцяти років (до ІНФОРМАЦІЯ_5) без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мотивуючи тим, що з 21.12.2012 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 Від спільного проживання з відповідачем у них народилась дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.10.2014 року між нею та відповідачем шлюб розірвано. З жовтня 2014 року відповідач з нею не спілкується, місце проживання його не відоме, тому отримати дозвіл батька на тимчасовий виїзд малолітньої дитини до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим вона не може. Без дозволу відповідача вона не може разом зі своєю дитиною виїхати до території тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим, з метою відвідування своїх батьків, які проживають у м. Алушта, та які через похилий вік періодично потребують стороннього догляду. Крім того, подорож її сина до Автономної Республіки Крим має для нього велике значення для його духовного розвитку через спілкування з дідусем та бабусею, а також має значення для його фізичного розвитку через можливість оздоровлення в кліматичній зоні Криму, яка є надзвичайно сприятливою для дитини.
Позивачка в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві, просила їх задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до вимог ч.9 ст.110 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного заняття (роботи).
Як вбачається з повідомлення відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області від 26.04.2017 року ОСОБА_3 зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться.
Згідно повідомлення Заводського районного центру зайнятості № 02-586/15 від 27.04.2017 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебував на обліку у Заводському районному центрі зайнятості, як безробітній з 16.09.2013 року по 08.05.2014 року. 08.05.2014 року ОСОБА_3 був знятий з обліку як безробітній, у зв'язку з поданням письмової заяви.
Суд ухвалює рішення при розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як вбачається з копії свідоцтва про народження, НОМЕР_1, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції від 17.05.2013 року, ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згідно вимог статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
За статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно вимог частини третьої статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
За загальними правилами, встановленими статтею 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" та пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон, а виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі, або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріальною згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.
Законодавство України передбачає також можливість судового вирішення спору щодо виїзду дітей за межі України без дозволу того з батьків, який безпідставно не надає згоду на виїзд дитини - частина друга статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'зду в Україну громадян України» та пункт 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57.
Отже, законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду - виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Враховуючи встановлені обставини, інтереси дитини, позов підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню, сплачений останньою, судовий збір у розмірі 640 гривень.
Керуючись ст.ст. 10, 88, 110, 209, 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд
в и р і ш и в :
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини, задовольнити.
Надати дозвіл ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_1, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції від 17.05.2013 року), на тимчасовий виїзд до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, до досягнення дитиною шістнадцяти років (до ІНФОРМАЦІЯ_5), без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.
Дане рішення може бути переглянуте Заводським районним судом м. Миколаєва за письмовою подачею відповідачем заяви, яку останній може подати протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі неподання відповідачем у зазначений строк заяви про перегляд заочного рішення та не подачі іншими особами, які беруть участь у справі протягом десяти днів з дня отримання копії даного рішення апеляційної скарги, рішення суду набирає законної сили.
Суддя Заводського районного
суду міста Миколаєва В.В. Кузьменко