АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 638/6943/14-ц Головуючий суддя І інстанції Шестак О. І.
Провадження № 22-ц/790/3635/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів найму (оренди)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Котелевець А.В., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Харківська міська рада, комунальне підприємство «Жилкомсервіс», про поновлення порушеного права, вселення, зобовязання вчинити певні дії, визначення порядку користування житловим приміщенням, зміну умов договору найму житлового приміщення, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила поновити її порушене право користування квартирою № 4 будинку № 3 по вул. Ахсарова в м. Харкові шляхом вселення, зобов'язати ОСОБА_1 не чинити їй перешкод у користуванні вказаною квартирою, визначити порядок користування квартирою, виділивши їй в індивідуальне користування кімнату літ. 6, площею 13,8 кв.м., ОСОБА_1 виділити в індивідуальне користування житлову кімнату літ.2, площею 15,6 кв.м, залишити у спільному (загальному) користуванні житлову кімнату літ.3 площею 15,7 кв.м., коридор, ванну, туалет, кухню; змінити договір найму житлового приміщення та зобов'язати Харківську міську раду в особі управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства укласти з нею окремий договір найму житлового приміщення з відкриттям окремого особового рахунку на ізольовану кімнату літ. 6 площею 13,8 кв.м., яка розташована в квартирі АДРЕСА_1.

18 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом, який неодноразово уточнювала, і остаточно просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою № 4 в будинку № 3 по вул. Ахсарова в м. Харкові, посилаючись на те, що відповідачка не проживає в квартирі без поважних причин з січня 2014 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Поновлено порушене право ОСОБА_2 користування квартирою № 4 будинку № 3 по вул. Ахсарова у м. Харкові, вселено ОСОБА_2 у вказане житлове приміщення. Зобовязано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні квартирою, визначено порядок користування квартирою, відповідно до якого виділено ОСОБА_2 в індивідуальне користування житлову кімнату літ.6, площею 13,8 кв. м, виділено ОСОБА_1 в індивідуальне користування житлову кімнату літ.2, площею 15,6 кв.м., залишено у спільному користуванні житлову кімнату літ.3, площею 15.7 кв.м., коридор, ванну, туалет, кухню. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про авизнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, заявлений нею позов задовольнити. В обґрунтування скарги зазначила обставини, на які посилалася у позовній заяві.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради в в м. Харкові № 472/8 від 23 грудня 2008 року, ОСОБА_1 визнано наймачем квартири № 4 в будинку № 3 по по вул. Ахсарова в м. Харкові.

За вказаною адресою з 18 лютого 2009 року у встановленому законом порядку зареєстровано місце проживання ОСОБА_2, яка фактично проживала в квартирі до січня 2014 року.

04 січня 2014 року в приміщенні квартири між ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_3 з одного боку і ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з іншого, стався конфлікт, в результаті якого ОСОБА_2 завдала ОСОБА_4 декілька ударів ножицями, спричинивши легкі тілесні ушкодження.

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а ОСОБА_2 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Крім того, 14 січня 2014 року між сторонами по справі виникла сварка на ґрунті неприязних відносин.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив із недоведеності того, що ОСОБА_2 без поважних причин не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 понад встановлений законом строк, протягом якого за членами сімї наймача зберігається право користування жилим приміщенням, та наявності підстав для поновлення порушеного права ОСОБА_2 шляхом її вселення до вказаної квартири, а також визначення порядку користування жилим приміщенням.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Житлового кодексу Української РСР, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з положеннями ст. ст. 71, 72 ЖК України особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обґрунтовуючи поважність причин тимчасової відсутності в спірній квартирі, ОСОБА_2 посилалась на те, що між нею та ОСОБА_5 існують неприязні стосунки, у січні 2014 року після чергового конфлікту вона була вимушена покинути квартиру, іншого житла не має, у звязку з перешкодами у користуванні спірною квартирою у квітні 2014 року звернулась до суду з позовом про вселення.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування майном особа має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом порушеного права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення.

Як убачається із матеріалів справи та не заперечується ОСОБА_1, спірна квартира складається з трьох житлових кімнат, площею 15,6 кв.м., 13,8 кв.м. та 15,7 кв.м., остання з яких є суміжною (прохідною).

За таких обставин, з метою остаточного вирішення цивільно-правового спору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову, вселивши ОСОБА_2 до квартири та визначивши порядок користування спірним житлом, виділивши їй у користування кімнату літ.6, площею 13,8 кв. м, а ОСОБА_1 - житлову кімнату літ.2, площею 15,6 кв.м., інші приміщення залишив у загальному користуванні.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо внесення змін до договору найму спірного житлового приміщення, оскільки матеріали справи такого договору не містять, його зміна не входить до компетенції суду, крім того, позовні вимоги в цій частині заявлено до Харківськкої міської ради, яка бралда участь у справі в якості третьої особи..

З огляду на викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині зміни умов договору найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_2 скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального права, відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, а тому підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319, ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року в частині зміни умов договору найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_2 скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

ОСОБА_6