Справа №577/366/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/814/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 березня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» про захист прав споживача, визнання недійсними умов кредитного договору та його розірвання, -

в с т а н о в и л а:

26 січня 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що 06 червня 2015 року отримав у ПАТ «Банк Михайлівський» споживчий кредит. Посилаючись на несправедливість умов кредитного договору, істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, ОСОБА_3 просив суд визнати недійсними умови кредитного договору № 200290911 від 06 червня 2015 року щодо сплати комісії за отримання готівки і страхових сум за рахунок кредиту та розірвати кредитний договір.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити рішення про направлення справи на новий судовий розгляд.

Свої вимоги він обґрунтовує тим, що умови спірного кредитного договору є несправедливими та порушують його права як споживача, оскільки містять умови про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, хоча відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України видача готівки за договором кредиту є обовязком банку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 06 червня 2015 року ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Михайлівський» уклали договір про надання та використання платіжної картки, який складається із заяви (оферти) № 200290911 та тарифів по продукту «МКредитка» (а.с. 5).

Відповідно до умов договору позичальник отримав кредитну картку МКредитка (не іменна), з максимальним кредитним лімітом у розмірі 50000 грн. та з максимальною процентною ставкою по кредиту 58,8 % річних. При цьому, реальна процентна ставка по кредиту (в процентному виразі, із розрахунку, що кошти будуть використовуватись в повному обсязі максимального кредитного ліміту протягом всього строку його дії) становить 93,46 %. Абсолютне подорожчання кредиту (в грошовому виразі, із розрахунку, що кошти будуть використовуватись в повному обсязі максимального кредитного ліміту протягом всього строку його можливої дії) відповідає 25715,39 грн.

Згідно з п.п. 1.5.3, 1.5.4 заяви (оферти) розмір кредиту встановлюється Банком самостійно, на підставі відомостей, повідомлених позичальником, а строк дії ліміту під операції з карткою відповідає строку дії договору про картку (якщо інше не буде обумовлено в Умовах по картках).

Із заяви (оферти), про що йдеться в п. 1.6, вбачається, що Банк на підставі договірного списання в безготівковому порядку здійснює списання з рахунку, в тому числі, за рахунок наданого кредиту в рамках ліміту та зараховує на користь:

- ТДВ «СК «М-Лайф» суму страхової премії у розмірі 1,75 % щомісячно від розміру заборгованості за Договором про картку, встановленої в розрахункову дату згідно Умов по картках та Договору добровільного страхування життя держателів платіжних карток ПАТ «Банк Михайлівський»;

- страхових компаній, з якими позичальником після підписання договору про картку укладено договір страхування за однією із програм, зазначених у діючих тарифах;

- ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» з метою виконання клієнтом зобовязань за укладеним зі страховою компанією договором страхування. При цьому встановлення Банком факту укладення такого договору та розміру зобовязань за ним здійснюється на підставі наданого товариством офіційного листа. Банк не несе відповідальності за достовірність та обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання Банком, що будуть вказані в листі страхової компанії. У звязку з чим всі спори з цього приводу вирішуються клієнтом безпосередньо із страховиком, в тому числі, і з питань відшкодування збитків клієнту.

Відповідно до п. 1.5.1 заяви позивач погодився з тим, що складовою та невідємною частиною договору про картку є Умови по картках та Тарифи по картках, з якими він ознайомлений, повністю згоден, їх зміст розуміє, та положень яких зобовязався неухильно дотримуватись.

У п. 3.8 заяви йдеться про те, що до її підписання позичальник у повному обсязі в письмовій формі був повідомлений про наявні у Банку умови по картках, фінансові умови договору про картку (включаючи інформацію про кредити, їх вартість).

З тарифів по продукту «МКредитка» вбачається, що комісійна винагорода за видачу готівки встановлена у розмірі 4,9 % мінімально 25 грн., розмір процентів за операції, що здійснюються в торгівельній мережі та мережі Інтернет, - 4,5%, на операції з видачі готівки 4,9%; розмір щомісячного обовязкового мінімального платежу 3 % від фактичної заборгованості; щомісячний страховий тариф за договором добровільного страхування від нещасних випадків/договором добровільного страхування життя складає 1,75 %, щомісячна страхова премія за договором добровільного фінансового ризику «Саrd security» - 24 грн., страхова премія за договором добровільного страхування фінансового ризику «Повернення загублених речей» сплачується одноразово у розмірі 120 грн.

Як зазначено у банківській виписці по рахунку № 7001 станом на 19 травня 2016 року, у позивача обліковувалась заборгованість у сумі 15473,96 грн. (а.с.38).

Виходячи із встановлених у справі обставин, на даний час ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, прийнято рішення про його ліквідацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку (а.с. 37).

Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_3 посилався на несправедливість положень умов кредитного договору від 06 червня 2015 року, зокрема, вказував, що договором передбачено сплату комісійної винагороди за видачу готівки з рахунку 4,9% мінімально 25 грн., щомісячну сплату страховки, яка була примусово йому навязана. В той же час, як вказав позивач, банком не визначено, з чого складається реальна відсоткова ставка по кредиту та не визначено, з якої суми кредиту нараховано абсолютне подорожчання кредиту до 25715,39 грн. У звязку із зазначеним, позивач просив суд визнати недійсними умови кредитного договору щодо сплати комісії за отримання готівки та стосовно страхових сум за рахунок кредиту та про розірвання кредитного договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні спірного правочину сторони погодили його умови, позивач засвідчив своїм підписом, що надана йому банком інформація є повною, доступною і достовірною, не оскаржував та не порушував питання про розірвання кредитного договору, а отже, не вважав його умови несправедливими.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується частково, виходячи з наступного.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами склалися договірні правовідносини, які регулюються як загальними положеннями ЦК України про зобов'язання та договір, так і нормами Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз вказаних норм права та обставин справи дають підстави стверджувати, що умови кредитного договору, які передбачають сплату комісії за видачу готівки є несправедливими, оскільки у ч. 1 ст. 1054 ЦК України йдеться про те, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти, тобто, банк вчиняє вказані дії з метою встановлення правовідносин (укладення кредитного договору), що відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, не надає йому права встановлювати вказаний платіж (комісію).

Отже, ураховуючи, що всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків (безпідставна сплата позивачем комісії за отримання готівки) на шкоду останньому, тобто споживачу, тому вказаний кредитний договір в зазначеній частині є несправедливим, а значить і недійсним.

Що стосується посилання ОСОБА_3 у позовній заяві на те, що умови кредитного договору щодо сплати позичальником страхових платежів порушують його права, як споживача, у звязку з чим умови кредитного договору є також несправедливими, а відповідно, і недійсними в зазначеній частині, то вказані обставини також не стали підставою для задоволення позову.

В той же час, в апеляційній скарзі не йдеться про те, що вказані обставини щодо сплати позичальником страхових платежів, які суд не визнав несправедливими, свідчать про помилковість рішення суду стосовно невизнання кредитного договору із зазначених підстав недійсним.

Тому вищевикладені у позові обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України колегією суддів не переглядались.

Аналогічне стосується і вимоги позову про розірвання укладеного між сторонами кредитного договору, так як про обставини цього, ураховуючи, що і в задоволенні вказаної вимоги судом відмовлено, в апеляційній скарзі не йдеться.

Отже, доводи апеляційної скарги стосовно визнання недійсним кредитного договору щодо сплати комісії за отримання готівки підлягають задоволенню.

За таких обставин, коли суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини справи і дав їм неналежну оцінку, а також допустився порушень норм матеріального і процесуального права, тому рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про визнання спірного договору недійсним щодо сплати комісії за отримання готівки необхідно скасувати, задовольнивши частково позов, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Питання про судовий збір необхідно вирішити відповідно до ст.88 ЦПК України.

Оскільки позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 640 грн., а також за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 704 грн.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.2; 309 ч.1 п.п.1, 3, 4; 314 ч.2; 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 березня 2017 року в даній справі скасувати в частині відмови у задоволенні позову про визнання спірного договору недійсним щодо сплати комісії за отримання готівки, а позов ОСОБА_3 стосовно цього задовольнити частково.

Визнати недійними умови кредитного договору № 200290911 від 06 червня 2015 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_3, щодо сплати комісії за отримання готівки.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 704 грн. за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -