Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/578/16-ц Головуючий у 1-й інст. Волощук В. В.
Категорія 47 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Трояновської Г.С.

суддів: Коломієць О.С., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Олевської міської об'єднаної територіальної громади Житомирської області до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_1, Управління економічного розвитку, інфраструктури з питань містобудування та з питань цивільного захисту Олевської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання недійсним наказу, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та зобов'язання її повернути

за апеляційною скаргою прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Олевської міської об'єднаної територіальної громади Житомирської області на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 09 серпня 2017 року

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року прокурор Житомирської області в інтересах держави в особі Олевської міської об'єднаної територіальної громади Житомирської області звернувся до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_1, Управління економічного розвитку, інфраструктури з питань містобудування та з питань цивільного захисту Олевської районної державної адміністрації Житомирської області та просив визнати протиправним та скасувати наказ ГУ Держземагенства у Житомирській області №6-2226/14-15-СГ від 27.05.2015 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Тепеницької сільської ради Олевського району (нині - Олевської міської обєднаної територіальної громади), кадастровий номер :04:000:0283; скасувати рішення реєстраційної служби Олевського районного управління юстиції Житомирської області про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку ОСОБА_1 № 21672913 від 28.05.2015 року (свідоцтво про право власності № 38258879); та зобовязати ОСОБА_1, повернути земельну ділянку, площею 2 га, кадастровий номер :04:000:0283 до земель запасу Тепеницької сільської ради Олевського району Житомирської області (нині - Олевської міської обєднаної територіальної громади).

В обгрунтування вимог зазначив, що наказом Головного управління Держземагенства у Житомирській області (правонаступником якого є ГУ Держгеокадастру у Житомирській області) № 6-2226/14-15-СГ від 27.05.2015 року затверджено проект землеустрою щодо відведення зазначеної вище земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного наказу відповідачу ОСОБА_1 видано свідоцтво на право власності на відведену земельну ділянку та здійснено державну реєстрацію речових прав на неї. Вказав, що передача земельної ділянки у власність проведена із порушенням норм чинного законодавства, оскільки її передано без виготовлення агрохімічного паспорта земельної ділянки, наявність якого є обовязковою для затвердження проекту землеустрою. Крім того, зазначив, що на території області, у тому числі в Олевському районі, виявлено випадки незаконного видобування бурштину, який віднесено до корисних копалин загальнодержавного значення, а тому надання земельних ділянок у власність у зоні незаконного видобування такої корисної копалини ставить під сумнів те, що земельні угіддя використовуватимуться за цільовим призначенням. Власники земельних ділянок можуть видобувати корисні копалини даної категорії, тобто проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які завдаватимуть шкідливого впливу на стан земель та родючість грунтів, що в подальшому призведе до непоправного псування земель сільськогосподарського призначення, які входять до складу земельного фонду України. Так, надання земельних ділянок у власність у зоні незаконного видобування бурштину ставить під сумнів те, що земельні угіддя будуть використовуватися за цільовим призначенням. За таких обставин зазначена земельна ділянка підлягає поверненню до земель запасу Олевської міської обєднаної територіальної громади (колишньої Тепеницької сільської ради Олевського району) Житомирської області.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 09 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор Житомирської області в інтересах держави в особі Олевської міської об'єднаної територіальної громади Житомирської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Зокрема, зазначає, що судом не застосовано норми законодавства щодо порядку відведення земельної ділянки у власність та не взято до уваги те, що при виділенні спірної земельної ділянки ГУ Держгеокадастром в Житомирській області агрохімічні паспорти на спірну земельну ділянку не видавались, що в розумінні положень Закону України «Про охорону земель», Порядку ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23.12.2011 року №536, є обовязковою умовою передачі земельної ділянки у власність. Вказує, що поза увагою суду залишилася інформація щодо незаконного видобування бурштину на землях Тепеницької сільської ради, в тому числі і на спірній, та використання її не за цільовим призначенням. Крім того, зазначає, що прокурором обґрунтовано підстави представництва інтересів Тепеницької сільської ради (нині - Олевської міської об'єднаної територіальної громади Житомирської області).

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Олевська міська рада Житомирської області направила до апеляційного суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, доводи прокурора підтримала, просила винести рішення щодо підтримання інтересів громадян та сприяти поверненню земель вказаної категорії у комунальну власність обєднання територіальної громади з подальшою можливістю надання цих земель жителям відповідної соціальної групи громадян.

Представник ГУ Держгеокадастру в апеляційному суді проти доводів апеляційної скарги заперечив, долучив письмові заперечення.

Представник ОСОБА_1 також заперечив проти апеляційної скарги, надав відповідні пояснення.

Управління економічного розвитку, інфраструктури містобудування та з питань цивільного захисту Олевської районної державної адміністрації направило до апеляційного суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, спір вирішити відповідно до чинного законодавства.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що наказом Головного управління Держземагенства у Житомирській області (правонаступником якого є ГУ Держгеокадастру у Житомирській області) № 6-2226/14-15-СГ від 27.05.2015 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Олевського району, за межами населених пунктів Тепеницької сільської ради (нині - Олевської міської обєднаної територіальної громади), кадастровий номер :04:000:0283 (а.с. 69).

В подальшому, ОСОБА_1 на підставі зазначеного наказу отримав свідоцтво про право власності №38258879 від 28.05.2015 року, видане Реєстраційною службою Олевського РУЮ в Житомирській області на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 66-67).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що правових підстав для визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 не вбачається. Відповідно є необґрунтованими і вимоги прокурора про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та зобов'язання її повернення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Так, вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано посилався на те, що у статті першій Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) під поняттям «агрохімічна паспортизація земель сільськогосподарського призначення» розуміється обов'язкове агрохімічне обстеження ґрунтів з видачею агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки, в якому фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами ґрунтів, рівні їх забруднення токсичними речовинами та радіонуклідами.

Відповідно до положень частин 1, 4, 5, 6 статті 37 Закону України «Про охорону земель» (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов'язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

З метою здійснення контролю за динамікою родючості ґрунтів систематично проводиться їх агрохімічне обстеження, видаються агрохімічні паспорти, в яких фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами ґрунтів і рівні їх забруднення.

Дані агрохімічної паспортизації земель використовуються в процесі регулювання земельних відносин при: - передачі у власність або наданні в користування, в тому числі в оренду, земельної ділянки; - зміні власника земельної ділянки або землекористувача; - проведенні грошової оцінки земель; - визначенні розмірів плати за землю; здійсненні контролю за станом родючості ґрунтів.

Форму агрохімічного паспорта та порядок його ведення встановлює центральний орган виконавчої влади з питань аграрної політики.

Статтею 54 цього Закону передбачено, що моніторинг ґрунтів на землях сільськогосподарського призначення здійснюється уповноваженим органом виконавчої влади з питань аграрної політики і включає в себе агрохімічне обстеження ґрунтів, контроль змін якісного стану ґрунтів, агрохімічну паспортизацію земельних ділянок.

У пункті 6.2. Положення про моніторинг ґрунтів на землях сільськогосподарського призначення, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики України № 51 від 26 лютого 2004 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 383/8982, зазначено, що фінансування заходів з агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення проводиться за рахунок державного бюджету з видатків, передбачених на їх фінансування, за рахунок землевласників, землекористувачів та інших джерел фінансування.

Згідно пункту 1.2. Порядку ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки (далі Порядку), затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 536 від 11 жовтня 2011 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2011 року за № 1517/20255, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки документ, що містить дані щодо агрохімічної характеристики грунтів і стану їх забруднення токсичними речовинами та радіонуклідами, форма якого наведена у додатку до цього Порядку.

Відповідно до пункту 3.5. цього Порядку, наявність агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки є обов'язковою при передачі земельних ділянок у власність, користування, наданні дозволу на зняття та перенесення грунтового покриву (родючого шару) земельної ділянки, консервації та рекультивації земель і в інших випадках, передбачених законодавством.

Аналіз вказаних норм законодавчих та підзаконних актів не дає чіткого визначення державного органу, який зобов'язаний видавати агрохімічний паспорт.

Згідно статті 33 Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч.1 ст. 116 ЗК України).

Пунктом «в» частини 3 статті 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (ч.6 ст. 118 ЗК України).

Згідно положень частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 9 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин (ч.1 ст. 186-1 ЗК України в редакції станом на 01 серпня 2014 року).

Згідно приписів частин 5, 6, 7 статті 186-1 ЗК України (в редакції станом на 01.08.2014 року) розробник проекту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати:

- додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій";

- надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями;

- проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Відповідно до положень ст. 50 Закону України «Про землеустрій» в редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Також Законом України «Про землеустрій» визначено вичерпний перелік документів до проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, де не значиться виготовлення агрохімічного паспорта земельної ділянки.

Частиною 4 статті 122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Суд першої інстанції встановив, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області згідно положень ч.4 ст. 122 ЗК України є територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, який уповноважений здійснювати передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Безпосередньо затвердження проектів землеустрою входить до повноважень ГУ Держгеокадастру.

Судом також встановлено та підтверджено матеріалами справи, що до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3Є на території Олевського району, за межами населених пунктів Тепеницької сільської ради (нині - Олевської міської обєднаної територіальної громади), кадастровий номер :04:000:0283, який затверджений наказом ГУ Держземагенства у Житомирській області №6-2226/14-15-СГ від 27.05.2015 року, додані всі необхідні документи, які передбачені вимогами ЗК України та ст. 50 Закону України «Про землеустрій».

Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно застосував норми Земельного кодексу України та Закону України «Про землеустрій», які є нормами прямої дії, що регулюють порядок відведення земельної ділянки у власність фізичній особі, органи державної влади, до повноважень яких відноситься вирішення цього питання, а також вичерпний перелік документів, які необхідні для цього, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування наказу ГУ Держземагенства у Житомирській області №6-2226/14-15-СГ від 27.05.2015 року та рішення реєстраційної служби Олевського РУЮ Житомирської області про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку ОСОБА_1 № 21672913 від 28.05.2015 року (свідоцтво про право власності № 38258879). При цьому суд обгрунтовано посилався на те, що перелік документів для затвердження проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства згідно ст. 50 Закону України «Про землеустрій» є вичерпним і вимога надання додаткових матеріалів та документів, не включених до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, категорично заборонена (статті 118, 186-1 ЗК України).

Із змісту позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що основною підставою для скасування оспорюваного наказу є відсутність агрохімічного паспорта при виготовленні проекту відведення земельної ділянки у власність. Таким чином, прокурор посилається на те, що отримання земельної ділянки із порушенням вимог земельного законодавства та без належного дослідження її агрохімічного складу може призвести до незаконного видобутку бурштину, поклади якого виявлені на території Олевської міської обєднаної територіальної громади Житомирської області.

Проте, агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки це документ, що містить дані про агрохімічні характеристики грунтів і стан їх забруднення токсичними речовинами та радіонуклідами ( п.1.2. Порядку ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства від 11.10.2011 року №536).

Агрохімічне обстеження грунтів проводиться з метою здійснення контролю за динамікою їх родючості (ст. 37 Закону України «Про охорону земель»).

Із додатку до Порядку ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки вбачається, що агрохімічний паспорт передбачає визначення стану грунту за певними показниками, проте не встановлює наявності корисних копалин на земельній ділянці.

У матеріалах справи міститься лист Житомирської філії Державної установи «Держгрунтохорона» №138-06/03/293 від 26.07.2017 року, адресований заступнику прокурора, про те, що планова агрохімічна паспортизація земель сільськогосподарського призначення , що знаходяться на території Тепеницької сільської ради Олевського району Житомирської області проведена у 2011 році. Також повідомлено, що запитів від Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області про результати агрохімічної паспортизації земель, проведеної у 2011 році, наданих вказаним у листі громадянам (у тому числі ОСОБА_1Г.) в Житомирську філію ДУ «Держгрунтохорона» не надходило і відповідно інформація не надавалась (а.с.165-166).

Водночас, на підтвердження доводів, викладених у позовній заяві, вказана інформація не витребувана і прокурором, що дає підстави для висновку про те, що наявність покладів бурштину на земельній ділянці ОСОБА_1, грунтується на припущеннях.

Окрім того, доводи прокурора, що судом не враховано інформацію ЖФДУ «Держгрунтохорона» про відсутність агрохімічних паспортів на спірну земельну ділянку, що порушує вимоги Закону України «Про охорону земель» не можуть бути враховані, оскільки відповідно до положень Закону України «Про землеустрій» наявність агрохімічного паспорту не входить до переліку необхідних документів для виготовлення проекту відведення земельної ділянки у власність.

У своїй апеляційній скарзі прокурор посилається також на те, що судом першої інстанції не надано оцінки доказам нецільового використання земельної ділянки.

Так, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності №38258879 від 2805.2015 року, виданого Реєстраційною службою Олевського РУЮ в Житомирській області, належить земельна ділянка площею 2 га, що розташована на території Тепеницької сільської ради Олевського району (нині - Олевської міської обєднаної територіальної громади), кадастровий номер :04:000:0283 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с. 66-67).

В матеріалах справи міститься акт обстеження земельної ділянки Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області №8/22 від 03.03.2016 року в якому зазначено, що за результатами обстеження ряду земельних ділянок, в тому числі і спірної, невідомими особами проведено зняття верхнього родючого шару грунту на орієнтовній площі 29 га, а також обумовлені ділянки використовуються не за цільовим призначенням (а.с. 91-92).

Зазначена обставина не може бути підставою для задоволення позову, який предявлено з підстав незаконного, на думку позивача, надання земельної ділянки, а не її використання в подальшому (використання не за цільовим призначенням), тобто доводи щодо нецільового використання земельної ділянки мають значення при розгляді питання про витребування земельної ділянки у особи у звязку із нецільовим її використанням, а не на стадії вирішення питання про законність передачі її у власність. До того ж не встановлено, що саме ОСОБА_1 здійснює нецільове використання своєї земельної ділянки.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, виходячи із приписів статей 10, 11, 60 ЦПК України щодо недоведеності прокурором факту наявності корисних копалин на земельній ділянці, яка була передана ОСОБА_1, з огляду на довідку Тепеницької сільської ради №769 від 13.04.2016 року, яка вказує, що на території сільської ради поблизу с. Обище ведеться незаконний видобуток бурштину на землях резерву і запасу, оскільки вона не свідчить про незаконний видобуток бурштину саме на земельній ділянці ОСОБА_1, та не є належним доказом на підтвердження зазначеного факту (а.с. 70).

Разом із тим, суд правильно зазначив, що прокурором не доведено та необгрунтовано наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів держави в особі Олевської міської обєднаної територіальної громади (колишньої Тепеницької сільської ради Олевського району) Житомирської області, оскільки не надано доказів, що спірна земельна ділянка, яка належить ОСОБА_1 перебуває в адміністративно-територіальних межах Олевської міської об'єднаної територіальної громади Житомирської області та на ній розташовані корисні копалини загальнодержавного значення бурштин сирець.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, ухвалене із дотриманням норм матеріального і процесуального права, і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Олевської міської об'єднаної територіальної громади Житомирської області відхилити.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 09 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді