Провадження №22-ц/784/954/17
Категорія 49 Суддя першої інстанції Щербина С.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Крамаренко Т.В.,

суддів Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участю: позивачки ОСОБА_2 її представника ОСОБА_3, , відповідача ОСОБА_4 його представника ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 в якому просила розірвати шлюб, зареєстрованого 17 червня 2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 346, залишити проживати неповнолітніх дітей разом з нею та відновити дошлюбне прізвище «Павленко».

Позивачка зазначала, що з 17 червня 2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від подружнього життя мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_2 вказувала, що шлюбні відносини між нею та чоловіком припинились з вересня 2016 року. Відповідач ніде не працює, матеріально родину не утримує, не займається утриманням та вихованням дітей, зловживає спиртними напоями, застосовує до неї фізичне насильство, спричиняв тілесні ушкодження, у звязку з чим вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів. Така поведінка відповідача змусила позивачку з дітьми піти з дому, залишивши свою власність та орендувати житло, все це призвело до втрати почуттів кохання та взаємоповаги.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд про задоволення позову.

Ухвалою суду від 28 лютого 2017 року, відповідно до журналу судового засідання, вимоги позивачки про залишення проживання неповнолітніх дітей разом з нею, залишені без розгляду.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 лютого 2017 року позов задоволено, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зареєстрований 17 червня 2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 346. Відновлено дошлюбне прізвище позивачки «Павленко». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду змінити та виключити з речення мотивувальної частини «Шлюбні відносини між сторонами припинені з вересня 2016 року по причині того, що відповідач ніде не працює, матеріально не утримує родину не займається утриманням та вихованням дітей, зловживає спиртними напоями, застосовує до позивача фізичне насильство, спричиняє тілесні ушкодження, у звязку з чим позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів, що підтверджується листами Заводського і Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області, та така поведінка відповідача змусила позивача та дітей піти з дому, залишивши свою власність та орендувати житло, все це призвело до втрати почуття кохання та взаємоповаги» та висновки суду що шлюбні відносини між сторонами припинені з вересня 2016 року « по причині того, що відповідач ніде не працює, матеріально не утримує родину, не займається утриманням та вихованням дітей, зловживає спиртними напоями, застосовує до позивача фізичне насильство, спричиняє тілесні ушкодження, у звязку з чим позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів, що підтверджується листами Заводського і Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області, та така поведінка відповідача змусила позивача та дітей піти з дому, залишивши свою власність та орендувати житло, все це призвело до втрати почуття кохання та взаємоповаги».

В запереченнях на апеляційну скаргу, представник позивачки, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

В п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розяснено, що проголошена в ст. 51 Конституції України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 17 червня 2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 346 (а.с.4).

Від подружнього життя сторони мають дітей: сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5-6).

Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з вересня 2016 року, позивачка категорично не бажає зберегти сімю, а тому подальше сумісне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та обґрунтовано задовольнив позов.

Разом з тим, задовольняючи позов, суд вважав встановленим, що шлюбні відносини припиненні з причини того, що відповідач ніде не працює, не утримує родину, не займається утриманням та вихованням дітей, зловживає спиртними напоями, застосовує до позивача фізичне насильство, спричиняє тілесні ушкодження у звязку з чим позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів, та така поведінка відповідача змусила позивача та дітей піти з дому, залишивши свою власність та орендувати житло, все це призвело до втрати почуття кохання та взаємоповаги.

Як на підтвердження вказаних обставин, позивачка посилалася на листи Заводського і Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області.

Так, зі змісту вказаних листів вбачається, що позивачка зверталась із заявами до правоохоронних органів з приводу виниклих сварок та непорозумінь між нею та її чоловіком. У звязку з чим зі ОСОБА_4 були проведені профілактичні бесіди та розясненні норми діючого законодавства та відповідальність в разі їх порушення (а.с. 21, 22, 44).

За положеннями ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проте, належних доказів, відповідно до вимог закону, на підтвердження спричинення позивачці тілесних ушкоджень та застосування до неї фізичного насильства відповідачем, ОСОБА_2 не надано.

Також матеріали справи не містять і доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 зловживає спиртними напоями.

Таким чином, обставини що відповідач зловживає спиртними напоями, застосовує до позивача фізичне насильство, спричиняє тілесні ушкодження, які суд вважав доведеними, належними доказами не підтверджені.

За таких обставин, рішення суду у звязку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими на підставі п.2 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини посилання на те, що відповідач «зловживає спиртними напоями, застосовує до позивача фізичне насильство, спричиняє тілесні ушкодження».

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач працював з вересня 2016 року по день ухвалення рішення, спростовується копією трудової книжки ОСОБА_4 згідно якої останній запис№22 про те, що відповідач звільнений з посади водія автотранспортних засобів ТОВ «Торговий дім «ОСОБА_8 Україна» з 13 вересня 2016 року за згодою сторін (а.с. 33-35).

Інші доводи апеляційної скарги на увагу суду не заслуговують, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 лютого 2017 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини посилання на те, що відповідач «зловживає спиртними напоями, застосовує до позивача фізичне насильство, спричиняє тілесні ушкодження».

В іншій частині рішення суду залишити без мін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

ОСОБА_8