АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 757/3239/17-ц Доповідач - Мараєва Н.Є
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2017 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури міста Києва, 3-особа:

Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням

органу державної влади

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 р. залишено без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 до Прокуратури міста Києва, 3-особа: Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням органу державної влади.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, судовими рішеннями зобов'язано ТОВ «Компанія «Інкомед» видати позивачу трудову книжку та на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі, компенсація за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, загальна сума яких становить194 952,58 грн. Виконавче провадження за вказаними судовими рішеннями триває.

Обгрунтовуючи позов позивач посилався на те, що незаконна бездіяльність відповідача, яка сприяла ОСОБА_2 уникнути відповідальності за порушення його (позивача) трудових прав.

Зазначав, що судові рішення про видачу ТОВ «Компанія «Інкомед» його трудової книжки та стягнення на його користь заборгованості по заробітній платі, компенсації за час вимушеного прогулу та моральної шкоди до цього часу не виконані, що позбавило позивача засобів на існування та конституційного права на працю.

Також зазначав, що відповідачем як органом досудового розслідування допускаються протиправні зволікання у виконанні судових рішень та здійснюється неналежне досудове слідство у кримінальних провадженнях за його заявами про вчинення злочину, що підтверджується численними судовими рішення про скасування постанов про їх закриття.

Тому, позивач вважає, що відповідачем завдано йому матеріальної шкоди в сумі 194 952,58 грн., яка на підставі ч.1 ст.1173, ч.1 ст.1174 ЦК України, підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Крім того, зазначав, що протягом останніх 13 років він вимушений був постійно звертатися за захистом своїх порушених прав до відповідних державних органів, що призвело до втрати ним нормальних життєвих зв'язків, професійних здібностей, ділової репутації та поваги в очах оточуючих, що принижує його честь, гідність, ділову репутацію; вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Протягом вказаного періоду він перебуває в стані морального пригнічення та дискомфорту; його фізичний стан значно погіршився та вимагає оперативного втручання. Вказані обставини в сукупності завдають йому значних моральних, фізичних та душевних страждань, які він оцінює в 13,000 000,00 грн. та просить стягнути з відповідача на його користь.

Постановлюючи рішення суд виходив з того, що доводи позову про те, що відповідачем як органом досудового розслідування допускаються протиправні зволікання у виконанні судових рішень та здійснюється неналежне досудове слідство у кримінальних провадженнях за його (позивача) заявами про вчинення злочину колишнім керівником ТОВ «Компанія «Інкомед», що підтверджується численними судовими рішеннями про скасування постанов про їх закриття, що в свою чергу є підставою для відшкодування відповідачем матеріальної шкоди в розмірі невиконаного судового рішення, є безпідставними, виходячи з вимог чинного законодавства.

Так, згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов'язань.Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Так, заперечуючи проти позову, представник прокуратури міста Києва, зокрема, зазначала, що відповідач у справі - прокуратура міста Києва не вчиняла неправомірних (незаконних) рішень, дій чи бездіяльності особистим немайновим правам та майну позивача, які могли стати причиною понесення ним будь-яких матеріальних витрат, збитків, тощо; що докази таких дій відсутні. Також посилався на те, що причинний зв»язок між будь-якими незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю, як вважає позивач, прокуратури міста Києва та завданою йому матеріальною шкодою в розмірі 194 952,58 грн., - відсутній; що також не доведено, а тому відсутній причинний зв'язок між ніби то виниклою моральною шкодою і протиправними, як на думку, позивача, діяннями прокуратури міста Києва (її посадових осіб), а також будь-яка вина в діях прокуратури міста (її посадових осіб) по відношенню до даної особи.

Такі доводи представника відповідача є слушними.

Тому, суд правильно вважав, що підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст.1173 ЦК України є шкода, заподіяна незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Тому, відповідно до вимог ст.1173 ЦК України саме позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої матеріальної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Проте, судовим розглядом такого не встановлено і позивачем в належний спосіб не доведено.

Суд першої інстанції також правильно зазначав, що можливе неналежне примусове виконання судових рішень є підставою оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб виконавчої служби в порядку, визначеному положеннями Закону України «Про виконавче провадження», що на відповідача не може бути покладено відповідальність про відшкодуванню матеріальної шкоди в розмірі невиконаного судового рішення.

Що стосується вимог відшкодування моральної шкоди, то суд першої інстанції також дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для їх задоволення, оскільки, вони є похідними від вимог про відшкодування матеріальної шкоди та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Так, згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Проте, позивач не навів обґрунтування позовних вимог та не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому шкоди та її розміру. Також позивачем не доведено протиправності поведінки органів прокуратури та причинного зв'язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - відхилити, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2017 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :