РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої- судді ОСОБА_1,

при секретарі Слободянюк А.Ю.,

за участю: заявника ОСОБА_2,

представника заявників ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Хмельницькому цивільну справу за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_2, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, ОСОБА_5 Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

ОСОБА_4, ОСОБА_2 звернулись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просили встановити факт, що їх вимушене переселення у вересні 2015 року та у вересні 2014 року відповідно, з окупованої території Луганської області України відбулось внаслідок збройної агресії ОСОБА_5 Федерації проти України та окупації ОСОБА_5 Федерацією частини території Луганської області України.

В обгрунтування заяви заявники вказали, що ОСОБА_4 народився 31.03.1965 року у селищі Біле, Лутугинського району, Луганської області, був зареєстрований та проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. З 05.01.2016 року він перебуває в шлюбі з ОСОБА_2, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Родакове, Слов'яносербського району, Луганської області, була зареєстрована та проживала з ним в АДРЕСА_1.

На праві приватної спільної власності вони володіють квартирою №33 по вул.30 лет Победи, 3 в м.Луганськ, що підтверджується свідоцтвом права власності, ОСОБА_2 володіє також земельною діялнкою, розташованою за адресою: Луганська область, Краснодонський район, сільська рада Хрящуватенська, садове товариство «Кристал», земельна ділянка 70, що підтверджується державним актом на право власності.

Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 09.12.2016 року та від 06.01.2016 року №, № вони були вимушені переміститись з АДРЕСА_2 до м.Хмельницький, вул.Проскурівського підпілля, 32, де зараз постійно проживають, а отже дана адреса є їх фактичним місцем проживання.

Як загальновідомо, у кінці лютого - на початку березня 2014 року перекинуті з Росії війська без розпізнавальних знаків окупували Кримський півострів і з цього моменту фактично розпочалась військова агресія ОСОБА_5 Федерації проти України.

Згідно з постановою Верховної ОСОБА_3 України Про Заяву Верховної ОСОБА_3 України "Про відсіч збройній агресії ОСОБА_5 Федерації та подолання її наслідків" від 21.04.2015 року №337-VIII, зазначені події розвивались за таким сценарієм, зокрема: збройна агресія ОСОБА_5 Федерації проти України розпочалася 20.02.2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами ОСОБА_5 Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керчинської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків.

27.02.2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил ОСОБА_5 Федерації захопили будівлі ОСОБА_3 Міністрів та Верховної Ради Автономної ОСОБА_6 Крим. Водночас відбулося створення і озброєння іррегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил ОСОБА_5 Федерації, а Чорноморський флот ОСОБА_5 Федерації заблокував українські порти, де знаходились кораблі Військово-Морських Сил України. За цих обставин лідер портії "Русскоє единство" ОСОБА_7 у незаконний спосіб проголосив себе головою ОСОБА_3 Міністрів Автономної ОСОБА_6 Крим та закликав Президента ОСОБА_5 Федерації "забезпечити мир та спокій у Криму". У відповідь на цей заклик Президент ОСОБА_5 Федерації звернувся до ОСОБА_3 Федерації Федеральних зборів ОСОБА_5 Федерації, яка своєю постановою від 01.03.2014 року, протиправно легалізуючи ці порушення, надала згоду на використання на території України Збройних Сил ОСОБА_5 Федерації. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невідємної частини України - Автономної ОСОБА_6 Крим та міста Севастополя.

21.03.2014 року владою ОСОБА_5 Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Россійскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Росийской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя".

15 квітня 2014 року з метою забезпечення додержання прав і свобод людини і громадянина, захист інтересів держави, державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах окупації, Верховною ОСОБА_3 України був прийнятий ОСОБА_8 України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" № 1207-VII. ОСОБА_8 визначив статус частини території України, як тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії ОСОБА_5 Федерації, встановив особливий правовий режим на цій території, визначив особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

14 серпня 2014 року з метою правової протидії агресору Верховною ОСОБА_3 України також був прийнятий ОСОБА_8 України "Про санкції" № 1644-VII, яким визначено механізм впровадження спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів щодо ОСОБА_5 Федерації.

11 вересня 2014 року на виконання зазначеного Закону України "Про санкції" Кабінет Міністрів України видав розпорядження від 11 вересня 2014 року №829-р "Про пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів" саме у зв'язку з військовою агресією ОСОБА_5 Федерації.

Незаконно анексувавши ОСОБА_6 Крим, Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України.

Друга фаза збройної агресії ОСОБА_5 Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами ОСОБА_5 Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (7 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року).

23 серпня 2014 року почалися масові вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил ОСОБА_5 Федерації, зокрема, військовослужбовців 9-ї окремої мотострілецької бригади, 76-ї та 98-ї дивізій повітряно-десантних військ Збройних Сил ОСОБА_5 Федерації. Задіяння регулярних Збройних Сил ОСОБА_5 Федерації у збройній агресії проти України супроводжувалося поширенням серед населення України агітаційних листівок, в яких, зокрема, був такий заклик: "За жодних обставин не чиніть перепон пересуванню російських військ (техніка та особовий склад)".

На засіданні ОСОБА_3 Безпеки ООН, яке відбулосся 29 серпня, делегація України заявила: "Росія розпочала безпосереднє воєне вторгнення на материкову частину України із застосуванням своїх регулярних зброєних сил".

29 червня 2016 року незалежна неурядова правозахисна організація Міжнародне партнерство за права людини разом із Норвезьким Гельсінським Комітетом та Українською Гельсінською Спілкою представила Звіт "Звідки відкрили вогонь? Розслідування транскордонних атак на сході України". Відповідно до Звіту, перетини кордону та напади на українські території були організовані за допомогою військових підрозділів ОСОБА_5 Федерації. Покинуті речі персонального вжитку та сліди переміщення військової техніки; рух російських військових підрозділів на території ОСОБА_5 Федерації і через кордон України; факти нелегальних перетинів українського кордону комбатантами з ОСОБА_5 Федерації, які згодом здійснювали напади на об'єкти військової інфраструктури, державні прикордонні частини та цивільні об'єкти; здійснення атак з локацій військових частин регулярних Збройних Сил ОСОБА_5 Федерації слугують цьому підтвердженням. Крім того, проаналізовані у звіті докази прямого втручання російських збройних сил, служб безпеки, осіб, які прямо пов'язані з військовими підрозділами ОСОБА_5 Федерації, а також аналіз атак на населені пункти Луганської області влітку 2014 року доводять наявність міжнародного характеру збройного конфлікту на Донбасі.

Незважаючи на укладення Мінських домовленостей, з моменту підписання 05.09.2014 року Мінського протоколу Збройні Сили ОСОБА_5 Федерації та іррегулярні підрозділи російських найманців захопили Донецький аеропорт, м.Дебальцеве та інші населені пункти, розширивши контрольовану ними територію України у Донецькій та Луганській областях більше ніж на 500 квадратних кілометрів. Постачання російських окупаційних сил відбувається зокрема, за допомогою так званих "гуманітарних конвоїв, які регулярно скеровуються ОСОБА_5 Федерацією на територію України шляхом несанкціонованого перетинання українсько-російського державного кордону.

Україною за наслідками збройної агресії ОСОБА_5 Федерації прийнято постанову Верховної ОСОБА_3 України від 17 березня 2015 року №254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Постановою Верховної ОСОБА_3 України від 27.01.2015 року №129-УІІІ законодавчий орган України затвердив звернення до ООН, Європейського парламенту, Парламентської ОСОБА_9 Європи, Парламентської ОСОБА_9 НАТО, Парламентської ОСОБА_9 ОБСЕ, Парламентської ОСОБА_9 ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання ОСОБА_5 Федерації державою - агресором.

Заявники також посилаються на те, що ОСОБА_5 Федерація неодноразово порушувала норми Конвенції Організації Об'єднаних Націй "Про захист цивільного населення під час війни" від 12 серпня 1949 року, а також Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та відповідно такі права фізичних осіб як, право на життя, право на свободу, повагу до честі і гідності, право не бути підданим катуванням.

Наявність таких порушень та факти збройної агресії ОСОБА_5 Федерації підтверджуються серед іншого постановою ВРУ Про Заяву Верховної ОСОБА_9 України «Про відсіч збройній агресії ОСОБА_5 Федерації та подолання її наслідків» від 21.04.2015 року №337-VІІ, а також підтверджується наступними доказами.

Згідно з оперативною інформацією Інформаційно-аналітичного центру РНБОУ за 23 липня 2014 року, бойовики, за вказівкою з ОСОБА_5 Федерації та з метою підриву економіки східних регіонів України, цілеспрямовано знищують та пошкоджують об'єкти інфраструктури Луганської області. Зокрема, було заміновано будівлі в кварталі Степовий, Луганська, а також знищено посіви в районах селища Хрящувате, Краснодонського району (http://www.rnbo.gov.ua/news/1750.html).

На сторінках Інтернет ресурсу "іmі.org.ua" міститься стаття «У Луганську відключили українські телеканали, а по радіо кличуть у сепаратисти» від 31.07.2014 року, в якій вказано, що у Луганську припинена трансляція українських телеканалів. З 30.07.2014 року проросійські бойовики вимкнули всі українські канали, не працює радіо «Ера». На частотах державного FM-радіо «Пульс» були заклики «поповнювати лави армії південного сходу» (http://іmі.org.ua/news/45243-u-lugansku-vidklyuchili-ukrajinski-telekanali-a-po-radio-klichut-u -separatisti.html).

В статті «Луганщина под обстрелом», яка була опублікована 28.08.2014 року на Інтернет-сайті «Остров» повідомлялось, що внаслідок бойових дій знеструмлений майже весь Луганськ, у місті відсутнє водопостачання так як повноцінно не могли очистити питну воду із за постійних обстрілів. В районі селища Стрельцівка Луганської області заміновано автомобільний міст. Протягом попереднього тижня в Луганську тривав обстріл житлових кварталів з артилерійської зброї. По коридору, створеному для виходу біженців стріляли російські танки (http: // www.ostro.org/lugansk/proisshestviya/ articles/449809/).

На сторінках Інтернет-ресурсу «media.vbs.com.ua міститься стаття «Над будівлею Луганської ОДА піднято прапор Росії» від 29.04.2014 року, в якій вказано, що на даху будівлі Луганської ОДА, під скандуванням «Молодці, Росія, Донбас», проросійськи налаштованими прихильниками федералізації України було знято український прапор і піднято прапор ОСОБА_5 Федерації ( http:// media.vbs.com.ua/novyny_105312.html).

Інтернет джерело «Цензор.нет» у статті «Вооруженные люди украли 20 бензовозов: Луганск вскоре останется без бензина» від 06.06.2014 року повідомлялося, що у Луганську дефіцит бензину із за того, що на одній із обласних доріг бойовики викрали 20 бензовозів, котрі везли паливо у місто, дефіцит продуктів харчування також через контролювання блокпостів російськими бойовиками (cenzor. net. ua/ news/288771).

Із статті «Житель Луганська: Так нас ще не бомбили!» від 18.07.2014 року, розміщеній на сторінках Інтернет-ресурсу «Сьогодні» повідомлялося, що в Луганську протягом дня російські бойовики обстрілювали не тільки аеропорт, а й житлові квартали міста. В результаті обстрілів загинуло близько 20 людей і близько 215 осіб, включаючи дітей отримали різні осколкові і кулові поранення (http://ukr.segodnya.ua/regions/donetsk/z hitel-luganska-tak-nas-eshche-ne-bombili-537937. html).

Масовість таких порушень призвела до того, що в результаті збройної російської агресії на території Донецької та Луганської областей та на території Автономної ОСОБА_6 Крим понад 921 000 осіб були переміщені в межах України станом на 23 січня 2015 року, що підтверджується резолюцією Парламентської ОСОБА_9 Європи "Гуманітарна ситуація українських біженців і переміщених осіб" № 2028 від 27 січня 2015 року.

Більше 2 000 000 осіб залишаються в районах, контрольованих проросійськими бойовиками, схильними до нестабільності, серйозних порушень прав людини і створення неадекватних умов життя. За даними УВКБ ООН (UNHCR Ukraine) станом на 14 серпня 2015 року 1 438 000 осіб були змушені покинути свої домівки внаслідок збройної агресії ОСОБА_5 Федерації на території України.

Крім цього, відповідно до Заяви Міністерства закордонних справ України щодо виконання Мінських домовленостей від 01 березня 2016 року з моменту початку агресії загинуло понад 2600 українських військовослужбовців та понад 9000 було поранено.

Заявники також зазначають, що було порушено безпосередньо їх, гарантовані Конвенціями права, а саме до початку збройної агресії ОСОБА_5 Федерації та подальшої окупації частини території Луганської області, вони були повноцінними громадянами своєї держави, будували своє життя, мали все необхідне, жили в оточені близьких родичів, друзів, завжди допомагали один одному, будували плани на майбутнє, але війна на рідній землі зруйнувала все їх життя.

До вимушеного переселення з окупованої території Луганської області вони з дітьми проживали в трьохкімнатній квартирі, мали садово-земельну ділянку, ОСОБА_2 була зареєстрована приватним підприємцем, мала свій бізнес, на території ринку в Луганську їй належали торгові кіоски, вони були матеріально забезпечені, мали роботу, діти навчались, життя було налагоджене.

Приблизно з березня 2014 року в Луганську стали проходити акції протесту проти нового керівництва країни, протестувальники відмовлялись виконувати вказівки головних органів влади, по місту лунали заклики до створення нових держав з ціллю приєднання їх до ОСОБА_5 Федерації, а на початку квітня 2014 року в Луганську під керівництвом російських військових розпочалися захоплення будівель Управління СБУ, Обласної Державної адміністрації та інших адміністративних будівель міста, вони захоплювали будівлі і вивішували російські прапори.

В кінці травня 2014 року проїзди з Луганська на контрольовану Україною територію були перекриті блокпостами проросійських бойовиків. Вони зупиняли людей і перевіряли документи, вулицями Луганська почали пересуватись озброєнні автоматами Калашникова проросійські бойовики. Вони дуже хвилювались за своє життя, оскільки раніше ніколи не бачили такої кількості агрессивно налаштованих людей зі зброєю.

В червні 2014 року стало небезпечно з'являтись на вулицях міста, повсюди були озброєнні проросійські бойовики, ніхто не міг гарантувати безпеку, місцева влада на їх погляд не контролювала ситуацію, місто вже обстрілювали, не було води, електрики, постійно гуділи сирени перед обстрілами, більшість магазинів були зачинені, з транспортом постійні перебої.

З часом на території Луганська було розпочато жорстку російську пропаганду. В червні-липні 2014 року на території так званої «ЛНР» припинилось мовлення українських телеканалів та радіопередач, замість яких в ефір виходили лише російські. Все робилось для того, щоб українські громадяни отримували неправдиву інформацію з приводу всіх подій, які відбуваються на сході країни. Крім того, місцеві жителі боялись спілкуватись українською мовою, як вони це бачили, боялися вислювлювати будь-яку підтримку на адресу України, адже в будь-який момент могли бути підданими фізичному примусу зі сторони проросійських бойовиків.

В липні 2014 року йшли бої за Луганський аеропорт, зокрема за їх домом була встановлена російська реактивна система залпового вогню «Град» і велися обстріли в бік аеропорту, а також в бік міста Щастя, де знаходились Збройні Сили України. Аеропорт обстрілювали з ранку до ночі. Вони жили в постійному страху, боялися вибухів, боялися за своє життя і життя їх дітей, не знали чи залишиться їх домівка після обстрілів і вибухів цілою чи буде повінстю зруйнована. Особливо інтенсивному бомбардуванню і стрілянині місто піддалося 14 липня 2014 року, були вбиті і поранені, серед них і діти, була зруйнована школа і пошкоджено будівлі, люди массово покидали місто, тому вони прийняли нелегке рішення і в липні 2014 року переїхали з охопленого війною регіону до селища Родакове, Луганської області, а в вересні 2014 року вони переїхали в м.Хмельницький.

ОСОБА_4 після переїзду до м.Хмельницький повертався в зону бойових дій на Луганщину, допомагав воїнам АТО, як волонтер і остаточно повернувся до м.Хмельницький в вересні 2015 року.

Після свого вимушеного виїзду з окупованої частини Луганської області вони були змушені прилаштовуватись до нових життєвих умов, фактично починати життя спочатку, все майно залишилось на окупованій території. За один короткий період часу вони залишились без житла, без свого майна, без підтримки, без надії на повернення додому.

Завники вважають, що внаслідок саме військової агресії ОСОБА_5 Федерації на території Луганської області було порушено цілу низку їх прав і свобод, передбачених Конвенцією «Про захист прав людини та основоположних свобод» від 04 листопада 1950 року, Протоколом (Перший протокол) до цієї Конвенції від 20 березня 1952 року та Протоколом №4 до цієї Конвенції від 16 вересня 1963 року, зокрема: право на життя, право на свободу та повагу до честі і гідності, право на свободу і особисту недоторканість, право на повагу до приватного і сімейного житія, право па свободу думки, совісті і релігії.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. №1706-VII, що містить визначення поняття внутрішньо переміщеної особи, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

За змістом ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 p. №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» з наступними змінами і доповненнями було затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, додаток до якого визначає форму довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Однак, дана форма не передбачає внесення відомостей про конкретну причину (підставу), яка змусила залишити або покинути своє місце проживання внутрішньо переміщену особу (ч. 1 ст. ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII).

Отримані заявниками довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 09.12.2016 року та від 06.01.2016 року №№, НОМЕР_1 виданих, відповідно, на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_2 Управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради, посвідчують лише факт їх вимушеного переселення з АДРЕСА_3 до міста Хмельницький, вул.Проскурівського підпілля, 32 і не містять в собі зазначення причини такого переселення, оскільки даний орган не має таких повноважень.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 p. №1706-V1I не визначає порядку підтвердження і встановлення факту наявності збройного конфлікту та/або тимчасової окупації території України, та не виключає можливості звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення.

Іх звернення до суду обумовлено тим, що вони мають на меті визначити свій статус, як осіб, що перебувають під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року, що обумовлює виникнення прав та обовязків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Враховуючи вищевказане, завники просять їх заяву задоволити.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_2 заяву підтримала, просить її задоволити суду пояснила, що вимушена була переїхати з свого місця проживання, у зв'язку з військовою агресією ОСОБА_5 Федерації, оскільки в її місті були обстріли. Вони залишивши все своє майно та вимушені були виїхати спочатку в м.Родаково, а згодом в м.Хмельницький. Вона переїхала в вересні 2014 року, а її чоловік ОСОБА_4 в вересні 2015 року. На даний час вони знімають житло в АДРЕСА_4.

Представник заявників в судовому засіданні заяву підтримав з підстав, викладених в ній, просить заяву задоволити.

Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись у встановленому законом пордку.

Вислухавши пояснення заявниці, представника заявників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народився 31.03.1965 року у селищі Біле, Латугинського району, Луганської області, а ОСОБА_2 народилась 14.12.1964 року у с.Родакове, Слов'яносербського району, Луганської області, та були зареєстровані і проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1.

В вересні 2014 року ОСОБА_2, та в вересні 2015 року ОСОБА_4 були вимушені переміститись з місця їх постійного проживання на тимчасово окупованій території Луганської області АДРЕСА_5 в АДРЕСА_6, де зараз проживають, про що свідчать довідки про взяття на облік внутрішньопереміщеної особи №, № від 09.12.2016 року.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9196350 від 07.12.2005 року, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на праві приватної спільної часткової власності в розмірі по 1/4 частки кожному належить квартира АДРЕСА_7.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ №151959, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0900 га, розташованої за адресою: Хрящуватенська сільська рада СТ «Кристал», Краснодонський район, Луганська область, цільове призначення земельної ділянки для ведення садівництва.

Судом встановлено, що 15 квітня 2014 року Верховною ОСОБА_9 України був прийнятий ОСОБА_8 України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" № 1207-VII, який визначив статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії ОСОБА_5 Федерації та встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Датою початку тимчасової окупації визначено 20 лютого 2014 року.

Для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної ОСОБА_6 Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

14 серпня 2014 року виходячи з положень Конституції України, Декларації про державний суверенітет України та загальновизнаних міжнародних норм і правил, заявляючи, що пряме або опосередковане втручання у внутрішні і зовнішні справи України під будь-яким приводом є неприпустимим, усвідомлюючи потребу невідкладного та ефективного реагування на наявні і потенційні загрози національним інтересам і національній безпеці України, включаючи ворожі дії, збройний напад інших держав чи недержавних утворень, завдання шкоди життю та здоровю населення, захоплення заручників, експропріацію власності держави, фізичних та юридичних осіб, завдання майнових втрат та створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод Верховною ОСОБА_9 України також був прийнятий ОСОБА_8 України "Про санкції" № 1644-VII, яким визначено механізм впровадження спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України Про санкції 11 вересня 2014 року Кабінет Міністрів України видав розпорядження №829-р "Про пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів", а саме у зв'язку з агресією ОСОБА_5 Федерації проти України у військовій, економічній, енергетичній та інформаційній сфері, окупацією частини території України, сприянням терористичній діяльності на території України, порушенням прав і свобод громадян України, інтересів суспільства та держави, що створюють реальні та потенційні загрози національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України.

Постановою Верховної ОСОБА_9 України «Про Звернення Верховної ОСОБА_9 України до Організації Об'єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської ОСОБА_9 Європи, Парламентської ОСОБА_9 НАТО, Парламентської ОСОБА_9 ОБСЄ, Парламентської ОСОБА_9 ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання ОСОБА_5 Федерації державою-агресором» від 27.01.2015 року №129-VІІ встановлено, що Україна залишається об'єктом воєнної агресії з боку ОСОБА_5 Федерації, яку вона здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац 1 Звернення); Верховна ОСОБА_9 України визнає ОСОБА_5 Федерацію державою-агресором та закликає міжнародних партнерів України - визнати ОСОБА_5 Федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність ОСОБА_9 Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані "ДНР" і "ЛНР" визнати терористичними організаціями (абзаци 6 та 8 Звернення); міжнародне співтовариство закликано визнати факт агресії проти України, окупації її території і посилити вимоги щодо повернення до міжнародно визнаних кордонів України, запобігши створенню небезпечного прецеденту у вигляді грубого порушення світового порядку та системи безпеки, що склалися після Другої світової війни (абзац 12 Звернення).

Також Верховна ОСОБА_9 України Постановою від 21 квітня 2015 року №337-VIII схвалила текст Заяви Верховної ОСОБА_9 України "Про відсіч збройній агресії ОСОБА_5 Федерації та подолання її наслідків", у абзаці першому пункту 1 якої констатовано, що агресія ОСОБА_5 Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами ОСОБА_5 Федерації всупереч міжнародно-правовим зобов'язанням ОСОБА_5 Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і ОСОБА_5 Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту ОСОБА_5 Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків.

Друга фаза збройної агресії ОСОБА_5 Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами ОСОБА_5 Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (7 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року).Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян ОСОБА_5 Федерації, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України.

У вказаній Заяві Парламенту також вказано, що і фактично, і юридично збройна агресія ОСОБА_5 Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил ОСОБА_5 Федерації, включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України (абзац 3 пункту 4 Заяви) , та наведено численні факти порушень ОСОБА_5 Федерацією своїх міжнародних зобов'язань, посягань на територіальну цілісність України.

Верховною ОСОБА_9 України за наслідками збройної агресії ОСОБА_5 Федерації також прийнято постанову від 17 березня 2015 року №254-VIII "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Резолюцією Парламентської ОСОБА_9 Європи 2067 (2015) «Зниклі особи під час конфлікту в Україні» асамблея висловила серйозну стурбованість зростаючою кількістю випадків осіб, що зникли безвісті у зонах військових дій в окремих частинах Донецької та Луганської областях України, а також в окупованому Криму. ОСОБА_9 також висловила жаль стосовно рішень Президента ОСОБА_5 Федерації утаємничувати дані щодо втрат серед особового складу збройних сил ОСОБА_5 Федерації під час спецоперації у мирний час.

З огляду на викладене факт збройної агресії ОСОБА_5 Федерації проти України та окупації ОСОБА_5 Федерацією частини території Луганської області України є загальновідомим і не підлягає доведенню.

Факти збройної агресії ОСОБА_5 Федерації також підтверджуються наступними доказами: оперативною інформацією Інформаційно-аналітичного центру РНБОУ за 23 липня 2014 року розміщеною на сайті http://www.rnbo.gov.ua/news/1750.html; статтею «У Луганську відключили українські телеканали, а по радіо кличуть у сепаратисти» від 31.07.2014 року, розміщеною на сторінках Інтернет ресурсу "іmі.org.ua"; статтею «Луганщина под обстрелом», яка була опублікована 28.08.2014 року на Інтернет-сайті «Остров» (http://www.ostro.org/lugansk/proisshestviya/articles/449809/); статтею «Над будівлею Луганської ОДА піднято прапор Росії» від 29.04.2014 року ( http:// media.vbs.com.ua/novyny_105312.html); Інтернет джерело «Цензор.нет» у статті «Вооруженные люди украли 20 бензовозов: Луганск вскоре останется без бензина» від 06.06.2014 року на сторінках Інтернет-ресурсу (cenzor. net. ua/ news/288771/voorujennye_lyudi_ukrali_20_benzovozov_lugansk_vskore_ostanetsya_bez_benzina_takaya_ je_situatsiya_ i.); статтею «Житель Луганська:Так нас ще не бомбили!» від 18.07.2014 року, розміщеній на сторінках Інтернет-ресурсу «Сьогодні» (http://ukr.segodnya.ua/regions/donetsk/z hitel-luganska-tak-nas-eshche-ne-bombili-537937. html) та іншими публікаціями.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. №1706-VII, що містить визначення поняття внутрішньо переміщеної особи, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

За змістом ч. 1, ст. 4. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 p. N 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» з наступними змінами і доповненнями було затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, додаток до якого визначає форму довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Однак, дана форма не передбачає внесення відомостей про конкретну причину (підставу), яка змусила залишити або покинути своє місце проживання внутрішньо переміщену особу (ч. 1 ст. ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII).

Отримані заявниками довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб №, № від 09.12.2016 року, виданих відповідно на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_2 Управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради, посвідчують лише факт їх вимушеного переселення з м.Луганськ до міста Хмельницький і не містять в собі зазначення причини такого переселення, оскільки даний орган не має таких повноважень.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 p. №1706-V1I не виключає можливості звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення.

Женевська Конвенція «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949 року застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є (ст. 4 Конвенції).

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що слід встановити факт, що вимушене переселення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 у вересні 2015 року з окупованої території Луганської області України відбулось внаслідок збройної агресії ОСОБА_5 Федерації проти України та окупації ОСОБА_5 Федерацією частини території Луганської області України; встановити факт, що вимушене переселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 у вересні 2014 року з окупованої території Луганської області України відбулось внаслідок збройної агресії ОСОБА_5 Федерації проти України та окупації ОСОБА_5 Федерацією частини території Луганської області України.

Керуючись ст. 8, ст. 21-68 Конституції України, ст.ст. 234, 235, 256- 259 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що вимушене переселення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 у вересні 2015 року з окупованої території Луганської області України відбулось внаслідок збройної агресії ОСОБА_5 Федерації проти України та окупації ОСОБА_5 Федерацією частини території Луганської області України.

Встановити факт, що вимушене переселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 у вересні 2014 року з окупованої території Луганської області України відбулось внаслідок збройної агресії ОСОБА_5 Федерації проти України та окупації ОСОБА_5 Федерацією частини території Луганської області України.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: