Справа № 752/4660/17
Провадження № 2/752/3111/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

20.04.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття з реєстрації місця проживання особи, -

в с т а н о в и в:

у березні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про зняття з реєстрації місця проживання особи.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації 27 січня 1993 року, запис № 28. В даній квартирі крім неї зареєстровані також її чоловік ОСОБА_3, донька ОСОБА_4 та онука ОСОБА_2

Позивач зазначає, що протягом тривалого часу її донька ОСОБА_4 та онука ОСОБА_2, яка є повнолітньою, проживають в США в м. Новай Мічиган і між сторонами не існує будь-яких усних чи письмових домовленостей стосовно їх проживання у спірній квартирі. З 26.09.2008 р. відповідач є громадянкою США і повертатися в Україну не збирається.

Позивач зазначає, що вона зверталася до відповідачки з проханням щодо зняття з реєстраційного обліку і вона проти цього не заперечує, проте не може приїхати в Україну та подати особисто відповідну заяву, а повноважних її представників в Україні не має.

Оскільки такі дії відповідача порушують права позивача як власника квартири, за яку остання змушена сплачувати квартплату та комунальні платежі по кількості зареєстрованих осіб, ОСОБА_1 просить зняти відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2.

У судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність. Зазначив, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації 27 січня 1993 року, запис № 28, квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 6).

Згідно відомостей, наданих Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач зазначає, що протягом тривалого часу її донька ОСОБА_4 та онука ОСОБА_2, яка є повнолітньою, проживають в США в м. Новай Мічиган і між сторонами не існує будь-яких усних чи письмових домовленостей стосовно їх проживання у спірній квартирі. З 26.09.2008 р. відповідач є громадянкою США і повертатися в Україну не збирається.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Згідно з статтю 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК).

Отже, ОСОБА_1, як власник майна, може вимагати захисту права власності.

Відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначений речовий спосіб захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, полягає у вимозі усунення перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном.

Відповідно до статті 156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користуватися цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).

У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».

З урахуванням викладеного суд робить висновок, що реєстрація і відсутність відповідача у спірній квартирі створює перешкоди позивачу у здійсненні правомочностей власника майна.

У постанові від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11 Верховний Суд України зазначив, що відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як вбачається з вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, випливає, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК; стаття 405 ЦК).

Суд відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК при розгляді цієї справи враховує зазначений висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України.

Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити. Крім того, суд виходив з положень частини четвертої статті 174 ЦПК, відповідно до якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись статтями 13, 41 Конституції України, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), статтею 156 ЖК, статтями 316, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 33, 57-66, 79, 88, 174, 208, 209, 212-215, 218, 223- 226 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні належної ОСОБА_1 на праві приватної власності квартири АДРЕСА_2 шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Києва, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: