Ухвала іменем україни
06 грудня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Мостової Г.І., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 27 травня 2008 року № 2203-6827 в розмірі 984 030,55 грн та судові витрати у справі.

На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 27 травня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк» та ОСОБА_3 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2203-6827, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 420 тис. грн зі сплатою 19,5 % річних за користування кредитом, строком до 26 травня 2018 року з умовою виконання всіх інших зобов'язань в порядку та строки, визначених договором.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем 27 травня 2008 року було укладеного іпотечний договір, згідно з яким ОСОБА_3 передав в іпотеку банку нежитлову будівлю, що знаходиться по АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, банком звернено стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса та реалізовано, шляхом продажу на прилюдних торгах нежитлової будівлі, що знаходиться по АДРЕСА_1. Виручені від реалізації предмета іпотеки грошові кошти в розмірі 97 708,28 грн спрямовано на часткове погашення простроченої кредитної заборгованості.

Унаслідок реалізації предмета іпотеки, заборгованість перед банком погашена лише частково і станом на 17 грудня 2014 року становить 984 030,55 грн, з яких: залишок прострочених платежів за кредитом - 376 527,25 грн; залишок простроченої заборгованості за відсотками - 19 296,99 грн; сума нарахованої пені за кредитом - 415 139,83 грн; сума нарахованої пені за відсотками - 64 168,01 грн; сума інфляційних втрат за простроченим тілом кредиту - 72 075,87 грн, сума інфляційних втрат за простроченими відсотками - 3 433,84 грн; 3 % річних від простроченої суми за тілом кредиту - 30 520,82 грн; 3 % річних від простроченої суми за відсотками - 2 867,94 грн.

Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість станом на 17 грудня 2014 року за кредитним договором від 27 травня 2008 року № 2203-6827 у розмірі 984 030,55 грн, яка складається із: залишку прострочених платежів за кредитом - 376 527,25 грн; залишку простроченої заборгованості за відсотками - 19 296,99 грн; суми нарахованої пені за кредитом - 415 139,83 грн; суми нарахованої пені за відсотками - 64 168,01 грн; суми інфляційних втрат за простроченим тілом кредиту - 72 075,87 грн, суми інфляційних втрат за простроченими відсотками - 3 433,84 грн; 3% річних від простроченої суми за тілом кредиту - 30 520,82 грн; 3 % річних від простроченої суми за відсотками - 2 867,94 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2017 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено, що 27 травня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (тепер ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_3 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2203-6827, відповідно до якого банк зобов'язувався надати позичальнику на умовах цього договору кредит в сумі 420 тис. грн, а позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 19,5 % річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався на споживчі цілі окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією, у період до 26 травня 2010 року. Сукупна вартість кредиту, графік погашення платежів, вид і предмет кожної супутньої послуги та їх обґрунтування визначені в додатку № № 1-3, що є невід'ємною частиною цього договору. На дату закінчення кожного періоду визначається сума фактичної заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно рівними частинами по останній робочий день місяця, починаючи з 26 травня 2010 року. Остаточним терміном погашення кредиту є 26 травня 2018 року (а. с. 5).

У порядку забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 2203-6827, 27 травня 2008 року між сторонами укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_3 передав в іпотеку банку належну йому нежитлову одноповерхову цегляну будівлю (приміщення овочевого складу) з залізобетонним горішнім перекриттям та сумісним покриттям, загальною площею 843,3 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 та розташована на земельній ділянці площею 2 492 кв. м. Вартість предмета іпотеки згідно з договором іпотеки становить 696 330 грн, що значно перевищувала суму отриманого кредиту.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, заборгованість станом на 17 грудня 2014 року згідно з розрахунком позивача (а. с. 20) становить 984 030,55 грн, з яких: залишок основного боргу - 0; залишок нарахованих відсотків за користування кредитом - 0; залишок прострочених платежів за кредитом - 376 527,25 грн; залишок прострочених платежів за відсотками - 19 296,99 грн, сума нарахованої пені за кредитом - 415 139,83 грн, сума нарахованої пені за відсотками - 64 168,01 грн, сума інфляційних втрат за простроченим тілом кредиту - 72 075,87 грн; сума інфляційних втрат за простроченими відсотками - 3 433,84 грн; 3 % річних від простроченої суми за тілом кредиту - 30 520,82 грн; 3 % річних від простроченої суми - 2 867,94 грн.

Із 01 липня 2008 року позичальник припинив виплати за відсотками, тому 05 лютого 2009 року банк звернувся до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Кобак О. із заявою про вчинення виконавчого напису. 12 лютого 2009 року нотаріусом було вчинено виконавчий напис № 126 за договором іпотеки від 27 травня 2008 року та звернуто стягнення на майно відповідача для задоволення вимог банку за кредитним договором на суму 476 050 грн. Виконавчий напис було звернено банком до виконання через відділ державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції.

Предмет іпотеки - нежитлову одноповерхову цегляну будівлю (приміщення овочевого складу) із залізобетонним горішнім перекриттям та сумісним покриттям, загальною площею 843,3 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 та розташована на земельній ділянці площею 2 492 кв. м, було реалізоване з прилюдних торгів 25 січня 2013 року в межах процедури виконавчого провадження на підставі виконавчого напису від 12 лютого 2009 року № 126 за ціною 127 237,5 грн, що підтверджується протоколом проведення прилюдних торгів від 25 січня 2013 року № 03/723/12/і-5.

Після відрахування виконавчого збору, витрат та винагороди торгуючої організації, стягувану перераховано 97 708,28 грн, які спрямовано на погашення заборгованості за кредитним договором.

08 серпня 2014 року виконавчий напис постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції повернуто позивачу з підстав недостатності коштів від реалізації заставного майна.

Також установлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 травня 2009 року змінено умови договору відновлювальної кредитної лінії від 27 травня 2008 року № 2203-6827 щодо строку його виконання, а саме: визначено строк виконання договору відновлювальної кредитної лінії від 27 травня 2008 року № 2203-6827 моментом винесення рішення про зміну умов договору, тобто 25 травня 2009 року. Рішення суду ВАТ «Ощадбанк» не оскаржувало та таке набрало законної сили.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, апеляційний суд виходив із того, що у зв'язку з грубим порушенням судом норм ЦПК України, відповідач був позбавлений права на надання доказів у справі, зокрема, копії рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 травня 2009 року, яким змінено строк виконання зобов'язання, та права на розгляд судом його заяви про застосування позовної давності, поданої в суді першої інстанції. З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову банку у зв'язку із пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем після ухвалення судом першої інстанції рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом, може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-780цс15, від 02 березня 2016 року № 6-2307цс15 та відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має ураховуватись судами при застосуванні таких норм права.

Відступаючи від наведеної позиції, апеляційний суд не звернув уваги на те, що наведених висновків Верховний Суд України дійшов за обставин ухвалення судом першої інстанції заочного рішення та вчинення відповідачем заяви про застосування позовної давності у заяві про перегляд заочного рішення, що має місце в справі, що переглядається судом касаційної інстанції.

Ураховуючи вищезазначене, апеляційний суд не взяв до уваги, що рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності та обґрунтованості рішення суду, а враховуючи те, що ст. 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

У силу ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Заочне рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам процесуального закону, оскільки матеріалами справи безспірно встановлено, що оскаржуване заочне рішення суду ухвалено у відсутності відповідача, який належним чином не був повідомлений про час та місце розгляду справи, та без дотримання вимог п. 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інтенції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

судді: Є.П. Євграфова

І.М.Завгородня

Г.І.Мостова

О.В. Попович