Тарутинський районний суд Одеської області
____________________________________________________________________________________ Справа № 514/1707/16-ц
Провадження по справі № 2-з/514/8/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року смт Тарутине

Суддя Тарутинського районного суду Одеської області у складі ОСОБА_1 розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

29 грудня 2016 року до Тарутинського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну місця проживання дитини.

05 квітня 2017 року Тарутинським районним судом відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну місця проживання дитини.

10 травня 2017 року позивачем було подано заяву про забезпечення позовних вимог відповідно до якої просить суд:

заборонити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також іншим особам вивозити мого сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі Одеської області, а також визначити можливим місцем проживання сина: АДРЕСА_1; АДРЕСА_2 або АДРЕСА_3 до розгляду справи по суті;

зобовязати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також інших осіб не чинити мені перешкод у виховані та спілкуванні з моїм сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановити на час розгляду справи Тарутинським районним судом Одеської області наступний графік: систематичне знаходження сина зі мною за адресою мого проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, з 12:00 кожного другого та четвертого четверга до 12:00 кожного другого та четвертого понеділка; святкові дні проводити почергово з одним із батьків (рік з одним із батьків, рік з іншим); дні народження батьків та родичів (в залежності від лінії споріднення) проводити з одним із батьків за лінією спорідненості; друзів сина враховуючи з чиєї сторони надійшло запрошення; систематичне знаходження сина зі мною під час щорічних відпусток (їх частин), наданих за місцем роботи.

Відповідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, то відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви і вирішення її по суті, приходжу до наступного.

Згідно положень ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Згідно ч.1, 6 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені.

Так, під час розгляду заяви та вивчення документів, які були додані до неї, судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу визначення місця проживання дитини та порядку її виховання.

01 березня 2017 року Вищим Спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ скасовані рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2014 року та ухвала Апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2016 року та справу повернуто на новий розгляд до суду першої інстанції, якими було визначено порядок виховання дитини та місця його проживання.

Отже на даний час місце проживання дитини та порядок її виховання не визначено. Фактично ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з матірю ОСОБА_3.

У звязку з новим місцем роботи ОСОБА_3 на думку позивача є ризик того, що його син ОСОБА_4 буде знаходитись у на багато гірших умовах а ніж тих у яких би він знаходився, якщо б проживав з ним.

Разом з тим, позивач у своїй заяві про забезпечення позову посилається на рішення Верховного Суду України від 15 травня 2016 року, по справі №6-605цс16, яким визначено, що метою забезпечення позову є вжиття судом у проваджені якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні.

Доводи позивача стосовно існування ризику щодо невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вивозити за межі Одеської області сина ОСОБА_4 та визначення місця його проживання, до закінчення розгляду справи, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову в майбутньому, на думку суду є не обґрунтованими.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Чинним законодавством України встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей. І жоден із них не має будь-яких переваг.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Разом з тим, суд вважає, що заборона відповідачу, як одному з батьків, змінювати без згоди ОСОБА_2 місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, а саме покидати межі Одеської області до закінчення розгляду справи є неприпустимим та суперечить статті ст. 141 Сімейного кодексу України, у відповідності до якої, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до принципів зазначених у Декларації прав дитини прийнятою резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року кожній дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. Дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний до пологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

Таким чином вважаю, що такі обмеження як заборона виїзду за межі Одеської області малолітнього ОСОБА_5 разом з матірю ОСОБА_3 та визначення місця проживання дитини до винесення судом рішення по справі, є такими, що порушують права та свободи дитини та не можуть бути застосовані.

З урахуванням викладеного приходжу до висновку, що заява ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну місця проживання дитини не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, -

У Х В А Л И В:

У задоволені заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну місця проживання дитини відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя П.А. Кравченко