Апеляційний суд Житомирської області
Справа №272/173/17 Головуючий у 1-й інст. Чуб І. А.
Категорія 41 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 10 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в кінцевій редакції якого просив:

1) визнати недостовірною, такою, що порушує честь, гідність, та ділову репутацію інформацію відносно нього, поширену ОСОБА_2 у зверненні від 29.01.2016 року надану міському голові Андрушівської міської ради та депутатам Андрушівської міської ради та у заявах до Андрушівського ВП ГУПН в Житомирській області про те, що він має гранати і ніби-то погрожував підірвати обєкти торгівлі;

2) зобов`язати ОСОБА_2 не пізніше наступного з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену нею у зверненні від 29.01.2016 року інформацію щодо нього у такий самий спосіб як вона була поширена, а саме шляхом спростування даної інформації та принесення йому вибачень, на найближчому засіданні чергової сесії Андрушівської міської ради Житомирської області;

3) зобов`язати ОСОБА_2 не пізніше наступного з дня набрання рішенням суду законної сили відкликати всі заяви до Андрушівського ВП ГУНП в Житомирській області відносно нього (ОСОБА_1);

4) стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в сумі 60000,00 грн.

Позовні вимоги мотивував тим, що він є депутатом Андрушівської міської ради 7-го скликання. Відповідач постійно розповсюджує відносно нього неправдиву інформацію щодо скоєння кримінального правопорушення, а саме самовільного захоплення земельної ділянки на території автостанції, що шкодить його репутації та порушує його право на честь, гідність та ділову репутацію. ОСОБА_2 неодноразово зверталася із заявами до Андрушівського відділення поліції щодо самовільного захоплення земельної ділянки та перевищення депутатських повноважень та наявності в нього гранат та погроз від нього підірвати обєкти торгівлі, а саме: на сесії Андрушіської міської ради 29 січня 2016 року ОСОБА_2 було зачитано звернення міському голові ОСОБА_3, що підтверджується протоколом 2-го пленарного засідання 3-ї сесії 7-го скликання. Проте позивач зазначає, що ніяких злочинів не вчиняв, на підтвердження чого було проведено перевірку заяв Андрушівським ВП та встановлено відсутність в його діях складу кримінального правопорушення. Негативна інформація, яка була поширена відповідачем не відповідає дійсності, має характер наклепу, а тому вважає, що така інформація не є оціночним судженням та підлягає спростуванню. Вищевказана інформація порушує його немайнові права, подібними діями відповідач охарактеризувала його як злочинця та як особу, яка з легкістю порушує закон, не має високих моральних якостей. Крім цього зазначив, що поширенням вказаної інформації йому було завдано моральну шкоду.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 10 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зокрема зазначає, що висловлювання відповідача безпосередньо стосуються його та побудовані у формі твердження щодо його моральних, суспільних властивостей з використанням недостовірної, неправдивої інформації, наклепу та образ. Вважає, що поширення такої інформації ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити. ОСОБА_2 заперечила проти доводів апеляційної скарги. Сторони надали відповідні пояснення.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Матеріалами цивільної справи підтверджується, що згідно матеріалів ЄО № 166 від 25.01.2016 року, № 190 від 29.01.2016 року, № 282 від 12.02.2016 року встановлено, що 25.01.2016 року до Андрушівського відділення поліції БВП ГУ НП В Житомирській області була подана заява директором КП АМР "АНДРУШІВКАБЛАГОУСТРІЙ" щодо притягнення до відповідальності громадян, які незаконно здійснюють підприємницьку діяльність та щоденно самовільно займають частину земельної ділянки, яка знаходиться в постійному користуванні підприємства; 29.01.2016 року надійшла заява ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з приводу оголошення звернення громадянки ОСОБА_2, заяви, поданої до поліції директором КП АМР "АНДРУШІВКАБЛАГОУСТРІЙ" ОСОБА_7; 12.02.2016 року до Андрушівського ВП надійшло звернення голови обласної ради ОСОБА_8, відповідно до якого до неї звернулася гр. ОСОБА_2, яка повідомила про порушення майнових інтересів територіальної громади м. Андрушівка у звязку з ухиленням місцевих підприємців від укладення договорів про надання послуг для здійснення торгівельної діяльності, самовільне зайняття земельної ділянки, внаслідок чого бюджет недоотримує кошти (а.с. 112-136). Згідно матеріалів ЖЄО № 192 від 30.01.2016 року, 30.01.2016 року до Андрушівського ВП надійшла заява від ОСОБА_2 За результатами розгляду вказаної заяви факт зберігання та підриву гранатами об`єктів торгівлі з боку ОСОБА_1 не підтвердився та розгляд заяви припинено (а.с.137-141).

Також судом встановлено, що ОСОБА_2, як член територіальної громади, 29.01.2016 року на 2-му пленарному засіданні 3-ї сесії 7- го скликання Андрушівської міської ради зачитала звернення від жителів територіальної громади міста щодо самовільного зайняття земельної ділянки для здійснення торгівельної діяльності в районі автостанції, що підтверджується протоколом та копією звернення міському голові ОСОБА_3 (а.с. 7-8, 11-14).

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України та ст. 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Разом з тим, за змістом зазначеного законодавства кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 15 його постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав про те, що поширена відповідачем інформація стосується його та є неправдивою і такою, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

У п. 19 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 21 наведеної вище постанови, зазначено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_9 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_10 Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

Позивач ОСОБА_1 є депутатом Андрушівської міської ради 7 скликання (а.с.52), відтак являється публічною особою, а звідси підлягає ретельному громадському контролю і може зазнавати гострої та сильної громадської критики.

У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_9 Європи, вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Рішенням Європейського суду від 29 червня 2005 року у справі «Соколовські проти Польщі» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду за ч. 2 ст. 10 Європейської конвенції з прав людини можливості обмеження політичної дискусії, дебатів з питань суспільного інтересу є мізерним, адже свобода вираження поглядів утворює одну із важливих засад демократичного суспільства та є основною умовою для його прогресу і самореалізації кожної особи.

Крім цього, у постанові № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснено, що суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації, у відповідності до якої, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Із матеріалів ЄО № 166 від 25.01.2016 року, № 190 від 29.01.2016 року, № 282 від 12.02.2016 року вбачається, що 25.01.2016 року до Андрушівського відділення поліції БВП ГУ НП В Житомирській області була подана заява директором КП АМР "АНДРУШІВКАБЛАГОУСТРІЙ" щодо притягнення до відповідальності громадян, які незаконно здійснюють підприємницьку діяльність та щоденно самовільно займають частину земельної ділянки, яка знаходиться в постійному користуванні підприємства; 29.01.2016 року надійшла заява ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з приводу оголошення звернення громади ОСОБА_2, заяви, поданої до поліції директором КП АМР "АНДРУШІВКАБЛАГОУСТРІЙ" ОСОБА_7; 12.02.2016 року до Андрушівського ВП надійшло звернення голови обласної ради ОСОБА_8, відповідно до якого до неї звернулася гр. ОСОБА_2, яка повідомила про порушення майнових інтересів територіальної громади м. Андрушівка у звязку з ухиленням місцевих підприємців від укладення договорів про надання послуг для здійснення торгівельної діяльності, самовільне зайняття земельної ділянки, внаслідок чого бюджет недоотримує кошти (а.с. 112-136). Згідно матеріалів ЖЄО № 192 від 30.01.2016 року, 30.01.2016 року до Андрушівського ВП надійшла заява від начальника дільниці КП "АНДРУШІВКАБЛАГОУСТРІЙ" ОСОБА_2 За результатами розгляду вказаної заяви факт зберігання та підриву гранатами об`єктів торгівлі з боку ОСОБА_1 не підтвердився та розгляд заяви припинено (а.с.137-141).

Під час перевірки вищевказаних заяв працівниками поліції складено Висновок за результатами розгляду звернення по заявам КП ОСОБА_11, депутатів Андрушівської міської ради, та по заяві голови Житомирської обласної ради ОСОБА_8 (а.с. 63-64). При цьому, у даному документі відсутні будь-які висновки щодо заяв ОСОБА_2 про незаконне заволодіння депутатом місцевої ради ОСОБА_1 земельною ділянкою.

Доказів, що ОСОБА_2 подавала до поліції заяву про самовільне захоплення ОСОБА_1 земельної ділянки на території Андрушівської автостанції під тимчасову споруду матеріали справи не містять.

До того ж, подання до відділу поліції названих заяв не може бути підставою для задоволення позову, оскільки у цьому випадку звернення до органу, компетентного перевірити зазначену у зверненні інформацію, мала місце реалізація конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Крім цього встановлено, що ОСОБА_2, як член територіальної громади, 29.01.2016 року на 2-му пленарному засіданні 3-ї сесії 7-го скликання Андрушівської міської ради зачитала звернення від жителів територіальної громади міста щодо самовільного зайняття земельної ділянки для здійснення торгівельної діяльності в районі автостанції, що підтверджується протоколом та копією звернення міському голові ОСОБА_3 (а.с. 7-8, 11-14).

Зазначене свідчить, що відповідач не мала на меті поширення завідомо неправдивої інформації, оскільки вказане звернення було адресоване міському голові особисто не від неї, а було озвучене як представником від територіальної громади і викликане наміром захистити її інтереси (громади) та виконати свій громадський обов'язок.

Водночас, публічний статус ОСОБА_1 та те, що поширена інформація стосувалася його публічної діяльності та мала суспільний інтерес, свідчить про те, що він повинен бути терпимим до публічної критики, межа якої є ширшою від критики пересічних осіб, про що зазначалося вище.

За таких обставин колегія суддів приходить висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов правильного й обґрунтованого висновку про відмову в задоволені позову.

З огляду на таке, не вбачається й підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутнє порушення прав позивача.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при ухваленні рішення та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 10 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді