Ухвала іменем україни
22 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Кадєтової О.В., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за клопотанням ОСОБА_3 про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Ахалкаласького районного суду Грузії про стягнення аліментів з ОСОБА_4, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, наухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року задоволено клопотання ОСОБА_3 та надано дозвіл на виконання на території України рішення Ахалкаласького районного суду Грузії про стягнення аліментів з ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2017 року у відкритті апеляційного провадження, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, просить ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що текст ухвали Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року ОСОБА_4 отримав 22 лютого 2017 року.

На а. с. 63 міститься датована 21 березня 2017 року заява ОСОБА_4 про ознайомлення з матеріалами справи, із відміткою про таке ознайомлення - 21 березня 2017 року.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, заявник указував на необізнаність в нормах юриспруденції як уродженець Грузії, що займається іншою діяльністю, та відсутність можливості ознайомитися з матеріалами справи з підстав, що від нього не залежали.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року визнано неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження, вказані заявником, апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для звернення до суду із заявою про поновлення строку з інших підстав - 30 днів з моменту отримання копії ухвали.

При цьому, визнаючи вказані причини неповажними, апеляційний суд виходив із того, що жодних даних про те, що ОСОБА_4 з 22 лютого до 21 березня 2017 року вчиняв якісь дії для ознайомлення зі справою, матеріали справи не містять.

Копію ухвали представник ОСОБА_4 отримав 03 травня 2017 року, ОСОБА_4 копію ухвали отримав 04 травня 2017 року.

22 травня 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подала до суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій вказувалося, зокрема, про те, що 22 лютого 2017 року ОСОБА_4 не мав можливості ознайомитись з матеріалами справи, оскільки справа не була підшита. Разом із тим вказувалося на відсутність доказів на підтвердження звернення до суду у вказаний день, оскільки заявник звертався усно та був необізнаний про необхідність написання письмової заяви для ознайомлення з матеріалами справи.

Апеляційний суд, відмовляючи 23 травня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року, зазначав, що представник заявника подала повторну заяву про поновлення строку з тих самих підстав, які вже були розглянуті судом та визнані неповажними. Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апеляційний суд вважав належним чином необґрунтованим, без зазначення об'єктивних причин, які б могли стати підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Із такими висновкам апеляційного погодитись не можна з таких підстав.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Наведеними положеннями гарантована не можливість оскаржувати будь-яке судове рішення, а можливість перегляду справи загалом - тобто справи, стосовно якої суд ухвалив рішення по суті спору або стосовно іншого (що не має характеру юридичного спору) питання, яке віднесене законом до компетенції суду.

У рішеннях у справах «Winterwerp v. The Netherlands», «Stanev v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначав, що обмеження, які застосовуються до права доступу до суду, не повинні обмежувати або зменшувати доступ, доступний для особи таким чином або настільки, що порушуються сама суть права.

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржувана в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції про надання згоди на виконання рішення іноземного суду, була постановлена за відсутності ОСОБА_4, а останній про судове засідання, що було призначене на 10 лютого 2017 року, був повідомлений лише 13 лютого 2017 року, в той час, як ст. 401 ЦПК України вимагає письмового повідомлення заінтересованих осіб не пізніше, ніж за десять днів до його розгляду.

До 22 лютого 2017 року ухвала суду першої інстанції ОСОБА_4 не направлялася, хоча ч. 8 ст. 401 ЦПК України передбачено її направлення протягом трьох днів.

На вказані порушення, наслідком яких ОСОБА_4 фактично було позбавлено можливості реалізувати свої процесуальні права в суді першої інстанції, та про які зазначалось в апеляційній скарзі, апеляційний суд уваги не звернув, не надав належної оцінки доводам заявника з точки зору дотримання його права на доступ до правосуддя, що передбачено ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд, та дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

З урахуванням викладеного, ухвалу апеляційного суду не можна вважати законною й обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для вирішення процесуального питання відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2017 року скасувати, справу передати до апеляційного суду м. Києва для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Головуючий Г.І. Мостова

судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

О.В. Кадєтова

О.В. Попович