Справа № 346/5249/16-ц
Провадження № 22-ц/779/758/2017
Головуючий у 1 інстанції П'ятковський В. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Горблянського Я.Д., Матківського Р.Й.,

секретаря Петріва Д.Б.

з участю ОСОБА_2 її представника ОСОБА_3

представника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_6, третя особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 17 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом і зазначав, що є власником 1/2 частини житлового будинку № 111 по вул. Франка, в м. Коломия Івано-Франківської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 11 лютого 2002 року. Свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстровано в Коломийському МБТІ та записано в реєстрову книгу № 18, 12 лютого 2002 року за реєстровим № 2412. Інша 1/2 частина житлового будинку № 111/2 по вул. Франка в м. Коломия належить на праві власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Між співвласниками житлового будинку розподілено закріплену за будинком та йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 706,0 кв.м. В 2002 році у вказаному будинку з його дозволу було зареєстровано, на той час дружину ОСОБА_2 та її доньку ОСОБА_6. У в звязку з аварійним станом даного будинку строни в 2003 році переїхали проживати за іншою адресою в м. Коломия, вул. Пароха Бавлицького, 10в. Спільне життя з відповідачкою не склалося і рішенням Коломийського міськрайоного суду від 18 вересня 2015 року шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано. На даний час ОСОБА_2 продовжує проживати ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_6 вже декілька років проживає і працює у Польщі. Посилаючись на те, що відповідачі біля 13 років у належному йому зазначеному будинку не проживають, збереженням та утриманням його не турбуються, будинок фактично не придатний для проживання у звязку з повною руйнацією, він вирішив на даному місці здійснити нове будівництво житлово-торгової будівлі, з приводу чого виготовив відповідні документи і розпочав будівельні роботи, просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим будинком № 111/1 по вул. Франка в м. Коломия, так як продовжують бути зареєстрованими у цьому будинку.

Рішеням Коломийського міськрайонного суду від 17 березня 2017 року задоволено позов. Визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою м. Коломия, вул. Франка, 111/1, Івано-Франківської області із зняттям їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволені позову, вказуючи на те, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував, що вона перестала користуватись і проживати в житловому будинку №111/1 по вул. Франка в м. Коломиї, оскільки позивач почав розбирати житловий будинок, в якому вона та її дочка зареєстровані і таким чином зробив неможливим проживання в ньому. Вказує, що на поважність причини не проживання по зареєстрованому місцю відсутність умов для проживання. Крім того, треті особи також не висловили свою думку щодо визнання її та ОСОБА_6 такими, що втратили право на користування вказаним житлом. Однак суд при постановленні рішення залишив даний факт поза увагою.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.

Представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнала, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі з 2003 року не проживають у житловому будинку № 111/1 по вул. Франка в м. Коломия, а їх реєстрація на неіснуючій житловій площі перешкоджає позивачу в реалізації права власності розпорядження, користування та володіння належним йому майном.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Права власника будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 належить 1/2 частина житлового будинку № 111 по вул. Франка, в м. Коломия Івано-Франківської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 11 лютого 2002 року.

Інша 1/2 частина даного будинку належить на праві власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8, третім особам по справі.

Довідкою абонентного відділу комунального підприємства «Жотлоінфоцентр» від 21 вересня 2016 року за № 1823 підтверджено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстровані за адресою в ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.

Також встановлено, що відповідачі з 2003 року не проживають адресою АДРЕСА_1, що підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_9. та ОСОБА_10

Даного факту не заперечувала у судовому засідання відповідачка ОСОБА_2,як про те, що спірний будинок не придатний для проживання, а вона проживає у ІНФОРМАЦІЯ_5.

Враховуючи наведене, відмовляючи у позові, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), вірно встановив, що спірне приміщення є непридатним для проживання, відповідачі з 2003 року в ньому не проживають, а проживають ІНФОРМАЦІЯ_6. у м.Коломиї, їх реєстрація у спірному приміщенні перешкоджає позивачу розпоряджатись ним та на підставі ч. 1 ст. 391, ст. 405 ЦК України правомірно усунув перешкоди у здійсненні позивачем права власності на майно шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою м. Коломия, вул. Франка, 111/1, Івано-Франківської області із зняттям їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду викладених в оскаржуваному рішенні, тому не можуть бути підставою для скасування по суті правильного рішення суду лише з одних формальних міркувань.

Колегія суддів вважає оскаржуване рішення по суті правильним і таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.209, 307, 308, 313-315,317 ЦПК

України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 17 березня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

ОСОБА_1

Судді: Я.Д.Горблянський

ОСОБА_11