Справа № 374/131/16-ц Головуючий у І інстанції Потапенко А. В.
Провадження № 22-ц/780/2074/17 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 30 16.05.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

16 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Ігнатченко Н.В.

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 25 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування шкоди, завданої злочином, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з ПрАТ «СК «Провідна» на її користь матеріальну шкоду у розмірі 48 772 грн. 64 коп. та 2 500 грн. в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 10 000 грн. та 247 500 грн. в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 вересня 2012 року ОСОБА_2, рухаючись на автомобілі DAEWOO LANOS, не врахувала дорожню обстановку та допустила зіткнення з мотоциклом марки «QINGQI», яким керував ОСОБА_5 Внаслідок ДТП ОСОБА_3, будучи пасажиром мотоцикла, отримала тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Ржищівського міського суду Київської області від 29 грудня 2015 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Під час розгляду вказаного кримінального провадження позивачем було заявлено цивільний позов. Однак, у розгляді цивільного позову було відмовлено та роз'яснено право звернення з даним позовом в порядку цивільного судочинства. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна». На даний час ПрАТ «СК «Провідна» відмовляється в добровільному порядку відшкодовувати збитки, завдані злочином. У результаті ДПТ у позивача порушився звичайний для неї і її сім'ї уклад життя. Всі матеріальні, фізичні та моральні сили родини були спрямовані на лікування та відновлення здоров'я. За час лікування, яке продовжується і до теперішнього часу, позивач перенесла 13 операцій під загальним наркозом, який суттєво вплинув на її здоров'я. Загальна сума витрачених на лікування коштів становить 48 772 грн. 64 коп. Крім того, родиною позивача були понесені витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. ОСОБА_3 було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 250 000 грн. Заподіяна моральна шкода полягає в тому, що позивач зазнала та зазнає до цього часу тяжких моральних та фізичних страждань. Внаслідок вчиненого злочину у ОСОБА_3 виникли психо-травматичні фактори, що спричинені негативними емоціями, а саме: порушився сон, вона постійно знаходиться у подавленому настрої, внаслідок отриманої травми вимушена обмежувати себе у фізичному навантаженні, не може працювати та заробляти кошти на своє утримання, не може жити повноцінним життям, тому змушена перебувати на утриманні батьків.

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 25 січня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_3 44 514 грн. 16 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 2 500 грн. на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 200 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що стягуючи матеріальну шкоду, суд першої інстанції не перевірив відповідність придбаних позивачем згідно чеків лікарських препаратів листкам лікарських призначень. Суд врахував у загальну суму вартість ліків, які не призначалися позивачу, а також вартість харчових та нехарчових продуктів, які не мають жодного відношення до лікування позивача. Стягнення з відповідача ОСОБА_2 відшкодування за спричинену моральну шкоду у розмірі 200 000 грн. ставить її у дуже критичне, скрутне фінансове становище. Суд не врахував платіжну спроможність відповідача сплачувати моральну шкоду, яка не відповідає тяжкості заподіяного злочину.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «Провідна» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову до ПрАТ «СК «Провідна» відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач звернулася до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування через 3 роки 4 місяці 12 днів після настання ДТП, а тому ПрАТ «СК «Провідна» законно відмовила у виплаті страхового відшкодування. Подання цивільного позову в рамках кримінального провадження до ПрАТ «СК «Провідна» у червні 2015 року було передчасним, оскільки права позивача не були порушені страховою компанією, що стало підставою для відмови у задоволенні цивільного позову. Витрати на лікування мають бути підтверджені документально відповідним медичним закладом. Страховій компанії мають бути надані оригінали чеків на купівлю лікарських засобів, а медична документація має бути належним чином завірена.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Провідна» задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно полісу № АА/7238473 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ОСОБА_6 та ПрАТ «СК «Провідна», з 17 листопада 2011 року по 16 листопада 2012 рік застраховано автомобіль DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_3, із лімітом відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров'ю (на одного потерпілого) у розмірі 100 000 грн.

15 вересня 2012 року близько 19 год. ОСОБА_2, рухаючись на автомобілі DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_3, який згідно свідоцтва про державну реєстрацію належить її батьку ОСОБА_6, не врахувала дорожню обстановку та допустила зіткнення з мотоциклом марки «QINGQI», яким керував ОСОБА_5

Згідно виписки з історії хвороби № 104753/381 стаціонарного хворого ОСОБА_3 встановлено, що позивач перебувала на лікуванні в опіковому відділенні Київської обласної клінічної лікарні з 15 вересня 2012 року по 24 жовтня 2012 року. Діагноз: відкритий 3-го ступеня перелом обох кісток лівої гомілки зі зміщенням і дефектом дистального кінця великої берцової кістки. Відкритий 3 ступеня перелом лівої малоберцевої кістки в в/3 зі зміщенням. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Садна обличчя, верхніх та нижніх кінцівок. Некроз шкіри лівої гомілки, площею 0,7% (а.с.60 медичної карти стаціонарного хворого № 104753/375/381). 16 вересня 2012 року проведено операцію - ПХО ран лівої гомілки. МОС АВФ перелому обох кісток лівої гомілки. В післяопераційний період хвора поміщена в ОРИТ, де проводилась комплексна терапія, інтенсивний моніторинг. 18 вересня, 04 жовтня, 16 жовтня 2012 року проводились оперативне лікування.

Згідно виписного епікризу з історії хвороби № 313403/484 встановлено, хвора ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні в КООТЦ з 14 листопада 2012 року по 14 грудня 2012 року з діагнозом: наслідки перенесеної поєднаної краніоскелетної травми (від 15 вересня 2012 року). Посттравматичний дефект н.3 обох кісток лівої гомілки. Стан після оперативного лікування. Після дообстеження 26 листопада 2012 року виконана операція: перемонтаж АЗФ лівої гомілки, остеотомія в.3 лівої в.г.кістки. В післяопераційному періоді антибактеріальна, протинабрякова терапія, виконувались перев'язки. Почато транспорт фрагменту в АЗФ (а.с.23 медичної карти стаціонарного хворого № 313403/484).

З історії хвороби № 315461/70 стаціонарного хворого ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні з 11 березня 2013 року по 02 квітня 2013 року з діагнозом: посттравматичний дефект н/3 лівої великогомілкової кістки, на етапному лікуванні зі Ілізаровим, лімфатичний набряк лівої нижньої кінцівки. Проведено операцію 25 березня 2013 року: демонтаж апарату АЗФ, гіпсова імобілізація лівої гомілки. Операція 18 березня 2013 року: артеріографія судин лівої нижньої кінцівки (а.с.30 зворот медичної карти стаціонарного хворого № 315461/70).

З історії хвороби № 315461/70 стаціонарного хворого ОСОБА_3, діагноз: посттравматичний дефект н/3 лівої виликогомілкової кітки, на етапному лікуванні за Ілізаровим, лімфатичний набряк лівої нижньої кінцівки. Госпіталізація 22 квітня 2013 року - 10 травня 2013 року. Операція 3 травня 2013 року: артродез лівого гомілково-ступневого суглобу блокуючим стержнем (а.с.24 медичної карти стаціонарного хворого № 316294/122).

Згідно виписного епікрізу з історії хвороби № 315 461/70 стаціонарного хворого ОСОБА_3 встановлено, що вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 14 березня 2016 року по 17 березня 2016 року. Діагноз: консолідований перелом дистального відділу лівої гомілки стан після МОС. Госпіталізація 25 листопада 2013 року - 13 грудня 2013 року. Операція 3 грудня 2013 року: взяття кісткового аутотрансплантанту з правої з правої здухвинної кістки. Остеотомія м/г кістки мос пластиною, ауто-аллопластика дефекту в/г кістки. Операція 28 листопада 2013 року - Артеріографія судин лівої нижньої кінцівки. Госпіталізація 14 березня 2016 року - 17 березня 2016 року. Операція 15 березня 2016 року: видалення мігрованого гвинта з лівої п'яти (а.с.16 медичної карти стаціонарного хворого № 25427/526).

Згідно розписки від 09 жовтня 2012 року ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_8 гроші на лікування дочки в сумі 1 500 грн.

Вироком Ржищівського міського суду Київської області від 29 грудня 2015 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. У задоволенні цивільного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ПрАТ «СК «Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено. Роз'яснено потерпілій ОСОБА_3 право на звернення до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої злочином, в порядку цивільного судочинства.

27 січня 2016 року ОСОБА_7 звернулася до ПрАТ «СК «Провідна» з заявою № про виплату страхового відшкодування потерпілій ОСОБА_3 за шкоду, яка була завдана внаслідок ДТП, що відбулася 15 вересня 2012 року на перехресті вул. Петровського та вул. Дзержинського у м. Ржищів.

Листом № 17-10/1479 від 08 лютого 2016 року ПрАТ «СК «Провідна» повідомила ОСОБА_3 про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з тим, що заява подана 27 січня 2016 року, тобто більш ніж через три роки від дати скоєння ДТП.

Листом № 1-12/31115 від 12 березня 2016 року ПрАТ «СК «Провідна» повідомила позивача про неможливість перегляду рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції керувався ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст. ст. 9, 22, 23, 24, 28, 29, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, та у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

З матеріалів справи вбачається, що 15 вересня 2012 року з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої ОСОБА_3 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження. Внаслідок цього позивач понесла значні витрати на лікування та зазнала фізичних страждань у зв'язку з пошкодженням здоров'я.

Під час розгляду кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, позивач пред'являла цивільний позов до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ПрАТ «СК «Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та просила стягнути солідарно на її користь з ОСОБА_2, ОСОБА_6, ПрАТ «СК «Провідна» завдану матеріальну шкоду в сумі 56 471 грн. 44 коп. (з яких 43 671.44 грн. кошти витрачені на лікування, транспортування та харчування, 2800 грн. кошти витрачені на рентгенівські знімки, 10000 грн. витрат на правову допомогу) та моральну шкоду в сумі 200 000 грн., відшкодування витрат на юридичний супровід та послуги адвоката в сумі 10000 грн. покласти на ОСОБА_2 (а.с.41-45, т. 1, справа № 374/223/15-к).

Вироком Ржищівського міського суду Київської області від 29 грудня 2015 року, зокрема, у задоволенні цивільного позову ОСОБА_3 відмовлено (а.с.123-131, т. 2, справа № 374/223/15-к).

Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Отже, частина 7 статті 128 КПК України містить вичерпний перелік умов, які є підставою для пред'явлення позову про відшкодування шкоди, завданої злочином, в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається зі змісту вироку, цивільний позов ОСОБА_3 вирішено по суті, що в силу вимог ст. 128 КПК України позбавляє її права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з вимогами, які заявлялися та вирішені в рамках кримінального провадження.

Роз'яснюючи у вироку ОСОБА_3 право на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої злочином, в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції залишив поза увагою вищезазначені вимоги закону та не звернув уваги, що чинним законодавством не передбачено права особи заявляти цивільний позов у разі якщо в його задоволенні відмовлено вироком суду, який набрав законної сили.

Разом з тим, зі змісту позову, заявленого в порядку цивільного судочинства, вбачається, що сума матеріальної шкоди, завданої внаслідок понесення витрат на лікування, харчування, транспортування збільшилася з 43 671 грн. 44 коп. до 45 972 грн. 64 коп. тобто на 2301,2 грн.

На підтвердження матеріальної шкоди ОСОБА_3 надала відповідні чеки та проїзні квитки. Проте, як вбачається з матеріалів кримінальної справи № 374/223/15-к переважна їх кількість (а.с.91-139, т. 1, справа № 374/223/15-к) надавалася позивачем під час розгляду цивільного позову в рамках кримінального провадження, вони були предметом судового розгляду, а тому не можуть бути враховані судом під час розгляду даної справи.

Разом з тим, ОСОБА_3 надала чеки, які підтверджують понесені нею витрати після ухвалення судом вироку від 29 грудня 2015 року, а саме у період перебування її на стаціонарі в ортопедо-травматологічному відділенні КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» у період з 14 березня 2016 року по 17 березня 2016 року.

Так, у матеріалах цивільної справи містяться чеки з аптеки на суму 68 грн. 26 коп., 14 грн. 52 коп., 16 грн. 49 коп., 29 грн. 26 коп., 32 грн. 20 коп., 200 грн. (а.с.74-76, Т. 1). Згідно листка лікарських призначень, який міститься у медичній картці стаціонарного хворого № 25427/526, ОСОБА_3 були призначені такі ліки, як анальгін 50% -1 мл. при болях в/м, димедрол 1% - 1,0 при болях в/м, кетанов 1 мл. в/м при болях, амікацин 0,50 в/м 2 рази, перев'язки п/о рани.

Лікарські препарати, які придбавалися позивачем за вищевказаними чеками, лікарем хворому не призначалися.

Чеки на суму 139 грн. 19 коп., 34 грн. 86 коп., 74 грн. 70 коп., 399 грн. 80 коп., 400 грн. (а.с.75-76, Т. 1) підтверджують купівлю продуктів харчування, оплату вартості бензину, що не відноситься до витрат на лікування, які підлягають відшкодуванню в порядку ст. 1187 ЦК України.

Проїзні квитки, які датовані 15 березня 2016 року (а.с.17, Т. 1), надані до суду позивачем, не свідчать про те, що саме ОСОБА_3 витратила кошти на проїзд. Крім того, 15 березня 2016 року ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні і її було прооперовано, а отже не могла користуватися громадським транспортом. Всі інші проїзні квитки (а.с.18-25, Т. 1) не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на них відсутня дата проїзду та інформація про пасажира, а також вони було предметом розгляду цивільного позову, який подавався під час розгляду кримінальної справи.

За таких обставин заявлена позивачем сума матеріального збитку, що не охоплювалась вимогами розглянутими під час кримінального провадження, а саме 2301,2 грн. не підтверджена наявними у справі доказами.

У позовній заяві ОСОБА_3 також просила стягнути на її користь витрати на юридичну консультацію та правову допомогу у розмірі 10 000 грн., а також витрати на рентгенівські знімки у розмірі 2 800 грн. Однак, такі вимоги заявлялися ОСОБА_3 у рамках кримінального провадження і суд відмовив позивачу у їх задоволенні.

Враховуючи зазначені обставини, ОСОБА_3 не довела понесення нею витрат та лікування, які не були предметом розгляду під час кримінального провадження, а тому підстави для стягнення на її користь матеріальної шкоди відсутні.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь позивача відшкодування за спричинену моральну шкоду.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, та у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 5 постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено судам, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність

причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з цивільним позовом у рамках кримінального провадження позивач просила стягнути 200 000 грн. в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду, а при зверненні до суду у червні 2016 року ОСОБА_3 просить стягнути 250 000 грн. такого відшкодування. Отже, сума у розмірі 50 000 грн. не охоплюється позовними вимогами, які були заявлені у рамках кримінального провадження і в задоволенні яких було відмовлено. Зазначена сума складається з 2 500 грн., які ОСОБА_3 просила стягнути зі страхової компанії як 5 % від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, та 47 500 грн., які позивач просила стягнути з ОСОБА_2, як особи, внаслідок протиправних дій якої, вона зазнала фізичних страждань.

Колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_3 в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду 47 500 грн. з ОСОБА_2, а у стягненні такого відшкодування у розмірі 2 500 грн. зі страхової компанії відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до вимог ст. 37 вказаного Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернулася до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування після спливу трьох років з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди, а, відтак, страхова компанія не має правових підстав для виплати позивачу відшкодування за спричинену моральну шкоду у розмірі 2 500 грн.

Згідно вимог ст. ст. 12, 14 ЦК Українки особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 14 вересня 2016 року (справа № 6-725цс16).

Враховуючи вищезазначене, позивач має право в повному обсязі пред'явити позов про стягнення відшкодування за спричинену моральну шкоду до ОСОБА_2, яка є винною у дорожньо-транспортній пригоді.

З матеріалів справи вбачається, що після ухвалення у кримінальній справі вироку, позивач продовжувала лікування внаслідок отриманих нею у результаті дорожньо-транспортної пригоди травм. Так, у період з 14 березня 2016 року по 17 березня 2016 року ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня».

Згідно виписного епікризу з історії хвороби № 315461/70 стаціонарного хворого 15 березня 2016 року ОСОБА_3 було проведено операцію, а саме видалення мігрованого гвинта з лівої п'яти. У вказаному епікризі також зазначено про те, що хвора у задовільному стані виписана для продовження лікування за місцем проживання.

Враховуючи зазначене, виходячи з принципу справедливості, виваженості та розумності, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки після ухвалення вироку вона продовжує лікування, нею було перенесено операцію, у зв'язку з чим позивач зазнала фізичних страждань, а тому розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду у розмірі 47 500 грн. цілком буде відповідати спричиненій моральній шкоді та характеру душевних та фізичних страждань позивача.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції не звернув увагу на вищезазначені обставини, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у матеріалах справи доказах, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 4 ст. 88 ЦПК України передбачено, що у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору згідно п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а, відтак, судовий збір, сплачений відповідачами за подачу апеляційної скарги, необхідно компенсувати за рахунок держави пропорційно до відхиленої частини позовних вимог.

При подачі апеляційної скарги ПрАТ «СК «Провідна» сплатила судовий збір у розмірі 1 252 грн. 81 коп. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача ПрАТ «СК «Провідна», судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави, стягнувши з Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області на користь ПрАТ «СК «Провідна» судовий збір у розмірі 1 252 грн. 81 коп.

На користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір пропорційно до відхиленої частини позовних вимог, а саме у розмірі 1 012 грн. 86 коп. ((1 252,81/100)*80,9).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» задовольнити.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 25 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, проживаючої по АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3, проживаючої по АДРЕСА_2, відшкодування за спричинену моральну шкоду у розмірі 47 500 (сорок сім тисяч п'ятсот гривень).

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області на користь ОСОБА_2, проживаючої по АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 1 012 (одна тисяча дванадцять гривень, 86 копійок).

Стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», місце знаходження - бул. Т. Шевченка, 37/122 у м. Київ, , судовий збір у розмірі 1 252 (одна тисяча двісті п'ятдесят дві гривні, 81 копійка).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Ігнатченко Н.В.