Справа № 381/3268/16-ц Головуючий у І інстанції Чернишова Є. Ю.
Провадження № 22-ц/780/5613/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 12.12.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Сліпченка О.І., Гуля В.В.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення порядку користування будинком та земельною ділянкою та усунення перешкод в користуванні ними,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що на підставі договору міни від 23.03.1996 року її родина: батько ОСОБА_6, мати ОСОБА_7, сестра ОСОБА_8, чоловік сестри ОСОБА_9, племінниця (дочка сестри) ОСОБА_10, брат ОСОБА_11 та вона стали співвласниками приватного домоволодіння № 91 по вул. Леніна (теперішня назва Соборна) в м. Фастові. Даний будинок був обміняний на приватну квартиру АДРЕСА_1 в 1996 року, яка належала на праві приватної власності родині на підставі свідоцтва про право спільної сумісної власності.

Згідно договору конкретного користування будинком від 29.08.1997 року, порядок користування приватним домоволодінням було визначено та виділено в користування батька ОСОБА_6, матері ОСОБА_7, брата ОСОБА_11, та ОСОБА_12 (по договору міни ОСОБА_13І.) 3/5 частини зазначеного домоволодіння, з приміщеннями по плану та частину відмостки, частину забору, частину криниці. Тобто, кожний став власником 3/20 частини домоволодіння, без визначення конкретних приміщень між собою. В користування відповідачки ОСОБА_8, її чоловіка ОСОБА_9, її дочки ОСОБА_10, перейшло 2/5 частини зазначеного домоволодіння, з приміщеннями по плану та частину відмостки, частка забору, частину криниці. Тобто, кожний із них став власником 2/15 частини домоволодіння, без визначення конкретних приміщень між собою.

В травні 2006 року батьки позивачки подарували їй свої частки, в цілому 6/20 частини будинку, за договором дарування від 24.05.2006 року, а в липні 2016 року брат ОСОБА_11, як власник 3/20 частин домоволодіння подарував позивачці свою частку будинку за договором дарування від 01.07.2016 року, після чого вона стала власником 3/5 частини домоволодіння, а її сестра ОСОБА_8 та її родина так і залишилися власниками 2/5 частини вказаного домоволодіння.

Позивачка вказує, що починаючи з 2010 року по даний час, вона сплачує всі рахунки організацій надавачів послуг (електропостачання, водопостачання, газопостачання), на неї оформлені особові рахунки, однак її сестра, співвідповідач по справі, з самого придбання будинку чинила та чинить перешкоди у проживанні в ньому, шляхом створення постійних скандалів та погроз у адресу позивачки.

Тому остаточно просила в позові визначити її точну частку в домоволодінні, яка згідно із правовстановлюючими документами становить 3/5, з виділенням конкретних приміщень в ньому, площею 52,9 кв.м„ по плану, а саме : І, площею 6,1 кв.м, 1-1, площею 11,2 кв.м 1-2, площею 10,7 кв.м, 1-3, площею 1,3 кв.м, 1-4, площею 3,0 кв.м, 1-5, площею 14,8 кв.м, 1-6, площею 6,8 кв.м. з установкою капітальної (цегляної) перегородки між частками співвласників; зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкод у вселенні та постійному проживанні в її частини будинку, що є у її власності, та визначених судом конкретних приміщень; визначити порядок користування прибудинковою земельною ділянкою по вул. Соборна, 91 в м. Фастові, пропорційно до часток права власності кожного із власників домоволодіння, та виділити їй частину прибудинкової земельної ділянки, площею 695,9 кв.м.; розділити особові рахунки даного будинку, зобов'язавши відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_14, ОСОБА_5, як власників 2/5 частин домоволодіння укласти окремі договори з організаціями надавачів послуг, та відрізати частину будинку відповідачів від опалення, газопостачання, водопостачання її частини будинку; зобов`язати відповідачів не чинити перешкод у приватизації прибудинкової земельної ділянки пропорційно до часток права власності домоволодіння кожним із співвласників, стягнути судові витрати.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Встановлено порядок користування домоволодінням №91 по вул. Соборна в м. Фастів, виділивши у користування ОСОБА_2 приміщення, пропорційно розміру її частки (3/5) у праві власності на спільне майно, а саме: приміщення І площею 6,10 кв.м; приміщення 1-1 площею 11,20 кв.м; приміщення 1-2 площею 10,70 кв.м; приміщення 1-3 площею 1,30 кв.м; приміщення 1-4 площею 3,00 кв.м; приміщення 1-5 площею 14,80 кв.м; приміщення 1-6 площею 6,80 кв.м. Встановлено порядок користування земельною ділянкою №91 по вул. Соборна в м. Фастів, виділивши ОСОБА_2 у користування земельну ділянку площею 695,9 кв.м.

У задоволені іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати по 1700 грн. з кожного.

Не погоджуючись з таким рішенням позивачка подала апеляційну скаргу посилаючись на порушення при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд унеможливив тим самим його виконання, оскільки відповідачі ніколи не дозволять поставити цегляну перегородку між частинами, що їм виділені. Крім того, судом не враховано витрати на правову допомогу, а саме складання 13 документів, та оплату позивачем комплексної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи. Тому просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

У запереченнях, відповідачі просять скаргу відхилити, посилаючись що позивачка та її представник неодноразово наголошували в судовому засіданні, що просять суд встановити порядок користування будинком та земельною ділянкою, тому посилання в апеляції на поділ будинку не може бути врахованим, оскільки є неможливим, так як частка ОСОБА_5 не визначено, оскільки він не отримав свідоцтво після смерті батька. Вважають рішення суду обґрунтованим та вмотивованим, а скаргу позивачки безпідставною.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Судом встановлено, що Відповідно до договору міни від 23.03.1996 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_15, ОСОБА_15 В.0., ОСОБА_11, ОСОБА_13 обміняли трьох кімнатну квартиру АДРЕСА_2 на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Леніна, 91 в м. Фасів Київської області, що належав ОСОБА_16 (а.с. 12).

Згідно договору від 29.08.1997 року в конкретне користування ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_17 переходять 3/5 частини жилого будинку по вул. Леніна, 91 в м. Фастів Київської області з приміщеннями по плану: І - 6,1 кв.м., 1-3 - 6,8 кв.м., 1-4 - 11,2 кв.м., 1-5 - 10,7 кв.м., 1-6 - 1,3 кв.м., 1-7 - З кв.м., 1-8 - 9,6 кв.м., а також сарай Б,сарай Ж, сарай В, погріб К, туалет Л, частина відмостки, частина забору частина криниці. В користування ОСОБА_3, ОСОБА_3 0.Б., ОСОБА_18 переходять 2/5 частини жилого будинку по вул. Леніна, 91 в м. Фастів Київської області з приміщеннями по плану: 1-1 - 14,1 кв.м., 1-2 - 3,9 кв.м., 1-3 - 20,2 кв.м., 1-10 - 7,6 кв.м., а також гараж Г, частина відмостки, частина забору, частина криниці (а.с. 13).

Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 24.05.2006 року, ОСОБА_6, ОСОБА_7 подарували ОСОБА_2 6/20 частин жилого будинку по вул. Соборна (бувша Леніна), 91 в м. Фастів Київської області (а.с. 14).

Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 21.06.2016 року, ОСОБА_11 подарував ОСОБА_2 3/20 частини жилого будинку по вул. Соборна, 91 в м. Фастів Київської області (а.с. 16-17).

Як вбачається з будинкової книги, в будинку № 91 по вул. Соборний в м.Фастові зареєстровані ОСОБА_7, ОСОБА_6І,, ОСОБА_2, ОСОБА_19 (а.с.19-20).

Згідно довідки від 05.08.2016 року, виданої головою вуличного комітету, в будинку № 91 по вулиці Соборній в м. Фастові зареєстровано ОСОБА_19, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_5, а ОСОБА_2 в будинку зареєстрована, але не проживає (а.с. 38).

Як вбачається з технічного паспорта, інвентарний номер 2167, реєстровий номер 4478, власниками житлового будинку № 91 по вул.Соборній в м. Фастові є ОСОБА_2 3/5 частин, ОСОБА_20 2/15 частин, ОСОБА_15 2/15 частин, ОСОБА_18 2/15 частин.

Відповідно до довідки № 156 від 09 серпня 2016 року, виданої КП Фастівської міської ради Фастівське бюро технічної інвентаризації, станом на серпень 2016 року право власності на житловий будинок № 91 по вул. Соборній в м. Фастові зареєстровано на імя: ОСОБА_2 3/5 частин будинку, ОСОБА_3, ОСОБА_15, ОСОБА_18 2/5 частин будинку на всіх (у кожного частка складає 2/15 частин) (а.с.22).

З висновку експерта № 17166 від 16 червня 2016 року вбачається, що частка ОСОБА_2 у домоволодінні № 91 по вул. Соборна в м. Фастів Київської області відповідно до правовстановлюючих документів становить - 3/5. Арифметична частка ОСОБА_2 у домоволодінні № 91 по вул. Соборна в м. Фастів Київської області, відповідно до фактичного користування, становить 50/100, в одиницях площі житлового будинку - 48,7 кв.м. Розмір частки ОСОБА_2, згідно правовстановлюючих документів у домоволодінні № 91 по вул. Соборна в м. Фастів Київської області (3/5) не відповідає розміру частки, якою вона фактично користується на час проведенню дослідження (50/100). Частці ОСОБА_2 відповідає фактична площа земельної ділянки № 91 по вул. Соборна в м. Фастів Київської області в розмірі 0,0814 га.

Крім того, експертом запропоновані можливі варіанти порядку користування та виділу приміщень у домоволодінні № 91 по вул. Соборна в м. Фастів Київської області, що належить ОСОБА_2 та дорівнює 3/5 частинам, а саме:

Варіант 1 приміщення І площею 6,10 кв.м; приміщення 1-1 площею 11,20 кв.м; приміщення 1-2 площею 10,70 кв.м; приміщення 1-3 площею 1,30 кв.м; приміщення 1-4 площею 3,00 кв.м; приміщення 1-5 площею 14,80 кв.м; приміщення 1-6 площею 6,80 кв.м.

Варіант 2 - приміщення І площею 6,10 кв.м; приміщення 1-1 площею 11,20 кв.м; приміщення 1-2 площею 10,70 кв.м; приміщення 1-3 площею 1,30 кв.м; приміщення 1-4 площею 3,00 кв.м; приміщення 1-5 площею 9,60 кв.м; приміщення 1-6 площею 6,80 кв.м.

При цьому, як вбачається зі змісту дослідницької частини висновку експерта, для обладнання двох ізольованих приміщень по запропонованому варіанту 1, роботи по переплануванню будинку виконувати не потрібно, а для варіанту 2 необхідно виконати демонтування частини перегородки між приміщеннями 1-5 та 2-3, влаштувавши глуху перегородку між приміщеннями 1-5 та 2-3. (а.с.154-155).

Задовольняючи позов в частині встановлення порядку користування домоволодінням за варіантом 1, суд першої інстанції послався, що виділив в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно.

Звертаючись з апеляційною скаргою, позивачка зазначила, що такий спосіб порядку користування є неможливим, оскільки приміщення, які їй виділені не будуть відокремлені від відповідачів, вона не зможе ними користуватись.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість встановлення порядку користування домоволодінням, проте вважає, що встановлений судом порядок користування за варіантом №1 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, не буде відповідати захисту прав та інтересів позивачки, тому такий спосіб підлягає зміні та встановленню порядку користування за варіантом №2 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, а саме: виділивши у користування ОСОБА_2 житлові приміщення 1-1 площею 11,20 кв.м, 1-5 площею 14,80 кв.м. та 1-6 площею 6,80 кв.м., підсобні приміщення 1 площею 6,10 кв.м, 1-2 площею 10,70 кв.м, 1-3 площею 1,30 кв.м, 1-4 площею 3,00 кв.м., зобов'язавши ОСОБА_2 для забезпечення ізольованого користування: демонтувати частину перегородки між приміщеннями 1-5 та 2-3 та влаштувати глуху перегородку між приміщеннями 1-5 та 2-3.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність зміні рішення в частині встановлення порядку користування домоволодінням.

При цьому становлення судом порядку користування земельною ділянкою позивачкою не оскаржується, тому в цій частині рішення не переглядається.

Відмовляючи в задоволенні позову іншої частини вимог про розподіл особових рахунків та зобовязання відповідачів укласти окремі договори з організаціями надавачів послуг, суд першої інстанції виходив з того, що питання щодо розділу особового рахунку у спірному будинку можливо вирішити у позасудовому порядку, звернення до суду із вказаною позовною вимогою є передчасним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки правові підстави для задоволення цих вимог відсутні.

Також погоджується колегія суддів із висновком суду щодо вимог позивачки про зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди у вселенні до 3/5 частини будинку, постійному проживанні в ньому, у приватизації прибудинкової земельної ділянки пропорційно до її частки, оскільки захисту в судовому порядку підлягають порушені права, а не можливість їх порушення у подальшому.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.

Перевіряючи доводи скарги про невірне визначення судом розміру відшкодування позивачці понесених нею судових витрат, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки суд першої інстанції належним чином обґрунтував свій висновок, який є вірним і відповідає вимогам закону.

Щодо доводів скарги позивачки в частині відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу, колегія суддів приймає їх до уваги з наступних підстав.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Виходячи зі змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України витрати на правову допомогу мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи.

Граничний розмір компенсації витрат на правовому допомогу встановлюється законом.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 48 постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_21 у статусі адвоката позивачки приймав участь у шести судових засідань, загальним часом 4 години 30 хвилин, отже, витрати позивачки на правову допомогу у розумінні укладеної угоди - є такими, що пов'язані з наданням правової допомоги та участю у судових засіданнях при розгляді справи та підтверджені квитанцією про сплату, а відтак мають компенсуватися у розмірі 5760 грн., в силу ст. 85 ЦПК України, із врахуванням граничного розміру такої компенсації. Таким чином з кожного з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню 1920 грн.

Вчинення дій поза судовим засідання, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у цій справі не підлягають задоволенню у звязку з відсутністю розрахунку таких витрат.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню витрати позивачки за подачу апеляційної скарги у розмірі 173 грн. з кожного з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року в частині встановлення порядку користування домоволодінням змінити, виділивши у користування ОСОБА_2 житлові приміщення 1-1 площею 11,20 кв.м, 1-5 площею 14,80 кв.м. та 1-6 площею 6,80 кв.м., підсобні приміщення 1 площею 6,10 кв.м, 1-2 площею 10,70 кв.м, 1-3 площею 1,30 кв.м, 1-4 площею 3,00 кв.м., зобов'язавши ОСОБА_2 для забезпечення ізольованого користування: демонтувати частину перегородки між приміщеннями 1-5 та 2-3 та влаштувати глуху перегородку між приміщеннями 1-5 та 2-3.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року в частині відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з кожного з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 1920 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати за подачу апеляційної скарги у розмірі 173 грн. з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :