Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/813/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

26.04.2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Кіселика С.А., Чельник О.І.

секретар Бодопрост М.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Фортечний відділ ДВС м. Кіровограда Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину та про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

В ході розгляду справи відмовилась від позову в частині щодо зміни способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину і ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 вересня 2016 року прийнято відмову позивача від позову, провадження в цій частині позовних вимог закрито (а.с.77-78).

В обгрунтування позову про стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів, зазначала, що рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17 січня 2014 року розірвано шлюб з відповідачем, а рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 лютого 2014 року стягнуто з відповідача аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 листопада 2013 року по 19 січня 2025 року.

Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду, утворилась заборгованість по сплаті аліментів. Тому просила суд стягнути з відповідача на її користь за період з 01 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів в сумі 621,92 грн., за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року в сумі 2 861,60 грн., з 01 січня 2016 року по 01 квітня 2016 року в сумі 713,44 грн., а всього неустойку за період з 01 жовтня 2014 року по 01 квітня 2016 року в сумі 4 196,96 грн.(а.с.2-4,24-26,95-96).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 березня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 4 196,96 грн. та 551,20 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору (а.с.181-185).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначає, що він не був обізнаний про заборгованість по аліментам, його вина в утворенні заборгованості відсутня (а.с.196-199).

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивач, яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи в режимі відеоконференції, в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України її неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 лютого 2014 року з відповідача на користь позивача на утримання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття,а саме, починаючи з 20 листопада 2013 року по 19 січня 2025 року (а.с.29).

На виконання вказаного рішення суду 04 лютого 2014 року видано виконавчий лист, який позивач 05 лютого 2014 року пред'явила до виконання (а.с.7, 214,215).

Відповідач працював, через бухгалтерію за місцем роботи стягувались аліменти і до 01 жовтня 2014 року заборгованості по сплаті аліментів не було.

За даними Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кіровограда Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з 01 жовтня 2014 року по 01 травня 2016 року відповідач аліменти на утримання дитини не сплачував, у зв'язку з чим виникла заборгованість (а.с.8, 177).

Факт заборгованості по аліментам відповідач не заперечує, розмір заборгованості за аліментами, визначений державним виконавцем, відповідачем в судовому порядку не оскаржено.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач був обізнаний про свій обовязок сплачувати аліменти на утримання сина.

Доводи відповідача про те, що він не був обізнаний про наявність заборгованості є безпідставними, оскільки відповідно до рішення суду він зобовязаний щомісячно сплачувати аліменти на дитину та до 01 жовтня 2014 року виконував цей обовязок.

В суді апеляційної інстанції відповідач пояснив, що після розірвання шлюбу позивач виїхала з дитиною проживати в м. Гайворон, чим позбавила його можливості спілкуватись з дитиною. Пізніше вирішила питання про позбавлення його батьківських прав, тому він не платив аліменти.

Підтвердив, що заборгованість по аліментам сплатив у червні 2016 року, коли дізнався, що державним виконавцем накладено арешт на належний йому автомобіль (а.с.125,128,129.

Пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи відповідача про відсутність його вини в утворенні заборгованості по аліментам у звязку з тим, що йому не був відомий банківський рахунок позивача, на який можливо сплачувати аліменти, є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Як свідчить заява ОСОБА_2 начальнику Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського МУЮ, вона ще 06 березня 2014 року повідомила особистий рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк», на який просила перераховувати аліменти (а.с.214). Вказаний рахунок змінився лише у січні 2016 року.

Крім того, відповідач не був позбавлений можливості здійснювати сплату аліментів шляхом направлення, зокрема грошового переказу за місцем проживання позивача, яке, як він пояснив в судовому засіданні, йому відомо.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку про те, що заборгованість за аліментами за період з жовтня 2014 року по квітень 2016 року включно виникла з вини відповідача і обґрунтовано визначив розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за вказаний період в межах позовних вимог в сумі 4 196,96 грн..

Згідно ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції відповідачем не надано докази про матеріальний та сімейний стан відповідача, які б свідчили про наявність правових підстав для зменшення розміру неустойки.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач пояснив, що на початку 2017 року зареєструвався як фізична особа-підприємець, працює і надає послуги перукаря. Інших осіб, крім сина ОСОБА_4, у нього на утриманні немає.

Безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи є доводи апеляційної скарги про те, що відповідач був позбавлений судом можливості надати докази.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач повідомлявся під розписку про судові засідання , призначені 06.12.2016 року, 26 січня 2017 року, на 17 лютого 2017, 03 березня 2017 року (а.с.145,149, 162), двічі подавав клопотання про відкладення розгляду справи, надавав заяву про долучення до справи доказів заяви позивача до ДВС від 01 червня 2016 року, розрахунку заборгованості та чеків про сплату аліментів (а.с175,176,177,178,179), а в судове засідання 03 березня 2017 року подав заяву про розгляд справи в його відсутність.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі та доказах, висновків суду не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залиша Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Л.В. Суровицька

Судді С.А.Кіселик

ОСОБА_5