АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Вербової І.М.,

суддів Поливач Л.Д., Шахової О. В.,

при секретарі Іваницькій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу АнділахаяВіталія Семеновича, поданою в інтересах Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 вересня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено, поруку останньої, встановлену на підставі укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» договору поруки від 11 грудня 2007 року №MRTG-98/Р визнано припиненою (а. с. 79 - 82).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, АнділахайВ. С. в інтересах ПАТ «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Так, у 2007 році між банком, позичальником ОСОБА_3 та позивачкою було укладено договір поруки для забезпечення виконання зобов'язання за договором кредиту. Відповідно до умов договору поруки поручитель та позичальник залишаються зобов'язаними перед банком до моменту виконання всіх зобов'язання за кредитним договором.

Апелянт наголошує на тому, що договір кредиту не визнано недійсним, розірваним або припиненим в судовому порядку, а тому його положення є чинними до моменту повного виконання.

Крім того, позивачка пропустила строк позовної давності, що виступає окремою підставою для відмови в задоволенні позовної заяви.

Таким чином, суд першої інстанції фактично дозволив поручителю уникнути від виконання зобов'язань за договором кредиту.

В суді апеляційної інстанції, представник ПАТ «Укрсоцбанк» - Анділахай В.С. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з підстав, наведеній у ній.

_______________________________________________

Справа № 752/5152/17

№ апеляційного провадження 22-ц/796/10973/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Т. М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 заперечував проти за задоволення апеляційної скарги з тих підстав, що порука ОСОБА_2 є припиненою. Крім того, письмові заперечення останнього містяться в матеріалах даної справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, 11 грудня 2007 року між ТОВ «Унікредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про іпотечний кредит за № MRTG-98, за умовами якогобанк надав позичальнику кредит в сумі 120 000 доларів США строком користування з 11 грудня 2007 року по 11 грудня 2022 року, зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 12 % річних (а.с. 6 - 7).

Пунктом 2.3 вищевказаного визначено, що позичальник зобов'язується щомісячно не пізніше дати, визначеної графіком погашення кредиту, забезпечити наявність на своєму поточному рахунку суми, достатньої для проведення договірного списання коштів.

11 грудня 2007 року між ТОВ «Унікредит Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № MRTG-98/P, згідно умов якого позивачка зобов'язувалась перед банком солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобов'язань за договором про іпотечний кредит за № MRTG-98 від 11 грудня 2007 року (а.с. 10).

Пунктом 4.2.та 4.3. вищевказаного договору визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання за кредитним договором; не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 квітня 2009 року ОСОБА_2 зверталась до ПАТ «УніКредит Банк» із заявою про відмову бути поручителем та відповідати за боржника ОСОБА_3 за його зобов'язаннями за договором кредитку. Банк відмовив останній в задоволенні її заяви (а.с.11, 12).

Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано, ОСОБА_2 присвоєно прізвище ОСОБА_2 (а.с.13).

У липні 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» направив ОСОБА_2 як поручиьтелю вимогу щодо спати заборгованості за договором іпотечного кредитування в розмірі 142 622,68 доларів США.

В подальшому, банк неодноразово звертався з претензіями до позичальника та поручителя для виконання останніми своїх зобов'язань.

06 жовтня 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит.

09 березня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_3 14 березня 2012 року припинив виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Разом з тим, відповідач пред'явив вимогу до неї, як поручителя, лише 10 липня 2014 року, тобто після двох років порушення ОСОБА_3 умов договору про іпотечне кредитування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник не виконав умови кредитного договору та не сплатив заборгованість на зменшення кредиту, протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ «Укрсоцбанк» не пред'явило позову про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2, а тому встановлена за договором порука останньої є припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інгстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 559 ЦК України визначено підстави припинення поруки.

Так, згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя (постанови Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14, від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2056цс15, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Пункт 3.4 договору поруки чітко передбачає, що поручитель та боржник залишаються зобов'язаними перед банком до того моменту, поки всі зобов'язання за кредитним договором не будуть виконані в повному обсязі.

Згідно з п. 4.1. договору поруки, укладеного між сторонами у справі, визначено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами (уповноваженими представниками сторін).

Разом з тим, умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Настання строку виконання основного зобов'язань має бути обумовлене в договорі, що обумовлює основне зобов'язання.

Пунктом 2.3 договору про іпотечний кредит № MRTG-98 від 11 грудня 2007 року поручитель зобов'язувався щомісячно не пізніше дати, визначеної графіком погашення кредиту, забезпечити наявність на своєму поточному рахунку суми, достатньої для проведення договірного списання коштів.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що починаючи з 14 березня 2012 року позичальник перестав сплачувати кошти, що підтверджується змістом листа № 0112/081 від 14 березня 2012 року банку, з якого вбачається, що станом на 14 березня 2012 року боржник не здійснив погашення обов'язкового платежу, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 2 129,83 доларів США та 100 грн. (а.с. 14)

Пунктом 4.3 договору про іпотечний кредит № MRTG-98 від 11 грудня 2007 року банк має вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за кредитом в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором, іпотечним договором та договорам страхування, в тому числі, але не виключно, у випадку, зокрема одноразового прострочення сплати чергового платежу по кредиту та процентів за користування кредитом на строк понад 45 днів.

Пунктом 4.4 договору про іпотечний кредит передбачено, що виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту та інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання позичальником відповідної вимоги.

Позичальник не виконав умови вказаного договору та не сплатив грошові кошти на зменшення кредиту за договором про іпотечний кредит № MRTG-98 від 11 грудня 2007 року. Відповідач, в свою чергу, скористався своїм правом, визначеним п.4.3. вищевказаного договору про іпотечний кредит та згідно ч.2 ст.1050 ЦК України пред'явив вимогу дострокового погашення всього боргу, змінивши строк виконання зобов'язання. А отже починаючи з 10 липня 2014 року для відповідача розпочався шестимісячний строк для пред'явлення позовних вимог до суду згідно ч.4 ст.559 ЦК України. Разом з тим, позов було подано лише 06 жовтня 2015 року.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, відповідачем не дотримано строків пред'явлення вимоги, внаслідок чого порука є припиненою.

Доводи апеляційної скарги, які ґрунтуються зокрема на тому, що договір кредиту не визнано недійсним, розірваним або припиненим в судовому порядку, а тому його положення є чинними до моменту повного виконання, є необґрунтованими, а тому відхиляються колегією суддів.

Доводи апелянта щодо пропуску позивачкою строків позовної давності, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позовної заяви, є також необґрунтованими, оскільки згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, відповідач звернувся до суду з позовом 06 жовтня 2015 року, а тому позов ОСОБА_2 є таким, що поданий у березні 2017 року в межах строків позовної давності.Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Судом також вірно вирішено питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Анділахая Віталія Семеновича, поданою в інтересах Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д.Поливач

О.В.Шахова