28 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Кадєтової О.В., Мазур Л.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Лісова» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_5, про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки, визнання недійсним договору оренди землі,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня
2016 року, додаткове рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 08 лютого 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У травні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Лісова» (далі - ТОВ «Агрофірма Лісова») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 11 серпня 2008 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Агрофірма Лісова» укладено договір оренди землі, який зареєстровано в Компаніївському відділі КРФ ДП «ЦДЗК» 24 грудня 2010 року.
Актом приймання передачі земельної ділянки ОСОБА_4 передала земельну ділянку розміром 3,2 га розташовану на території Лозуватської сільської ради в оренду ТОВ «Агрофірма Лісова».
За умовами договору строк дії договору закінчувався 24 грудня
З 24 грудня 2010 року по 24 грудня 2015 року ТОВ «Агрофірма Лісова» користувалося земельною ділянкою відповідно до укладеного договору та ним було виконано всі обов'язки по договору.
20 листопада 2015 року ТОВ «Агрофірма Лісова» направило цінним листом з повідомленням про вручення на адресу ОСОБА_4 лист про поновлення договору оренди землі, яким зазначили про намір скористатися своїм переважним правом на укладання договору оренди землі та проект договору оренди землі з новими умовами.
Оскільки відповідач протягом місяця після закінчення строку дії договору не висловив будь-яких заперечень проти поновлення договору оренди, то ТОВ «Агрофірма Лісова» вважав, що договір є поновленим відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі».
23 лютого 2016 року ТОВ «Агрофірма Лісова» направило на адресу ОСОБА_4 додаткову угоду про поновлення договору оренди. В місячний строк дана додаткова угода не була укладена у зв'язку зі зволіканням або не бажанням її укладати власником земельної ділянки.
Ураховуючи наведене, ТОВ «Агрофірма Лісова» просило поновити договір оренди землі, укладений між ТОВ «Агрофірма Лісова» та ОСОБА_4, на той самий строк на тих самих умовах, які були передбачені договором.
У серпня 2016 року ТОВ «Агрофірма Лісова» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору оренди земельної ділянки укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 недійсним.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що всупереч вимог ст. 33 Закону України «Про оренду землі»09 червня 2016 року ОСОБА_4 уклала новий договір оренди землі з ОСОБА_5, а тому ТОВ «Агрофірма Лісова» просило визнати договір оренди земельної ділянки укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 недійсним, оскільки їм стало відомо про укладення даного договору під час судових засідань за первісним позовом та вважає, що на час укладання договору оренди між відповідачами діяв договір укладений між ТОВ «Агрофірма Лісова» та ОСОБА_4
Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2016 року обʼєднано в одне провадження справу за позовом ТОВ «Агрофірма Лісова» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки та справу за позовом ТОВ «Агрофірма Лісова» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.
Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено. Визнано договір оренди земельної ділянки, укладений 11 серпня 2008 року між ТОВ «Агрофірма Лісова» та ОСОБА_4, який зареєстровано в Компаніївському відділі КРФ ДП «ЦДЗК» 24 грудня 2010 року поновлений на той самий строк і на тих самих умовах. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений

06 червня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Додатковим рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2016 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 08 лютого 2017 року рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2016 року та додаткове рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня

2016 року, додаткове рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 08 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення. ким в задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої доводи неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 11 серпня 2008 року між ТОВ «Агрофірма Лісова» та ОСОБА_4 укладено договір оренди землі, який зареєстрований у Компаніївському відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центру державного земельного кадастру» за № НОМЕР_1 від 24 грудня 2010 року.

Відповідно до п. 7 Договору, даний договір укладено строком на 5 років, який зареєстрований у Компаніївському відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центру державного земельного кадастру 24 грудня 2010 року, оскільки договір є укладеним з моменту його державної реєстрації то строк дії договору закінчувався 24 грудня 2015 року.

Згідно умов вищевказаного пункту договору, після закінчення строку договору орендар має право поновлення його на новий період. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 1 рік до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

20 листопада 2015 року ТОВ «Агрофірма Лісова» направило цінним листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача лист про намір поновити договір оренди землі.

02 березня 2016 року ТОВ «Агрофірма Лісова» направило на адресу ОСОБА_4 додаткову угоду про поновлення договору оренди. В місячний строк дана додаткова угода не була укладена.

09 червня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір оренди землі строком на 10 (десять) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами ч. 1 ст. 210 ЦК Українита ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації і, виходячи зі змісту ст. ст. 210, 640 ЦК Українита ст. 18 Закону України «Про оренду землі», є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі»передбачено, що після закінчення строку договору оренди землі орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов, переважне право на поновлення договору. В разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. Якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору, останній підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що ТОВ «Агрофірма Лісова» дотримано вимоги ст. 33 Закону України «Про оренду землі», щодо поновлення договору, оскільки ним у встановлений у договорі строк надіслано орендодавцю повідомлення про свій намір скористатися переважним правом щодо укладення договору на новий строк з відповідним проектом додаткової угоди, тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Ураховуючи те, що позовні вимоги ТОВ «Агрофірма Лісова» задоволено в повному обсязі, суд першої інстанції ухвалюючи додаткове рішення про розподіл судових витрат, діяв відповідно до приписів ЦПК України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня

2016 року, додаткове рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 08 лютого 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2016 року, додаткове рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 08 лютого 2017 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Лісова» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_5, про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки, визнання недійсним договору оренди землі залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова Л.М. Мазур