Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пісчанської Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про тлумачення заповіту та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про тлумачення змісту заповіту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що 04 січня 2016 року помер їхній з відповідачем батько ОСОБА_4, який за життя склав заповіт, відповідно до якого останній на випадок смерті зробив таке розпорядження: належний йому 61/100 частин жилого будинку с надвірними побудовами та спорудами, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Аксакова, 14/1, належні йому цінні папери, грошові внески заповів ОСОБА_5, а в разі її смерті ОСОБА_2, а також належну йому земельну ділянку з побудовами та спорудами; належну йому кімнату, що знаходиться на першому поверсі житлового будинку № 14 по вул. Аксакова в м. Дніпропетровську заповів ОСОБА_1 06 березня 2013 року ОСОБА_5 померла. 16 лютого 2016 року позивач та відповідач звернулися до приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_3 із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом, на що отримали постанову про відмову у видачі свідоцтва з підстав заплутаності тексту заповіту, через що не вдалось встановити обсяг спадкового майна та визначити частку кожного із спадкоємців. Оскільки між позивачем та відповідачем домовленостей з приводу тлумачення даного заповіту досягнуто не було, між ними виник спір, то такий спір може бути вирішений лише в судовому порядку. Тому позивач просить суд здійснити тлумачення заповіту складеного ОСОБА_4, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 24 жовтня 1998 року та зареєстрованого в реєстрі за № 9-2572, щодо обсягу спадкового майна та часток кожного із спадкоємців (ОСОБА_1 та ОСОБА_2).

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому посилається на те, що 02 січня 2016 року помер їхній з відповідачем батько, який за життя склав заповіт. 16 лютого 2016 року вони з братом звернулися до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою приватного нотаріуса їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через заплутаність тексту заповіту. 23 вересня 2016 року на замовлення позивача інженером з інвентаризації нерухомого майна складено акт за результатами обстеження домоволодіння № 14 по вул. Аксакова у м. Дніпро, згідно якого житлова кімната 1-8 площею 13,4 кв.м. в літ. А-2 складає 7/100 часток домоволодіння. Таким чином залишається 54/100 частки вказаного домоволодіння. Тому позивач просить суд здійснити тлумачення змісту заповіту ОСОБА_4, як виявлення волі заповідати ОСОБА_2 належних заповідачеві 54/100 частки домоволодіння № 14 по вул. Аксакова в м. Дніпро, яке складає: в житловому будинку літ. А-2 позн. 1-4-1-7 площею 40,0 кв.м., прибудова літ. а-1, прибудова літ. а2-1, сарай літ. Б, вбиральня літ. В, 1/2 споруд № 1-6, І, а також належну заповідачу земельну ділянку, розташовану в м. Дніпро по вул. Аксакова, 14; ОСОБА_1 належних заповідачеві 7/100 часток домоволодіння № 14 по вул. Аксакова в м. Дніпро, яке складає: житлова кімната позн. 1-8, площею 13,4 кв.м. в літ. А-2.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 заперечував.

Відповідач ОСОБА_8 та його представник в судовому засіданні не заперечували проти тлумачення змісту заповіту, а також просили задовольнити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовані та підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Як встановлено в судовому засіданні, 24 жовтня 1998 року ОСОБА_4 було складено заповіт, відповідно до якого останній на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належні 61/100 частин жилого будинку з надвірними побудовами та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, належні йому цінні папери; грошові внески і безстроковий внесок заповів: ОСОБА_5, а в разі її смерті належні йому 61/100 частин жилого будинку заповів: ОСОБА_2, а також належну йому земельну ділянку з побудовами та спорудами, розташовану в м. Дніпропетровську по вул. Аксакова, 14/1. Належну йому кімнату І-8/13, 4 кв.м., що знаходиться на першому поверсі жилого будинку № 14 по вул. Аксакова м. Дніпропетровська заповів ОСОБА_1 /а.с. 13/.

Належне ОСОБА_4 право власності на 61/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Аксакова, буд. 14, підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19 червня 2014 року, індексний номер 23236563 /а.с.138/.

06 березня 2013 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 506189, виданого Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції /а.с.11/.

02 січня 2016 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 668449, виданого Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції /а.с. 12/

У встановлений законом строк позивач та відповідач звернулися до приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини після смерті батька /а.с. 122, 126/.

Постановами приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_3 від 07 липня 2016 року відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, оскільки через заплутаність тексту заповіту неможливо оцінити спадкового майна та визначити частку кожного із спадкоємців, так як зазначені в заповіті 61/100 частина житлового будинку включає в себе кімнату площею 13,4 кв.м., яку спадкодавець заповідав ОСОБА_1, а одночасно з тим, ці ж 61/100 частину цього ж будинку заповідав ОСОБА_2 /а.с.14-15/

У відповідності до ст.1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно до ст.1218 ЦК України, до спадщини входять всі права і обов'язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1256 ЦК України спадкоємці вправі здійснити тлумачення заповіту з дотриманням правил тлумачення правочинів, встановлених ст. 213 ЦК України.

За відсутності згоди між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України.

Виходячи з аналізу положень норм ст. ст. 213, 1256 ЦК України тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання у спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому ч. 2 ст. 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину.

Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті ( ст. 1233 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Правила, за якими має здійснюватися тлумачення правочину, закріплені у частинах 3, 4 ст. 213 ЦК України. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з'ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Встановлений статтею 213 ЦК України перелік обставин, які мають значення для тлумачення заповіту, не є вичерпним.

За змістом вказаних норм тлумачення змісту правочину можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства оцінюється судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Тлумачення змісту правочину є правом суду, а не обов'язком за умови наявності спору. Метою тлумачення правочину є з'ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі.

Зі змісту спірного заповіту вбачається, що заповідач заповів своєму сину ОСОБА_2 належну йому 61/100 частину житлового будинку, а також земельну ділянку з побудовами та спорудами, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Аксакова, 14/1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19 червня 2014 року, індексний номер 23236563. При цьому належну йому кімнату І-8 площею 13,4 кв.м., що знаходиться на першому поверсі вказаного будинку він заповів ОСОБА_1

Згідно акту від 23 вересня 2016 року, складеного інженером з технічної інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_9, на замовлення ОСОБА_2, з метою визначення частки, проведено обстеження домоволодіння № 14 по вул. Аксакова у м. Дніпро, яке складає: літ. А-2 житловий будинок загальною площею 123 кв.м., житловою площею 69,2 кв.м. (кв. 1 загальною площею 72,2 кв.м., житловою площею 42, 3 кв.м., кв. 2 загальною площею 50,8 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м.); літ. Б сарай; літ. В вбиральня; літ. Г гараж; літ. И навіс; № 1-6,1 споруди. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 червня 2014 року ОСОБА_4 належить 61/100 частки у домоволодінні № 14 по вул. Аксакова у м. Дніпро. Житлова кімната поз. 1-8 пл. 13, 4 кв.м. на першому поверсі житлового будинку літ. А-2 складає 7/100 часток домоволодіння. Таким чином залишається 54/100 вказаного домоволодіння /а.с. 45/.

Отже, враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що зі змісту заповіту вбачається, що заповідач заповів своєму сину ОСОБА_2 54/100 частин вказаного домоволодіння, а сину ОСОБА_1 7/100 частин домоволодіння.

Суд не бере до уваги розрахунок часток від 07 березня 2017 року наданий представником позивача за первісним позовом, оскільки вказаний розрахунок був здійснений без згоди та підпису співвласника /а.с. 74-75/.

При розгляді даної справи, суд, беручи до уваги розяснення викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», дійшов висновку про те, що між сторонами дійсно існує спір щодо розуміння змісту правочину і тому його слід витлумачити у судовому порядку, однак, лише відповідно до того, що в ньому дійсно виражено.

За таких обставин, суд вважає за необхідне витлумачити заповіт ОСОБА_4 від 24 жовтня 1998 року як вираження волі заповідача заповісти ОСОБА_2 54/100 частин жилого будинку № 14 по вул. в м. Дніпро, та ОСОБА_1 7/100 частин жилого будинку № 14 по вул. Аксакова в м. Дніпро.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про тлумачення заповіту та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про тлумачення змісту заповіту задовольнити частково.

Здійснити тлумачення змісту заповіту ОСОБА_4, померлого 04 січня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 24 жовтня 1998 року, як виявлення волі заповідати

ОСОБА_2 54/100 частини жилого будинку № 14 по вул. Аксакова в м. Дніпро

ОСОБА_1 7/100 частини жилого будинку № 14 по вул. Аксакова в м. Дніпро.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.О. Демидова