Справа № 492/1582/16-ц
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

11 травня 2017 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі: судді Борисової С.П., при секретарі Каширній О.Г., за участю позивачки ОСОБА_1, представника позивачки - адвоката Бучацького В.В., відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідачів адвоката Ковпак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, після смерті якого залишилося спадкове майно, яке на випадок своєї смерті ОСОБА_6 заповів їй відповідно до заповіту від 26 травня 2015 року, що посвідчений секретарем виконкому Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області Іванченко Л.В. Після смерті спадкодавця, вона спадщину прийняла, користувалася спадковим майном, тим самим не відмовлялася від прийняття спадкового майна. Однак при зверненні до нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона пропустила строк, визначений ст. 1270 ЦК України для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Таким чином, зважаючи на поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, яка полягає у тому, що смерть ОСОБА_6 була сильним для позивачки моральним ударом, вона була зайнята його похованням, організацією поминок, а також в неї виникли грошові труднощі, а оскільки вона не відмовилася від спадщини і фактично її прийняла, вважала, що заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини можна подати у будь-який час, ОСОБА_1 просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті спадкодавця.

В ході судового розгляду ОСОБА_1 змінила предмет та підстави позову, заявивши позовні вимоги до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і просила суд встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_6 до дня його смерті. В поданій до суду уточненій позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що проживала з ОСОБА_6 починаючи з 2005 року, що підтверджено доданими нею до позову документами.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, з підстав, що зазначені в уточненому позові та пояснила суду, що постійно проживала з ОСОБА_6 в с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області протягом десяти років у його будинку до дня його смерті. Вони вели спільне господарство, в будинку є її особисті речі. Дружина ОСОБА_6 ніколи до нього не приїздила, іноді до нього навідувався син. А вона возила ОСОБА_6 до лікарні. Їй було відомо, що ОСОБА_6 перебуває у зареєстрованому шлюбі, але не зважала на це. Коли ОСОБА_6 помер, вона займалася його похованням разом з його сином ОСОБА_3

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Бучацький В.В. пояснив суду, що його довіритель проживала разом із ОСОБА_6 однією сім'єю і даний факт підтверджується довідкою, що видана Дивізійською сільрадою від 31 жовтня 2016 року. Оскільки ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_6 до дня його смерті, то вона є такою що спадщину прийняла, але оскільки нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину і, спадкоємці першої черги оспорюють її право на спадкування за заповітом, ОСОБА_1 необхідно встановити такий факт, як проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги не визнали та дали пояснення про те, що ОСОБА_6 поїхав проживати у с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області після смерті своєї матері, щоб доглядати за будинком, який залишився після її смерті. Іноді ОСОБА_6 приїздив до дружини ОСОБА_4 в с. Зелена Балка. ОСОБА_3 будучи сином ОСОБА_6 періодично один - два рази на місяць навідувався до батька. Іноді він бачив, що ОСОБА_1 приходила до батька, але він ніколи не бачив, щоб вони спільно проживали, вона то приходила то уходила. ОСОБА_6 ніколи не говорив про намір розірвати шлюб з ОСОБА_4 з причин його проживання з іншою жінкою. Відповідачці ОСОБА_4 відомо, що ОСОБА_1 просто іноді з її чоловіком зловживали алкоголем.

Представник відповідачів - адвокат Ковпак О.В. підтримавши пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зазначив, що до погосподарських книг у селах вносяться відомості про осіб, які постійно проживають у відповідному будинку у селі. Відомості про те, що ОСОБА_1 проживала постійно у будинку, де проживав ОСОБА_6 відсутні, а отже і відсутні підстави для задоволення її позову.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно з копією заповіту від 26.05.2015 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, ОСОБА_6 усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом буде мати право, заповів ОСОБА_1 (а.с. 6).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено свідоцтвом про його смерть (а.с. 8).

Як видно із копії матеріалів спадкової справи № 405/2015 щодо майна померлого ОСОБА_6, після його смерті до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися син померлого ОСОБА_3 та дружина померлого ОСОБА_4 ОСОБА_1 ж постановою нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із пропуском нею строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 32 - 44).

В підтвердження заявлених позовних вимог ОСОБА_1 надала суду копію пенсійного посвідчення ОСОБА_6; копію листа Пенсійного фонду України, адресованого ОСОБА_6 на адресу його проживання в АДРЕСА_1; копію довідки Дивізійської сільської амбулаторії загальної практики сімейної медицини про перебування ОСОБА_6 на диспансерному обліку у зв'язку з хворобами; копію заяви ОСОБА_6 про переоформлення державного акту на його ім'я та копію розпорядження про переоформлення державних актів від 03.08.2004 року № 352/А - 2004; копію договору про користування електричною енергією, оформленого на ім'я ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 57 - 62). Крім того ОСОБА_1 надала суду довідку, видану Дивізійською сільрадою Татарбунарського району Одеської області № 1769 від 31.10.2016 року, відповідно до якої ОСОБА_6 на день своєї смерті проживав без реєстрації в АДРЕСА_1. Разом із ним проживала з 2005 року (зі слів сусідів) його співмешканка ОСОБА_1 (а.с. 9).

В підтвердження заперечень проти позову відповідачі надали суду довідку, що видана Дивізійською сільрадою Татарбунарського району Одеської області № 303 від 27.08.2015 року, відповідно до якої згідно запису в погосподарській книзі сільської ради № 2 особовий рахунок НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 проживав ОСОБА_6, 1951 року народження до дня своєї смерті, яка настала 05.06.2015 року (а.с. 66).

Встановлені судом обставини справи та досліджені докази свідчать про те, що між спадкоємцями майна померлого ОСОБА_6 існує спір про право цивільне, а цей факт виключає розгляд даної вимоги в межах окремого провадження.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Частинами першою та третьою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Зі змісту Закону вбачається, що місцем проживання особи вважається місце її державної реєстрації у встановленому законом порядку.

Відповідно до роз'яснень, які надані у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Також п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, передбачено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Відповідно до Листа ВСУ від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» доказами по справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу є документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Однак, відповідно до довідки, що видана Дивізійською сільрадою Татарбунарського району Одеської області № 303 від 27.08.2015 року згідно запису в погосподарській книзі сільської ради № 2 особовий рахунок НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 проживав ОСОБА_6, 1951 року народження до дня своєї смерті, яка настала 05.06.2015 року.

Судом не приймається до уваги довідка, що видана Дивізійською сільрадою Татарбунарського району Одеської області № 1769 від 31.10.2016 року, відповідно до якої разом з ОСОБА_6 по день його смерті проживала з 2005 року (зі слів сусідів) його співмешканка ОСОБА_1, оскільки такий факт констатований у довідці зі слів сусідів, а не за даними погосподарської книги, за даними якої ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 проживав один, про що було зазначено вище. Крім того, аналізуючи надану позивачкою довідку суд зазначає, що свідчення сусідів спадкодавця про те, що з ним проживала ОСОБА_1 з 2005 року не можуть бути належними доказами постійного проживання до часу відкриття спадщини, тому що свідок позбавлений законом можливості встановлювати факт постійного проживання спадкодавця з ОСОБА_1

Також позивачка ОСОБА_1 зазначала, що нею були понесені витрати на поховання спадкодавця, однак ці обставини не можуть бути підтвердженням факту спільного постійного проживання із спадкодавцем. Цей факт також не підтверджують копії документів, що надані позивачкою в підтвердження заявленого позову (а.с. 57 - 62).

Відповідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. За переконанням суду, матеріали справи не містять необхідних належних та допустимих доказів у підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 про те, що вона проживала постійно зі спадкодавцем з 2005 року по день смерті ОСОБА_6 Отже позивачка не довела заявлених нею позовних вимог, чим не виконала обов'язок, визначений законом.

Навпаки, наявні матеріали справи є доказами, які свідчать про наявність у ОСОБА_6 спадкоємців за законом першої черги сина ОСОБА_3 та дружини ОСОБА_4, з якою ОСОБА_6 перебував у шлюбі з 11 листопада 1973 року (а.с. 37), які в свою чергу вчасно звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що позовні вимоги позивачки є необґрунтованими та не доведеними, у зв'язку з чим ОСОБА_1 в позові слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 209, 212, 214 - 215 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ

Арцизького районного суду С.П. Борисова