Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2017 Справа №607/12984/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого Грицака Р.М.

за участю секретаря Чех Ю.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третьої особи Державної фіскальної служби України Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання дій неправомірними, визнання правочину удаваним, визнання укладеним договору про припинення кредитного зобов'язання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третьої особи Державної фіскальної служби України Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання дій неправомірними, визнання правочину удаваним, визнання укладеним договору про припинення кредитного зобов'язання. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що 20 березня 2008 року між ним та ВАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №770/42-33-08, за умовами якого банк надав йому кредитні кошти в сумі 34000 доларів США в забезпечення якого ним було передано в іпотеку квартиру№29 по вул. Н.Яремчука, 44а в м. Тернополі. При цьому банком не було попереджено його в письмовій формі про можливість валютних ризиків під час надання кредиту в іноземній валюті для придбання квартири та повернення кредитної заборгованості. Він неодноразово звертався до відповідача з письмовими зверненнями щодо зміни умов кредитного договору, зокрема, в частині сплати процентів за користування кредитом за курсом дол. США, який діяв на момент підписання кредитного договору - 4,84 грн. за 1 (один) долар США, а також з приводу поетапного розстрочення кредитної заборгованості. У відповідь на вказані звернення й клопотання відповідач надавав інформацію, якою відмовляв в перегляді істотних умов кредитних зобов'язань щодо розміру та валюти повернення кредиту. В ході переговорів сторонами було вирішено питання щодо можливості мирного позасудового вирішення спору та припинення кредитних зобов'язань шляхом сплати ним єдиним платежем суми відступного в сумі 10000 доларів США. З незрозумілих міркувань на момент оформлення угоди щодо припинення кредитних зобов'язань відповідач надав йому для підписання позивачу ОСОБА_5 угоду про розірвання Договору, в якій вказувався пункт щодо списання безнадійної кредитної заборгованості (прощення боргу) в сумі 17034,78 дол. США. Вважає, що визначена відповідачем сума в розмірі 17034,78 дол. США не може бути віднесена до переліку безнадійної кредитної заборгованості та списаною (прощеною боржнику) за рахунок страхового резерву банку в разі наявності діючої банківської іпотеки та невирішеного судового спору щодо стягнення заборгованості з позичальника та поручителя. Крім того зазначає, що банк з невідомих міркувань списував не лише заборгованість з основного тіла кредиту, яка реально видавалася готівкою позивачу, але також списав як безнадійну кредитну заборгованість нараховані проценти та пеню, які не мають реальної фінансової складової та нараховувалися в результаті проведення певних фінансових обрахунків. Із назви та змісту підписаного сторонами Договору від 27.11.2015 року неможливо встановити правовий зміст вказаного правочину, оскільки ним передбачено з однієї сторони розірвання кредитного договору, а з іншої сторони - прощення (списання) безнадійної кредитної заборгованості, що суперечить пункту 7 Порядку НБУ №172. В договорі зазначено, що сума прощеного боргу розглядається як додаткове благо та включається до складу оподатковуваного доходу позивача, про що банк направляє інформацію до податкових органів. Проте на його думку, фактично під договором про розірвання до кредитного договору в дійсності приховувався за правовою природою та змістом досягнутих домовленостей договір про припинення кредитних зобов'язань шляхом передачі відступного в грошовій формі одноразовим платежем. Жодних додаткових благ при цьому він не отримував, оскільки не погоджувався на списання як безнадійної заборгованості пені (неустойки), яка нарахована відповідачем. Вважає, що відповідач шляхом підписання з ним договору про розірвання кредитної угоди безпідставно переклав на нього обов'язок щодо податкових зобов'язань за прощеною кредитною заборгованістю в сумі нарахувань, оскільки якщо кредитор за самостійним рішенням за рахунок страхового резерву анулює борг фізичній особі то така операція визнається як отримання доходу платника податку у вигляді додаткового блага й обкладається податком за ставками, визначеними п.167.1 ст.167 ПК України, окрім випадків ведення кредитором претензійно-позовної роботи та стягненню заборгованості за кредитними договорами в судовому порядку. Крім того, правовий зміст вчинених ним та банком дій - сплата ним певної суми в обумовлені строки і припинення відповідачем дії кредитного договору не відповідають ознакам правочину анулювання (прощення) боргу. Оскільки відповідно до ст.605 ЦК України, прощення є безумовним одностороннім правочином. Як зазначалося вище, анулювання відбулося лише за умови виконання ним платіжних зобовязань, отже фактичні дії, вчинені сторонами на виконання домовленості мали двосторонній умовний (оплатний) характер, що притаманні для правочину, передбаченого ст.600 ЦК України - припинення зобовязань за згодою сторін внаслідок передання відступного (грошей, майна тощо). Фактично було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору про припинення кредитних зобовязань передачею відступного. Отже, під правочином щодо прощення (анулювання) боргу в дійсності приховувався зміст правочину щодо припинення кредитних зобовязань шляхом передачі відступного відповідачу в грошовій формі одноразовим платежем. Тому просить визнати неправомірними дії відповідача, щодо нарахування та списання безнадійної кредитної заборгованості пені за кредитним договором №770/42-33-08 від 20.03.2008 року, визнати удаваним правочином Договір про розірвання до Кредитного договору №770/42-33-08 від 20.03.2008 року щодо прощення безнадійної заборгованості в сумі 17034,78 дол. США, визнати укладеним між ОСОБА_6 та ПАТ «Укрсоцбанк» Договору про припинення кредитного зобов'язання за кредитним договором №770/42-33-08 від 20.03.2008 року шляхом передання позичальником відступного на суму 10000 дол. США. Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав і мотивів зазначених у позові та просять їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - ОСОБА_3 в судовому засіданні позову не визнав та подав письмове заперечення в якому просить відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у письмових запереченнях. Представник третьої особи Державної фіскальної служби України Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції в судове засідання не зявився, однак подав суду письмове пояснення на позов в якому зазначає, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається основна сума його боргу (кредиту), анульованого (прощеного) за самостійним рішення кредитора, не повязаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у розмірі, що перевищує у 2015 році 609, 00 грн., у 2016 році 689,00 грн.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав:

20 березня 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» укладено Договір кредиту №770/42-33-08, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 34000 доларів США на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання - придбання квартири АДРЕСА_1, з кінцевим терміном повернення до 10.03.2033 року. 20 березня 2008 року між ОСОБА_1 (Іпотекодавець) та Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (Іпотекодержатель) укладено договір іпотеки згідно умов, якого Іпотекодавець передає в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, для придбання якої надається кредит. ПАТ «УКРСОЦБАНК» є правонаступником Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», що підтверджується Статутом ПАТ «УКРСОЦБАНК» (нова редакція) зареєстрованого 14.06.2010 року. 27 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УКРСОЦБАНК» був укладений Договір про внесення змін №3 до Договору кредиту №770/42-33-08 від 20 березня 2008 року відповідно до умов якого сторони погодили, наступне: - якщо Позичальник починаючи з дати укладення цього Договору про внесення змін до 31 грудня 2015 року здійснить одноразовий платіж в сумі від 500,00 дол.США на підставі Заяви на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням, форма якої зазначена в Додатку №1 до цього Договору про внесення змін (надалі за текстом - «Заява»), то Позичальник набуває права на анулювання (прощення) заборгованості по Кредиту, процентам та комісіям в сумі, що дорівнює сумі здійсненого платежу. При цьому, сума внесеного платежу направляється на погашення заборгованості за Договором кредиту згідно черговості, передбаченої цим Договором про внесення змін. ( п.3.2); - позичальник зобов'язаний здійснити платежі, зазначені в п.3.2. Договору про внесення змін та надати Кредитору підписану Заяву не пізніше 16 години 30 хвилин поточного робочого дня Кредитора, в який Позичальник здійснює відповідний платіж; - якщо Позичальник надасть Заяву та/або здійснить платежі, зазначені в п.3.2. цього Договору після строку, вказаного в п.п. 3.2 та/або 3.3. цього Договору про внесення змін або в сумі, меншій ніж та, що зазначена у Заяві, то такі кошти будуть направлені на погашення заборгованості за Договором кредиту в черговості передбаченій цим Договором про внесення змін без права на анулювання (прощення) заборгованості за Договором кредиту.(п.3.3); - у разі виконання Позичальником умов, зазначених у п. 3.2. та п.3.3. цього Договору про внесення змін, сума заборгованості за Кредитом (на дату внесення коштів), процентам та комісіям в розмірі, зазначеному в п.3.2. цього Договору про внесення, підлягає анулюванню (прощенню). При цьому, Сторони домовилися, що першочергово Кредитор здійснюватиме анулювання заборгованості за Кредитом, а заборгованість за процентами та комісіями підлягатиме анулюванню в другу чергу. Сума платежу, що підлягає анулюванню (прощенню) та дата такого анулювання (прощення), зазначаються у відповідній Заяві. Умови щодо повідомлення Позичальника про анулювання (прощення) та його обов'язок самостійно сплатити податок з доходів і відобразити їх у річній податковій декларації, відповідно до вимог Податкового кодексу України, зазначаються у відповідній Заяві. (п.3.4); - якщо позичальник починаючи з дати укладення цього Договору про внесення змін до 31 грудня 2015 року здійснить одноразовий платіж в сумі менше ніж 500,00 дол.США, то сума такого платежу направляється на погашення кредиту згідно черговості, передбаченої цим Договором про внесення змін без права на анулювання (прощення) заборгованості за Договором кредиту. 27.11.2015 року ОСОБА_1 подав Банку Заяву на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням, відповідно до якої просить списати кошти в розмірі 1000 доларів США з поточного рахунку №6212 на погашення заборгованості по кредиту та просить здійснити анулювання ( прощення) заборгованості на зазначену суму зазначивши, що він належним чином повідомлений Банком про суму анулювання (прощення) заборгованості та про свій обовязок самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб з суми прощеної основної заборгованості за Кредитом і відобразити такий дохід у річній декларації відповідно до вимог п.п. 164.2.17 ст. 164 Податкового кодексу України.

Аналогічні за змістом Заяви на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням боргу ОСОБА_1 подав Банку: 01 грудня 2015 року на суму 2500 доларів США, 09 грудня 2015 року на суму 7 260,00 доларів США., 10 грудня 2015 року на суму 5 450,00 доларів США, та 11 грудня 2015 року на суму 6274,78 доларів США. Квитанцією №FJВ045 від 27.11.2015 року підтверджується внесення ОСОБА_1 коштів в розмірі 1000 доларів США, що еквівалентно 23597,30 грн. на поточний рахунок №6212 для погашення кредиту.

Квитанцією №FJВ066 від 01.12.2015 року підтверджується внесення ОСОБА_1 коштів в розмірі 2500 доларів США, що еквівалентно 59870,22 грн. на поточний рахунок №6212 для погашення кредиту.

Квитанцією №FJВ026 від 09.12.2015 року підтверджується внесення ОСОБА_1 коштів в розмірі 170 000, 00 грн. на поточний рахунок №6212 для погашення кредиту.

Квитанцією №FJВ028 від 10.12.2015 року підтверджується внесення ОСОБА_1 коштів в розмірі 122 880,00 грн. на поточний рахунок №6212 для погашення кредиту.

Квитанцією №FJВ036 від 11.12.2015 року підтверджується внесення ОСОБА_1 коштів в розмірі 1800,00 грн. на поточний рахунок №6212 для погашення кредиту.

Квитанцією №FJВ034 від 11.12.2015 року підтверджується внесення ОСОБА_1 коштів в розмірі 23000,00 грн. на поточний рахунок №6212 для погашення кредиту

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що сторони виконали умови укладеного 27.11.2017 року Договору про внесення змін №3 до Договору кредиту №770/42-33-08 від 20 березня 2008 року, а саме позивач ОСОБА_1 як боржник до 31.12.2015 року вніс на погашення заборгованості по кредиту, а банк анулював йому борг за кредитом в розмірі 17 034,78 доларів США, що еквівалентно 399 054,32 грн., що підтверджується довідкою банку від 26.04.2016 року.

Згідно довідки виданої 14.12.2015 року ПАТ «УКРСОЦБАНК», зобовязання ОСОБА_1 за Договором кредиту №770/42-33-08 від 20.03.2008 року, виконано в повному обсязі та банк претензій до позичальника не має.

Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.600 цього ж Кодексу зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Згідно зі ст.605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Аналіз діючого законодавства дає підстави вважати, що зазначена норма ЦК України визначає, що за удаваним правочином обидві сторони свідомо, підписуючи правочин, діяли з метою приховати інший правочин, а воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені підписаним ними правочином. У такій ситуації існують два правочини: один удаваний, а інший - той, який сторони правочину мали на увазі. Удаваний правочин своєю формою нібито прикриває реальний правочин.

У частині 2 статті 235 ЦК України зазначено, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Дана норма прямо не передбачає недійсності удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі.

Пленум Верховного Суду України у п.25 постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз»яснив, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Позивачем в ході розгляду справи не надано суду належних, допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що сторони, у тому числі і відповідач, підписуючи додатковий договір, мали на меті укладання зовсім іншого правочину і діяли саме з такою метою.

Твердження позивача про те, що банк не повідомив його письмово про суму анулювання ( прощення) заборгованості та про його обовязок самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб з суми прощеної основної заборгованості за Кредитом і відобразити такий дохід у річній декларації відповідно до вимог п.п. 164.2.17 ст. 164 Податкового кодексу України суд вважає спростованими матеріалами справи, а саме, Заявами на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням боргу, підписаними та поданими до банку особисто ОСОБА_1

Таким чином, будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом повязувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для визнання правочину удаваним. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що в ході розгляду справи ознак удаваного правочину між сторонами не установлено, а тому суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», третьої особи Державної фіскальної служби України Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання дій неправомірними щодо нарахування та списання безнадійної кредитної заборгованості пені за кредитним договором №770/42-33-08 від 20.03.2008 року, визнання удаваним правочином Договір про розірвання до Кредитного договору №770/42-33-08 від 20.03.2008 року щодо прощення безнадійної заборгованості в сумі 17034,78 дол. США, визнання укладеним між ОСОБА_6 та ПАТ «Укрсоцбанк» Договору про припинення кредитного зобов'язання за кредитним договором №770/42-33-08 від 20.03.2008 року шляхом передання позичальником відступного на суму 10000 дол. США слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 10, 11, 15, 60, 208, 209, 212 215, 294 ЦПК України, ст.ст. 235, 509, 600, 605, 627 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третьої особи Державної фіскальної служби України Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання дій неправомірними щодо нарахування та списання безнадійної кредитної заборгованості пені за кредитним договором №770/42-33-08 від 20.03.2008 року, визнання удаваним правочином Договір про розірвання до Кредитного договору №770/42-33-08 від 20.03.2008 року щодо прощення безнадійної заборгованості в сумі 17034,78 дол. США, визнання укладеним між ОСОБА_6 та ПАТ «Укрсоцбанк» Договору про припинення кредитного зобов'язання за кредитним договором №770/42-33-08 від 20.03.2008 року шляхом передання позичальником відступного на суму 10000 дол. США - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд.

Головуючий суддяОСОБА_7