АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 671/354/17
Провадження № 22-ц/792/955/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Пєнти І.В.,

суддів: Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар Філіпчук О.С.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 04 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Волочиського районного центру первинної медико-санітарної допомоги про стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Волочиського районного центру первинної медико-санітарної допомоги про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначалось, що у неї з чоловіком 31.08.2010 року народився син ОСОБА_3, якому встановлено діагноз вентрикуломегалія, а 27.07.2013 року народилась донька ОСОБА_4, якій встановлено діагноз фенілкетонурія, єдиним лікуванням при цій хворобі є дієтотерапія зі споживанням низькобілкових та безбілкових продуктів. Вказувала, що 14.09.2016 року головним лікарем Волочиського районного центру первинної медико-санітарної допомоги направлено лист Службі у справах дітей Волочиської районної державної адміністрації, Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Волочиської міської ради та районному відділенню поліції ГУНП в Хмельницькій області, в якому було зазначено, що за адресою позивача проживає сімя, в якій виховується троє малолітніх дітей, з яких двоє перебувають на диспансерному обліку в звязку із захворюванням, та просив направити працівників вищезазначених служб для проведення спільного з дільничним лікарем-педіатром, обстеження умов проживання, оцінки стану здоровя та харчування доньки ОСОБА_4.

Посилається на те, що через оголошення лікарської таємниці відповідачем про хворобу їхнього сина ОСОБА_3 дізналась велика кількість сторонніх осіб, в результаті чого вона зазнала сильних моральних переживань та стресу, оскільки після візитів комісії значна кількість сусідів почали задавати питання про хворобу її доньки та сина. Звертаючись до суду, просила стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду за розголошення лікарської таємниці відносно її сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку вона оцінює в 10000 грн.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 04 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Волочиського районного центру первинної медико-санітарної допомоги про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Апелянт вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм чинного законодавства України. На думку апелянта, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив та оцінив докази по справі, порушив вимоги ст. 40 Закону України «Про основи законодавства про охорону здоровя», ст.ст. 3, 24 Конвенції «Про права дитини», а також протиправно застосував норми порядку взаємодії субєктів соціального супроводу сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах. А тому, просила рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу.

Позивач та відповідач в судове засідання не зявились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що ОСОБА_2 є матірю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БВ № 196075(а.с. 4).

Відповідно до ч. 1 ст. 286 ЦК України, фізична особа має право на таємницю про стан свого здоровя, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні.

Згідно із ст. ст. 39-1, 40 Основ законодавства України про охорону здоровя пацієнт має право на таємницю про стан свого здоровя, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні.

Медичні працівники та інші особи, яким у звязку з виконанням професійних або службових обовязків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків.

14 вересня 2016 року головним лікарем Волочиського РЦПМСД було направлено лист № 774 до Служби у справах дітей Волочиської райдержадміністрації, КУ «Центр надання соціальних послуг» та районного відділення поліції ГУНП в Хмельницькій області про направлення працівників вищевказаних служб для проведення 15.09.2016 року спільного з дільничним лікарем-педіатром обстеження умов проживання, оцінки стану здоровя та харчування дочки позивачки ОСОБА_4. Підставою для написання такого листа стало те, що сімя не зявляється на обстеження до лікаря та не надає можливості обстежити дітей вдома. Цей лист також містить інформацію про те, що за адресою: АДРЕСА_1, проживає сімя ОСОБА_5, в якій виховується 3 малолітніх дітей, двоє з яких перебувають на диспансерному обліку, у звязку із захворюванням. Дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, отримує за державні кошти спеціалізоване харчування. Один раз на три місяці дитина повинна бути оглянута лікарем-педіатром (а.с. 6).

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що у листі №774 від 14.09.2016 року відсутня будь-яка інформація про сина позивачки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, стан його здоровя, діагноз, а також відомості, одержані при його медичному обстеженні, інтимну і сімейну сторони життя громадянина. Тобто інформація, наведена у листі, не підпадає під визначення таємниці про стан здоровя та лікарської таємниці щодо малолітнього ОСОБА_5

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем порушено ст. 40 Основ законодавства України про охорону здоровя щодо незаконного розголошення лікарської таємниці, ст. ст. 3, 24 Конвенції про права дитини, є безпідставними.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.91, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ст. 6 Конвенції).

Держави-учасниці визнають право дитини на користування найбільш досконалими послугами системи охорони здоровя та засобами лікування хвороб і відновлення здоровя. Держави-учасниці намагаються забезпечити, щоб жодна дитина не була позбавлена свого права на доступ до подібних послуг системи охорони здоровя.

Держави-учасниці домагаються повного здійснення цього права, зокрема, вживають заходів щодо:

a) зниження рівня смертності немовлят і дитячої смертності;

b) забезпечення надання необхідної медичної допомоги та охорони здоров'я всіх дітей з приділенням першочергової уваги розвитку первинної медико-санітарної допомоги;

c) боротьби з хворобами і недоїданням, у тому числі в межах первинної медико-санітарної допомоги, шляхом, поряд з іншим, застосування легкодоступної технології та надання достатньої кількості поживного продовольства та чистої питної води, беручи до уваги небезпеку і ризик забруднення навколишнього середовища;

d) надання матерям належних послуг по охороні здоровя у допологовий і післяпологовий періоди;

e) забезпечення інформацією всіх прошарків суспільства, зокрема батьків і дітей, щодо здоровя і харчування дітей, переваги грудного годування, гігієни, санітарії середовища перебування дитини і запобігання нещасним випадкам, а також доступу до освіти та підтримки у використанні цих знань;

i) розвитку просвітницької роботи та послуг у галузі профілактичної медичної допомоги та планування розміру сімї (ст. 24 Конвенції).

Позивачем у позовній заяві зазначено, а її представником в судовому засіданні підтверджено, що їх двоє дітей: дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_3 з народження хворіють відповідно на фенілкетонурію та вентрикуломегалію.

Відповідно до п. 3 Постанови КМУ № 896 від 21.11.2013 року «Про затвердження Порядку виявлення сімей (осіб), які перебувають у складних життєвих обставинах, надання їм соціальних послуг та здійснення соціального супроводу таких сімей (осіб)» виявлення, надання соціальних послуг та соціальний супровід сімей (осіб), які перебувають у складних життєвих обставинах, здійснюються районними, міськими, районними у містах центрами соціальних служб для сімї, дітей та молоді (далі центри) разом із субєктами, що надають соціальні послуги, та суб'єктами соціальної роботи із сімями, дітьми та молоддю (далі субєкти).

До сімей (осіб), які перебувають у складних життєвих обставинах, належать сімї (особи), які не можуть самостійно подолати або мінімізувати негативний вплив, зокрема, такої обставини, як тривала хвороба, встановлена інвалідність (у тому числі дітей), вроджені вади фізичного та психічного розвитку, малозабезпеченість, безробіття одного з членів сімї (особи), що негативно впливає на виконання батьківських обовязків, призводить до неналежного утримання дитини та догляду за нею (пп. 5 п. 4 Постанови).

Облік сімей (осіб), які перебувають у складних життєвих обставинах, ведеться центром відповідно до поданої фахівцем із соціальної роботи (далі - фахівець) інформації за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

У разі надходження усної або письмової інформації про підозру або факт насильства в сім'ї, або реальну загрозу його вчинення, жорстоке поводження з дитиною, залишення дитини без піклування батьків, виникнення іншої ситуації, яка загрожує життю чи здоровю члена сім'ї (особи), фахівець здійснює екстрене втручання у ситуацію з метою негайного усунення або мінімізації наслідків такої ситуації.

За наявності загрози життю чи здоровю дитини фахівець негайно в телефонному режимі повідомляє службу у справах дітей та підрозділ органів внутрішніх справ. Після здійснення екстреного втручання фахівець аналізує обставини, що призвели до виникнення такої ситуації, для планування та проведення подальшої роботи із сімєю (особою).

Центр залучає у разі необхідності до проведення оцінки потреб сімї (особи) у наданні соціальних послуг та обстеження її матеріально-побутових умов спеціалістів служби у справах дітей, структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, відповідного підрозділу органів внутрішніх справ та структурного підрозділу з питань охорони здоровя міської, районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, психолога. (пп. 6-7, 9 Порядку).

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що наявність у Волочиського районного центру медико-санітарної допомоги інформації про наявність у тій чи іншій сімї хворих малолітніх дітей, батьки яких не забезпечують їм регулярного медичного огляду, є підставою для повідомлення ним відповідних органів для вжиття заходів з метою забезпечення медичних прав таких дітей. Вказані дії не можуть бути розцінені як розголошення лікарської таємниці. А тому, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків суду та не містять посилання на докази, які б впливали на законність рішення суду.

Апеляційна скарга в частині необхідності направлення справи д осуду першої інстанції для продовження розгляду є безпідставною, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: 1) постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін; 2) скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог; 3) змінити рішення суду; 4) постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав у межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча/підпис/ ОСОБА_6

Судді:/підписи/ ОСОБА_7

ОСОБА_8

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду І.В. Пєнта

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9 Провадження № 22-ц/792/955/17

Доповідач Пєнта І.В. Категорія № 30