Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/7026/16-ц Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «КБ «ПриватБанк» на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09 лютого 2017 року

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «КБ «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 03 травня 2012 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач отримав кредит у розмірі 600 грн., свої зобов'язання за фактичне використання кредиту належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 31 березня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 13659,11 грн.

З урахуванням зазначеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на користь Банку вказану суму заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 09 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у звязку зі спливом строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Ухвалюючи рішення районний суд не звернув увагу, що згідно кредитного договору ОСОБА_2 було видано картку зі строком дії до листопада 2015 року. Отже право вимоги до відповідача щодо повного погашення заборгованості у банка виникло з 01.12.2016 року. З позовом до суду Банк звернувся 10.05.2016 року, тобто в межах строку позовної давності. Таким чином вважає, що висновок суду про відмову у задоволенні позову через сплив позовної давності, початок перебігу якого було визначено судом з дати останнього погашення по кредиту, а саме з 28.03.2013р. є помилковим та суперечить вимогам ч.5 ст. 261 ЦК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом установлено, що 03 травня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кошти у сумі 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості.

Умови кредитного договору ОСОБА_2 не виконував і станом на 31.03.2016 року утворилася заборгованість у сумі 13659,11 грн., з яких: 597 грн. 82 коп. - заборгованості за кредитом, 8784 грн. 67 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 3150 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина)та 626 грн. 62 коп. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що останній платіж здійснено відповідачем 28 лютого 2013 року, а банк звернувся до суду 10 травня 2016 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності, тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Згідно із ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом вірно визначено правовідносини, що виникли між сторонами і відповідачем рішення суду в цій частині не оскаржується.

Однак, висновок суду про не дотримання строків позовної давності не відповідає обставинам справи.

Так, відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

За змістом ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Відповідачем 09 лютого 2017 року подана заява про застосування строку позовної давності (а.с.83).

Згідно заяви ОСОБА_2 від 03.05.2012 року (а.с.6) останній погодився, що ця Заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, які затверджені наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року (далі Умови та Правила), а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Ознайомлення з вказаними документами ОСОБА_2 засвідчив своїм підписом.

Відповідно до п.2.1.1.2.3 Правил надання банківських послуг, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено, що картрахунок - це поточний рахунок на якому враховуються операції по платіжній картці, платіжна картка - це спеціальний платіжній засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду карточки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку платника або відповідно банківського рахунку з метою оплати вартості товару або послуг.

Згідно з п. 2.1.1.1 вказаних Умов та Правил, для надання банківських послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає картку.

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий самий строк.

Водночас, із Правил користування платіжною картою вбачається, що строк дії кредитного договору, кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки.

Згідно з пунктом 2.1.1.2.11 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця (включно).

Згідно Довідки про Умови кредитування та п.2.1.1.12.5 Правил користування платіжною картою встановлено, що погашення по Кредиту процентів відбувається щомісячно за попередній місяць, а тіла кредиту в повному обємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH).

Таким чином, договором передбачено погашення щомісячними періодичними платежами відсотків за користування кредитом та в повному обсязі кредитного ліміту не пізніше закінчення строку дії кредитної картки.

У правовій позиції Верхового Суду України, викладеній у постанові № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2 за договором від 03.05.2012 року була видана картка № 613912, зі строком дії до листопада 2015 року (а.с.84-101,119).

Тобто, термін виконання зобовязання по сплаті кредиту визначено останнім днем місяця терміну дії платіжної картки 30 листопада 2015 року.

Посилання представника відповідача про видачу ОСОБА_2 картки зі строком дії один рік є безпідставним.

За правилами ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказів про видачу платіжної картки із зазначенням другого терміну її дії, представником відповідача надано не було. Крім того, останній відмовився надати в судове засідання для огляду вказану платіжну картку видану 03.05.2012 року ОСОБА_2

Згідно із ч.5 ст.261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, а тому з 01 грудня 2015 року розпочався строк позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом.

Останні платіж проведений відповідачем у березні 2013 року в межах строку дії платіжної картки.

Позов подано до суду 10 травня 2016 року (а.с.40), тобто Банк звернувся з позовом до ОСОБА_3 в межах встановленого законом строку позовної давності.

Таким чином, висновок суду про відмову у задоволенні вимог банку через сплив позовної давності, початок перебігу якого було визначеного з дати останнього погашення по кредиту, є невірним та суперечить положенням ст. ст. 256, 261, 267 ЦК України.

За таких обставин, коли судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення нового - про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором станом на 31.03.2016 року в розмірі 13659,11 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2893 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову Публічного акціонерного товариства «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 03.05.2012 року б/н станом на 31.03.2016 року в розмірі 13659,11 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 597,82 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 8784,67 грн.; заборгованості за пенею та комісією в сумі 3150,00 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) 626,62 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «КБ «ПриватБанк» понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2893 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий : Судді :