Справа № 522/4280/17
Провадження по справі № 2/522/6278/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді -Бойчука А.Ю.,

за участю секретаря - Іскрич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом по якому просить суд витребувати у ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради земельну ділянку загальною площею 0,1 га, вартістю 4 379 870 гривень, розташовану по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Представник прокуратури та Одеської міської ради до судового засідання не зявились, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю, підтримали позов, просили його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечують.

Відповідач про час, дату та місце судового засідання неодноразово сповіщався належним чином, однак до суду не з'явився без поважних причин, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи суду не надавав та не заявляв, у зв'язку з чим суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення.

Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази, вважає позов позивача підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2006 року за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована по АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; зобов'язано Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» видати державний акт про право приватної власності на земельну ділянку та зареєструвати її у відповідному реєстрі.

На підставі зазначеного рішення суду ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, розташовану по АДРЕСА_1, серії НОМЕР_2 від 27.12.2006, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 29. Зазначений акт виданий та підписаний Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі та зареєстрований.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 5 січня 2010 року за заявою першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначене судове рішення від 15.12.2006 року скасоване, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2010 року позов ОСОБА_1 залишений без розгляду, у зв'язку з неявкою в судове засідання позивача.

Оскільки право власності відповідача на спірну земельну ділянку набуто неправомірно, фактично й відсутня підстава для видачі державного акту на землю.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ст.16 ЦК України, кожна особа має правом звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно ст. 152 Земельного Кодексу України (надалі ЗК України ), захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється також шляхом відновлення стану земельної ділянки який існував до порушення прав, і запобіганню вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угод недійними та інше.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Згідно ч. 1 ст. 83 ЗК України , землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Статтею 126 Земельного кодексу України (чинною на момент відчуження земельної ділянки) та п. 1.1. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 № 43 передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до п. 1.16 вказаної Інструкції технічна документація із складання державного акта на право власності на земельну ділянку включає виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), а також рішення суду.

З урахуванням наведеного вбачається, що набуття земельної ділянки у власність або у користування із земель державної або комунальної власності здійснюється за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень і у судовому порядку це питання вирішується в разі відмови зазначених органів у передачі земельної ділянки у власність.

Судом встановлено, що на даний час у відповідача відсутні законні підстави для набуття права власності на спірну земельну ділянку, оскільки таке рішення суду у подальшому було скасовано ухвалою суду.

Таким чином, в результаті прийняття рішення суду щодо визнання права власності на спірну земельну ділянку з комунальної власності територіальної громади м. Одеси, безпідставно та без волі власника, вибула земельна ділянка загальною площею 0,1 га, яка розташована в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3, яка в даному випадку підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння на користь позивача.

Відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до п. 25, 26 постанови пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно положень ч. 1 ст. 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу права володіння іншій особі.

Таким чином, статтею 388 ЦК України передбачено можливість витребування майна власником від добросовісного набувача, такі випадки обмежені та можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він його передав, поза їх волею.

Під час відчуження об'єктів комунальної власності воля територіальної громади, як власника майна, оформлюється, відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішенням органу місцевого самоврядування.

Разом з тим, згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, територіальна громада, як власник об'єкту комунальної власності, делегує відповідному органу місцевого самоврядування (раді) повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені в її інтересах, виключно у спосіб та в межах повноважень передбачених законодавством.

Тобто, воля територіальної громади, як власника, може виражатись лише у таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

А тому, здійснення відповідною радою права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може оцінюватись вираженням волі територіальної громади, як власника, на вибуття такого майна з його (власника) володіння.

Такого висновку щодо застосування положень ст. 388 ЦК України дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 05.10.2016 у справі № 916/2129/15.

Підстав для набуття відповідачем права власності на земельну ділянку не має, а рішення суду, на підставі якого він отримав державний акт на землю, як вище зазначалося, скасоване.

Статтею 387 ЦК України передбачене право власника витребувати майно від особи, яка незаконним чином ним заволоділа.

Суд, на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 60, 61, 209, 212-215, 223-226, 294 ЦК України, ст.ст. 81, 83, 116 ЗК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради земельну ділянку загальною площею 0,1 га, вартістю 4 379 870 гривень, розташовану по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір у розмірі 65698,05 гривень за подачу позову на розрахунковий рахунок № 0564 в ДКСУ м. Київ МФО 820172 (юридична та поштова адреса: 65026 м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, тел. , неприбуткова організація).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право подати апеляційну скаргу на заочне рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, а якщо позивач не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, він може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя А. Ю. Бойчук