Справа № 368/124/17
Рішення

Іменем України

"11" травня 2017 р. Кагарлицький районний судКиївської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кагарлику справу за позовом Публічного акціонерного товариства Київобленерго до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію,

встановив :

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що між сторонами було укладено договір про користування електричною енергією від 01.10.2003 року № 124141, відповідно до умов якого відповідачка є споживачем електричної енергії. Станом на 27.12.2016 року виникла заборгованість за користування електроенергією в сумі 4668,45 грн. Відповідачка добровільно заборгованість не сплачує, а тому просять стягнути з неї вказану суму заборгованості та судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задоволити.

Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечила і суду пояснила, що їй вже більш як три роки назад відключили від будинку електропостачаннята замінили електролічильник. Їй приходили квитанції по яких не потрібно було сплачувати кошти. Подала до суду клопотання в якому просила відмовити в задоволенні позову , застосувавши сплив позовної давності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з слідуючих підстав.

Відносини між споживачами та енергопостачальниками регулюються Законом України «Про електроенергетику» від 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР (далі по тексту - Закон), Правилами користування електричною енергією для населення (далі по тексту - ПКЕЕН), які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357, і є обовязкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.

На підставі п. 1-4 ст. 26, ст. 27 Закону, п. 11, п. 42, п. 48 ПКЕЕН споживачі зобовязані додержуватись вимог нормативно-технічних документів та Договору про користування електричною енергією.

Відповідно до п. 3 ПКЕЕН споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією.

Згідно ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Так в судовому засіданні встановлено, що 01.10.2003 року між сторонами було укладено договір № 124141 про користування електричною енергією, відповідно до якого відповідачка є споживачем електронної енергії.

Згідно ст.. 630 ЦК України Договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Пунктом 13 договору передбачено, що електропостачальник зобов»язується:

проводити не менше як один раз на 6 місяців контрольне зняття показань приладів обліку.

проводити планові повірку, ремонт та заміну приладів обліку в терміни, встановлені нормативно-технічними документами та дорговором.

П.4 вказаного договору передбачено умови та порядок оплати за електроенергію, а саме:

Згідно позовної заяви 27 грудня 2016 року було сформовано та виставлено до оплати рахунок № НОМЕР_1, відповідно до якого ОСОБА_1 виставлено до оплати 4668,45 грн.

Заборгованість по оплаті за спожиту електроенергію на момент звернення до суду відповідачкою не сплачено.

З акту №001671 вбачається, що 31.10.2013 року у відповідачки проведено заміну приладів обліку. 30.01.2014 року відповідачці вручено попередження № про припинення постачання електроенергії в зв"язку з наявністю боргу в сумі 4676,36 грн., а також проведено відключення від елекроенергії її житлового будинку. Згідно відмітки на наряді на відключення від 24.03.2014 року , зроблено відмітку 27.03.2014 року, що споживач відключений раніше, тобто до 27.03.2014 року. А тому довідка про зняття показників лічильника за період з 10.04.2008 року по 31.12.2016 року не може бути взята до уваги, так як після відключення будинку від електропостачання, та зняття 6.03.2014 року показників 298 , слідуючі показники були зняті 10.08.2014 року з кількістю днів споживання - 157, показниками - 344, 13.10.2014 року кількість днів споживання - 64, показники 359. Тобто після відключення будинку від електропостачання, записувались збільшені показники лічильника та проводились нарахування за споживання електроенергії.

Згідно пояснень представника позивача та наданих нею довідок про зняття показників лічильника, розрахунок заборгованості проведено за період з 1.04.2008 року по 31.12.2016 року таким чином, що заборгованість, згідно програми нарахування, розподілена по місяцях починаючи з 1.04.2008 року, так як до цього часу нарахування проводились в ручному режимі, а не згідно компютерної рограми.

З особової картки споживача ОСОБА_1, наданої позивачем, вбачається, що відповідачка з 2008 року майже не проводила оплату за електроенергію, згідно наданих нею квитанцій, оплата не нараховувалась. В січні 2014 року відповідачкою проведено оплату в сумі 4885,74 грн. Про те, що відповідачка не проводила оплату за електроенергію, позивачу було відомо, однак будь-яких перевірок кожні 6 місяців, що передбачено договором, не було проведено.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Виходячи з ст. 257 Цивільного кодексу України строк позовної давності щодо позовних вимог Позивача про стягнення заборгованості закінчився 31.10.2016 року ( 31.10.2013 року проведено заміну лічильника), оскільки заборгованість виникла поза межами трирічного строку позовної давності. Тобто за позовними вимогами щодо стягнення заборгованості закінчився строк позовної давності.

Також, згідно позовної заяви, Відповідач просить стягнути заборгованість за спожиту електроенергію з 2008 року. Відповідач звернувся до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом до Позивача 01.02.2017 р., тобто через вісім років з моменту виникнення заборгованості.

Згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачкою подано заяву про відмову в позові в зв"язку з пропуском строку позовної давності.

Згідно ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно до ст. 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Тому, позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості заявлені з пропуском трирічного строку позовної давності.

Позивачем не наведено жодних доказів поважності причин пропуску трирічного строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію.

Таким чином, з підстав визначених ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію задоволенню не підлягають, і в задоволенні позову Київобленерго до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 213, 215, 224-226, 118,120 ЦПК України, ст.. 257, 267 ЦК України, суд ,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Київобленерго до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію відмовити повністю.

Рішення набуває законної сили відповідно до ст..223 ч.1, ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів.

Суддя: Т.Є.Іванюта