Справа № 591/1539/17
Провадження № 2/591/1400/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

при секретарі - Сітало Я.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.07.2007 року ним та АКБ «ТАСКомерцбанк», правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк», було укладено кредитний договір відповідно до умов якого йому було надано споживчій кредит в сумі 14000 доларів США. В забезпечення виконання ним умов договору між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки. У звязку з укладенням договору купівлі-продажу права вимоги, на даний час право вимоги за вказаним кредитним договором належить ПАТ «Альфа Банк». Вважає, що положення кредитного договору не відповідають вимогам чинного законодавства, що порушує рівноправність сторін, створює невиправдані переваги для Банку та призводить до негативних наслідків для нього. Так, банк використав як предмет кредитування іноземну валюту, у звязку з чим усі ризики знецінення національної валюти були фактично покладені лише на нього. Банк не надав йому у доступній формі до укладення договору інформацію про умови кредитування, порядок погашення кредиту та його сукупну вартість. Тому просить визнати недійсним вказаний кредитний договір.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та додатково зазначив, що договір містить несправедливі умови за якими: банк при розрахунку розміру процентів використовує тривалість року у 360 календарних днів: банк має право в односторонньому порядку змінювати розмір процентів та визначена заборона позичальнику дострокового погашення процентів. Окрім того, договором встановлено обовязок позичальника сплачувати комісію.

Представник відповідача позов заперечив, посилаючись на те, що умови укладеного сторонами договору відповідали волі сторін цього договору та відсутні підстави для визнання його недійсним. Також подав заяву про застосування строків давності.

3-я особа в судове засідання не зявилася.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.07.2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк», був укладений кредитний договір № 014-0707/71-602, відповідно до якого позичальнику було надано кредит в сумі 14 000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором з ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 014/0707/71-602-Р-1 від 23.07.2007 року.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі продажу прав вимоги за вказаними кредитними договорами. Окрім того, 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі продажу прав вимоги за вказаними кредитним договором.

Таким чином, право вимоги стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором у якому позивач є позичальником належить ПАТ «Альфа-Банк».

Вказані обставини зазначені сторонами та доказуванню не підлягають.

Також встановлено що Рішенням Зарічного районного суду від 20.10.2016 року, яке було змінене Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 26.04.2017 року у справі за позовом ПАТ «Льфа Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 частково задоволенні вимоги банку та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 23 липня 2007 року № 014/0707/71-602 в сумі 8597,83 доларів США, а ОСОБА_2, яка є солідарним боржником з ОСОБА_1 згідно кредитного договору від 23 липня 2007 року № 014/0707/71-602, стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 8447,89 доларів США.

Обґрунтовуючи свій позов позивач та його представники послалися на несправедливі умови договору (вираження кредиту в іноземній валюті, порядок обрахування процентів визначений у спосіб не на користь позичальника, встановлені обмеження позичальника достроково погашати заборгованість та право банку в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки та обовязок позичальника сплатити комісію на користь банку), однак дані обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Відповідно до умов укладеного між АКБ «ТАСКомерцбанк» та ОСОБА_1 кредитного договору позичальник отримав кредит в сумі 14000 доларів США на строк до 22 липня 2027 року та із сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами. Позичальник зобовязувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Відповідно до положень п. 3.2 договору проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення. При розрахунку процентів за кількість днів у році приймається -360 . При цьому враховуються перший день та не враховується останній день користування кредитом. Суми процентів є цілим округленим числом. Округлення проводиться у такій спосіб - до 44 центів 0 округлення до 0 доларів, понад 44 цента округлення до 1 долара.

Визначено, що проценти за користування кредитом сплачуються одночасно з погашенням кредиту (п. 3.3.)

Пунктом 3.4 визначено право позичальника достроково погасити (повністю або частково) заборгованість за кредитом.

Пунктом 3.7 договору визначений обовязок позичальника повідомити про намір дострокового погашення заборгованості не менш ніж за 10 календарних днів та право банку відмовити у прийнятті цього платежу до закінчення встановленого строку повідомлення.

Пунктом 6.1.2 договору сторонами визначений умови за яких банк може змінити розмір процентної ставки та визначений порядок її зміни.

Окрім того, сторонами даного договору було погоджено графік погашення кредиту, який було зазначено в додатку до кредитного договору.

Зазначені вище обставини вказують на те, що на час укладення спірного кредитного договору сторонами договору досягнуто згоди щодо валюти виконання грошового зобовязання, яка відповідно до ст.533 та ст.1054 ЦК України є істотною умовою кредитного договору та щодо інших істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Посилання позивача на те, що умови договору є несправедливими, порушені вимоги закону щодо видачі кредиту в іноземній валюті, позивача не було повідомлено про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, договором встановлені переваги для банку не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Сторонами кредитного договору досягнуто згоди щодо валюти виконання грошового зобовязання, розміру кредиту та строків його погашення, порядку нарахування процентів за користування ним, порядок зміни процентної ставки та порядок дострокового погашення заборгованості.

На час укладення кредитного договору банк мав на момент необхідний обсяг повноважень для здійснення кредитування в іноземній валюті, використання якої при здійсненні кредитних операцій (в кредитних зобов'язаннях) було передбачено чинним на час укладення даних договорів законодавством. Отримання позичальником дозволу на здійснення валютних операції у вигляді отримання кредиту в іноземній валюті не передбачено законом.

Сторонами кредитного договору досягнуто згоди щодо валюти виконання грошового зобовязання та виразили її в доларах США. Процентна ставка виражена в договорі в зрозумілій формі та сторонами визначений порядок обрахування процентів за користування кредитом.

Згідно зі ст. 627 та відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із чч. 1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

10 січня 2009 року набрав чинності ОСОБА_3 України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ, яким ЦК України доповнено ст. 1056-1, якою передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

ОСОБА_3 не скасовує й не помякшує цивільної відповідальності особи, а отже, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, рішення банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку, які прийняті з 10 січня 2009 року, є неправомірними.

У даній справі, рішення банку про збільшення процентної ставки не приймалося після набрання чинності Законом, яким визнано нікчемною умову договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку.

Виходячи з аналізу ст. ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

В той же час, судом встановлено, що кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту.

Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

В той же час, відповідно до п. 3.11 договору визначено обовязок позичальника одноразово у день видачі кредиту сплатити на користь банку комісію у розмірі 1% від розміру кредиту за проведення розрахунків та перевірку документів за кредитними операціями, що не суперечить вимогам закону.

З заяви позичальника викладеної у тексті договору (п. 10.1 договору) вбачається, що позичальник підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням договору позичальник свідчить, що він до підписання цього договору ознайомився з усіма умовами на яких банк здійснює кредитування та загальною сукупною вартістю всіх витрат, повязаних з отриманням кредиту та свідомо обрав умови договору, викладені у кредитному договорі.

Таким чином, спростовуються твердження позивача, щодо ненадання йому відповідачем повної, всебічної, обєктивної та достовірної інформації про умови кредиту.

Як вбачається з копій кредитного договору з додатковими угодами до нього, а також додатками , що копію договорів та додатків до нього (графік погашення) позичальник отримав.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні спірного договору сторонами у повному обсязі було дотримано усі вимоги закону та погоджені усі істотні умови договору.

За наведених вище обставин, суд вважає що відсутні підстави для задоволення заявленого позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 15-1, 30, 62, 75, 76, 203 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя