АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 639/3980/16-ц Головуючий 1 інстанціїТруханович В.В.
Провадження № 22ц/790/5960/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 липня 2016 року по справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації права власності та встановлення факту спільної сумісної власності на майно,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації права власності та встановлення факту спільної сумісної власності на майно.

В обґрунтування позовних вимог поилався на те, що у квітні 2015 року він звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 17 500 доларів США. Ухвалою суду від 22.06.2015 року у справі було відкрито провадження, а ухвалою суду від 23.07.2015 року було накладено заборону відчуження 372/600 частин житлового будинку №10 з відповідною частиною надвірних будівель по вулиці Воложанівській в місті Харкові. Копія ухвали від 23.07.2015 року про забезпечення позову була отримана відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Однак, одразу після отримання ухвали про забезпечення позову ОСОБА_4 відчужив належні йому 372/600 частин житлового будинку своєму сину ОСОБА_1 Вважає вказаний правочин недійсним, оскільки він був вчинений у період дії заборони відчуження спірного майна.

У звязку з цим, просив суд визнати недійсним Договір дарування від 05.08.2015 року 372/600 частин житлового будинку №10 з відповідною частиною надвірних будівель по вулиці Воложанівській в місті Харкові, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, застосувати наслідки недійсності договору, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1, встановити факт спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на 372/600 частин житлового будинку.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома.

3-тя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 08 липня 2016 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування 372/600 частин житлового будинку №10 з відповідною частиною надвірних будівель по вулиці Воложанівській в місті Харкові, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, який був посвідчений 05 серпня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 1040, з моменту його укладання. У задоволені іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_1, з кожного окремо, на користь держави судовий збір по 275,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі; вказує, що на момент вчинення оспорюваного правочину 372/600 частин житлового будинку №10 з відповідною частиною надвірних будівель по вулиці Воложанівській в місті Харкові не був під забороною. Між сторонами був укладений дійсний договір дарування, який був спрямований на настання реальних наслідків.

В судове засідання апеляційної інстанції позивач не зявився, повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотнім повідомленням, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності його представника. (а.с.76 т.2).

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності позивача.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що на час укладення оспорюваного договору частина житлового будинку №10 по вул.. Воложанівській у м.Харкові перебувала під забороною відчуження, тому договір дарування від 05 серпня 2015 року є недійсним з моменту його укладення.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Судом встановлено, що 05 серпня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування 372/600 частин житлового будинку №10 з відповідною часткою надвірних будівель по вул. Воложанівській в м. Харкові, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 05.08.2015 року, зареєстровано в реєстрі за №1040. (а.с. 15)

Право власності ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно було зареєстровано 05.08.2015 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6, номер запису про право власності №10681220. (а.с. 13-14).

Відповідно до ст. 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а не додержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_3 вказував, що договір дарування від 05.08.2015 року є недійсним, оскільки вказаний правочин вчинений під час існування заборони відчуження 372/600 частин житлового будинку №10 з відповідною часткою надвірних будівель по вул. Воложанівській в м. Харкові.

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Матеріали справи свідчать, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 червня 2015 року було відкрито провадження у цивільній справі №639/3683/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики. (а.с. 8)

23 липня 2015 року Жовтневим районним судом м. Харкова було постановлено ухвалу про забезпечення позову у цивільній справі №639/3683/15-ц, якою було накладено заборону на відчуження 372/600 частин житлового будинку №10 з обслуговуючими його будівлями та спорудами, житловою площею 56,6 кв.м., загальною площею 113,3 кв.м., який знаходиться в м. Харкові по вул. Воложанівській та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 до вирішення справи по суті. Ухвала набрала законної сили 05.08.2015 року. (а.с. 9).

Забезпечення судом позову у виді накладення арешту на об'єкт нерухомого майна означає, що цей об'єкт набуває правового режиму обмеженого в цивільному обороті. В тому разі, коли під час дії заборони відбувається відчуження такого майна особою, обізнаною про накладення арешту на майно, відповідний правочин може визнаватися недійсним і є таким, що порушує публічний порядок.

Відповідно до ст. 55 ЗУ «Про нотаріат» при посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна.

Згідно п. 2.1 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації виникають з моменту такої реєстрації. Державній реєстрації підлягає заборона відчуження та арешт нерухомого майна, інші обтяження на підставі ст.. 3, 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні спірного договору, сторонами було дотримано визначених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України вимог. Доказів, які б вказували на протилежне, позивачем не надано.

На момент посвідчення договору дарування 05.08.2015 року нотаріусом було вчинено весь комплекс необхідних дій, зокрема, визначено суть правочину, встановлено правоздатність/дієздатність учасників угоди, а також встановлено відсутність заборон щодо відчуження за даними державного реєстру.

Таким чином, підстави для визнання договору дарування недійсним відсутні, оскільки на момент укладання спірного договору в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні будь-які відомості про арешт або іншу заборону стосовно вказаної нерухомості. Тобто для укладення спірної угоди жодних перешкод не було.

Позивачем не наведено жодних доказів на підтвердження того, що дії відповідачів спрямовані на ухилення від виконання судового рішення або перешкоджання його виконанню шляхом укладення оспорюваного договору.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

На підставі наведеного та керуючись п.2 ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 липня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації права власності та встановлення факту спільної сумісної власності на майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді