Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 318/1141/17-ц головуючий у 1 інстанції: Васильченко В.В.
провадження №22ц/778/3612/17 суддя-доповідач: Кухар С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В.
Трофимової Д.А.
секретар

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 20 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Виконавчий комітет Новодніпрвської сільської ради Кам`янсько-Дніпровського районну Запорізької області, про визнання сервітуту припиненим, визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що між нею та відповідачем по справі 04.09.1999 р. був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають двох дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час перебування у шлюбі на підставі договору дарування від 02.03.2009 р. вона стала власником житлового будинку та земельної ділянки площею 0,32 га в АДРЕСА_1 . З 20.11.2010 року у вказаному будинку зареєстрований відповідач, дочьки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Відповідач вселився в будинок та був зареєстрований в ньому на правах члена моєї сім`ї, тобто у нього виник особистий сервітут, який надав право відповідачу володіти та користуватися житловим будинком. Спільне життя з чоловіком не склалося та 28.10.2015 р. рішенням суду шлюб розірвано. 20.05.2016 ОСОБА_1 за його особистим рапортом було переведено з військової частини НОМЕР_1 м. Енергодар Запорізької області до військової частини НОМЕР_2 НГУ. Даний факт свідчить про те, що він більше року не проживає та не користується жилим будинком. Тобто, розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , вказує на те, що відпала обставина, на підставі якої виник сервітут. А перевід його до іншої військової частини за його особистим рапортом і користування і володіння іншим житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 вказує на виникнення обставин, які мають істотне значення і ОСОБА_1 задовольнив свою потребу на проживання в іншому приміщенні. Згідно відповіді командира військової частини НОМЕР_2 № 707 від 28.04.2017 р. старший прапорщик ОСОБА_1 вперше був зарахований до списків особового складу вищевказаної частини наказом командира частини № 213 від 18.11.1997 року. При цьому з ним було укладено контракт на проходження військової служби строком на п`ять років. 26.10.1999 року ст. прапорщик ОСОБА_1 був переведений для подальшого проходження військової служби до ВЧ НОМЕР_1 м. Енергодар Запорізької області. З витягу наказу командира військової частини НОМЕР_2 по стройовій частині № 102 від 20.05.2016 року вислуга років ст. прапорщика ОСОБА_1 складає у календарному обчисленні 15 років 8 місяців 24 дня.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд усунути перешкоди в реалізації права користування і розпорядження житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання у житловому будинку та припинити особистий сервітут у вигляді права користування вказаним житловим будинком, позбавити його права користуватися житловим будинком.

Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 20 липня 2017 року позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житлом, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні позову щодо зняття з реєстрації відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640 (шістьсот сорок) грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову скасувати та ухвалити нове яким позов залишити без задоволення.

В частині відмови в задоволенні позову рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржене, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз`яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

В силу ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 1999 року, який був розірваний рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

02 березня 2009 року на підставі договорів дарування ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_2 будинок АДРЕСА_1 та земельні ділянки загальною площею 0, 32 га за вказаною адресою.

Довідкою військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України № 5 від 27.01.2016 року підтверджується, що старший прапорщик ОСОБА_1 проходе військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 м. Енергодар з 03.03.2015 року.

Згідно Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України від 20.05.2016 року № 102 старшого прапорщика ОСОБА_1 зараховано в списки особового складу частини.

Вперше старший прапорщик ОСОБА_1 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 наказом командира частини від 18.11.1997 № 213 (по стройовій частині). При цьому з ним був укладений контракт на проходження військової служби строком на п`ять років. 26.10.1999 р. старший прапорщик ОСОБА_1 був переведений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 м. Енергодар Запорізької області, що підтверджується копією відповіді на адвокатський запит Військової частини НОМЕР_2 від 28.04.2017 р. № 707.

Згідно інформації від 23.03.2017 р. № 42/21-165, яка надана військовою частиною НОМЕР_1 Національної Гвардії України, старший прапорщик ОСОБА_1 був зарахований в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 03.03.2015 р. з укладанням контракту про проходження військової служби строком на п`ять років, з 03.03.2015 р. по 02.03.2020 р.

Суд попередньої інстанції, задовольняючи частково позов і визнаючи відповідача таким, що втратив право користування вказаним спірним житловим приміщенням, виходив з того, що ОСОБА_1 не є членом сім`ї позивача, оскільки шлюб між ним та позивачкою розірвано, між позивачем та відповідачем договір найму не укладався, тому ОСОБА_1 не є наймачем житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак з таким висновком суду не погоджується колегія суддів.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, у належний ОСОБА_2 будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та неповнолітні діти подружжя поселилися у 2009 році в якості членів сімї власника будинку, ОСОБА_1 набув право користування цим жилим приміщенням і зареєстрував своє місце поживання за вказаною адресою 20.11.2010 року.

Задовольняючи позов, з підстав п. 1 ч. 1 ст. 71, та ст. 72 ЖК України суд не звернув увагу на те, що відповідач вимушено не проживає в спірному житловому приміщенні, з підстав, зазначених самою ж позивачкою проходження військової служби в іншій місцевості.

Окрім цього, відповідач посилався на те, що позивач перешкоджає йому у користуванні вказаним житловим приміщенням оскільки за її письмовою заявою було відключено електропостачання до вказаного житлового будинку де в той час проживав відповідач разом з їх спільною старшою донькою ОСОБА_7 , 2001 року народження. Вказана обставина підтверджується двома листами Директора Кам`янсько-Дніпровського районного центру соціальних служб для сімей, дітей та молоді від 17.05.2016 року (а.с. 61).

Відповідач також посилався на те, що на даний час в будинку замінені замки на вхідних дверях.

Окрім цього, відповідно до п.п. 1, 2 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі.
За правилами ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Отже, виходячи з положень ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України, сам факт припинення сімейних відносин з власником квартири (будинку) не позбавляє колишніх членів його сім`ї права користування займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення.

Передбачені вказаними статтями обмеження щодо виселення колишніх членів сім`ї власника не є порушенням права власності. Відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції , ст. 319, ч.ч.1,2 ст. 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження права власника передбачені саме ст.ст. 156, 157 ЖК України.

Таким чином, у суду були відсутні правові підстави для задоволення позову щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 20 липня 2017 року по цій справі в частині задоволення позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Виконавчий комітет Новодніпровської сільської ради Кам`янсько-Дніпровського районну Запорізької області, про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням відмовити.

Решта рішення не оскаржувалось і не переглядалась.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: