У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Мазур Л.М., Попович О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Залозецької селищної ради, Залозецького селищного голови про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області та Залозецького селищного голови Зборівського району Тернопільської області в особі їх представника ОСОБА_4, на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 25 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 12 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним його звільнення з посади начальника комунального підприємства «Залозецький комбінат комунальних підприємств» (далі - КП «Залозецький ККП»), визнавши незаконним та скасувавши розпорядження Залозецького селищного голови № 04, та поновити його на цій посаді з 20 січня 2016 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що з 11 травня 2012 року він працював на посаді начальника КП «Залозецький ККП», проте розпорядженням Залозецького селищного голови від 18 січня 2016 року № 04 з ним достроково розірвано трудовий контракт на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40, п. 1 ч. 1 с. 41 КЗпП України.

Посилаючись на те, що він виконував свої посадові обов'язки старанно, добросовісно та сумлінно, а вказане вище розпорядження є протиправним та безпідставним, ОСОБА_3 просив задовольнити позов.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 25 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено.

Розпорядження селищного голови Залозецької селищної ради від 18 січня 2016 року № 04 «Про дострокове розірвання трудового контракту з начальником КП «Залозецький комбінат комунальних підприємств» ОСОБА_3, звільнення його у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків та виявленою невідповідністю займаній посаді на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України», визнано неправомірним та скасовано.

Звільнення ОСОБА_3 з посади начальника «Залозецького комбінату комунальних підприємств» визнано незаконним.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника «Залозецького комбінату комунальних підприємств» з 20 січня 2016 року.

Стягнуто із Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області на користь ОСОБА_3 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 2 327 грн 50 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 12 травня 2016 року апеляційні скарги Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області та Залозецького селищного голови Зборівського району Тернопільської області в особі їх представника ОСОБА_4, відхилено, рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 25 лютого 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Залозецька селищна рада Зборівського району Тернопільської області та Залозецький селищний голова Зборівського району Тернопільської області в особі їх представника ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати судові рішення та постановити ухвалу про закриття провадження у справі або відмовити у задоволенні позову у повному осбязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_3, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що недопущення ОСОБА_3 до роботи комісії по вивченню питань фінансово-господарської діяльності КП «Залозецький ККП» не є одноразовим грубим порушенням; також суд вважав, що неможливість встановлення достовірної інформації щодо фінансово-господарської діяльності підприємства не може бути розцінено як завдання шкоди інтересам власника.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 травня 2012 року Залозецькою селищною радою в особі селищного голови продовжено строковий контракт із ОСОБА_3 на посаді начальника КП «Залозецький ККП» до 11 травня 2013 року.

Рішенням Залозецької селищної ради від 27 листопада 2015 року № 11 «Про затвердження рішення виконавчого комітету від 09 листопада 2015 року за № 88 та пропозицій, викладених у цьому рішенні», з метою отримання належної інформації про здійснення фінансово-господарської діяльності КП «Залозецький ККП» за 2013-2015 роки та встановлення причини виникнення постійного росту дебіторської заборгованості, включено в порядок денний позачергової сесії селищної ради 27 листопада 2015 року питання, підняті в рішенні виконавчого комітету від 09 листопада 2015 року № 88, та затверджено склад комісії по вивченню питань фінансово-господарської діяльності КП «Залозецький ККП» за 2013-2015 роки; комісії приступити до роботи 02 грудня 2015 року та закінчити - 11 грудня 2015 року (а. с. 82).

03 грудня 2015 року Залозецьким селищним головою було затверджено план роботи комісії по вивченню питань фінансово-господарської діяльності КП «Залозецький ККП» за 2013-2015 роки (а. с. 83-84).

Згідно з актами про перешкоджання роботі комісії по вивченню питань фінансово-господарської діяльності КП «Залозецький ККП» за 2013-2015 роки від 03 та 04 грудня 2015 року, складеними та підписаними головою та членами комісії, відповідно до яких начальник КП «Залозецький ККП» ОСОБА_3 вчинив перешкоди для роботи комісії, направленої на виконання рішення Залозецької селищної ради від 27 листопада 2015 року № 11 (а. с. 67, 68).

07 грудня 2015 року ОСОБА_3 вручено повідомлення про дострокове розірвання трудового контракту з ініціативи уповноваженого власником органу у зв'язку з невиконанням та неналежним виконанням ним зобов'язань, передбачених контрактом, протягом двох тижнів з моменту отримання цього повідомлення або вжиття необхідних заходів його вручення, з яким позивач був ознайомлений 08 грудня 2015 року, про що свідчить його підпис та запис про те, що вказане рішення є неправомірним (а. с. 69).

Згідно з довідкою від 03-11 грудня 2015 року про результати роботи комісії по вивченню питань фінансово-господарської діяльності КП «Залозецький ККП» за 2013-2015 роки визнано роботу начальника КП «Залозецький ККП» у 2013-2015 роках неефективною, економічно недоцільною і такою, що призвела до ненадходження до місцевого бюджету коштів від господарської діяльності очолюваного підприємства; рекомендовано Залозецькому селищному голові винести розпорядження про дострокове розірвання контракту та звільнення із займаної посади начальника КП «Залозецький ККП» ОСОБА_3 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з виявленням невідповідності працівника займаній посаді (а. с. 71-81).

Розпорядженням Залозецького селищного голови від 18 січня 2016 року № 04 з ОСОБА_3 з 20 січня 2016 року достроково розірвано контракт та звільнено з посади начальника КП «Залозецький ККП» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді, та за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків керівником підприємства.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що ним добросовісно виконувалися службові обов'язки, а вказане вище розпорядження є протиправним та безпідставним, у зв'язку із чим ОСОБА_3 просив задовольнити позов.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Аналіз норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП Українипередбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи.

Невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі - це документально підтверджена неможливість продовжувати виконання роботи працівником за умови, що така робота потребує певної кваліфікації чи стану здоров'я.

Звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2 і 6 вказаної статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з п. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Звільнення ОСОБА_3 з посиланням на обґрунтування невідповідності займаній посаді мотивувалося відповідачем його винними діями, які виразилися в непогодженні з уповноваженим органом - Залозецькою селищною радою - протягом 2013-2015 років облікової політики підприємства, умисне неподання фінансової звітності, непогодження та неподання на затвердження річних фінансових планів, тобто в порушення Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Порядку подання фінансової звітності.

Разом з тим п. 2 ст. 40 передбачає дві причини, які можуть бути підставою для розірвання трудового договору з працівником: недостатня кваліфікація або стан здоров'я, що перешкоджають продовженню роботи. Ці причини є об'єктивними, тобто такими, що не залежать від волі працівника, тому вони не можуть бути поставлені йому в провину.

Крім цього, згідно з оскаржуваним розпорядженням позивача ОСОБА_3 звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 40, п. 1 ч. 1 ст. КзПП, але при цьому не враховано, що згідно з ч. 1 ст. 40 КзПП України звільнення працівника можливе лише у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

З огляду на вказане та враховуючи характер проступку, обставини, за яких його вчинено, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що недопущення позивачем до роботи комісії по вивченню питань фінансово-господарської діяльності КП «Залозецький ККП» не є одноразовим грубим порушенням; неможливість встановлення достовірної інформації щодо фінансово-господарської діяльності підприємства не може бути розцінено як завдання шкоди інтересам власника.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про незаконність розпорядження селищного голови Залозецької селищної ради від 18 січня 2016 року № 04 та звільнення ОСОБА_3 з посади начальника КП «Залозецький ККП», у зв'язку із чим правильно поновили ОСОБА_3 на посаді начальника КП «Залозецький ККП» з 20 січня 2016 року.

Згідно зі ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, встановивши порушення відповідачем норм трудового законодавства при звільненні позивача, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Також апеляційним судом вмотивовано відхилено посилання відповідача про закриття провадження у справі у зв'язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

У ст. ст. 2, 17 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів суб'єктів права у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування при здійсненні ними власних управлінських функцій; компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, з огляду на вищезазначене справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у правовідносинах, які передбачають владний вплив уповноваженого законом одного (суб'єкта владних повноважень) на поведінку іншого (підпорядкованого) суб'єкта, які відповідно до законодавства зобов'язані виконувати його вимоги та приписи.

Крім того, вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органами державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно й прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи адміністративного судочинства є одночасно: субєктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Таким чином, доводи відповідача про те, що заявлені ОСОБА_5 позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження у справі підлягає закриттю, не заслуговують на увагу, оскільки спір у справі, що розглядається, не стосується захисту прав, свобод і інтересів у сфері публічно-правових відносин, а позивачем заявлено позов на захист порушених трудових прав на підставі вимог ст. ст. 27, 31, 110, 118, 119, 120, 208, 215 ЦПК України, ст. ст. 232, 235, 238 КЗпП України, тому розгляд таких справ згідно з положеннями ст. 15 ЦПК України відбувається за правилами цивільного судочинства.

Докази та обставини, на які посилаються заявники у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області та Залозецького селищного голови Зборівського району Тернопільської області в особі їх представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 25 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

Судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

О.В. Попович