Провадження № 6/522/612/17
У Х В А Л А

22 листопада 2017 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Другого Приморського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області про розшук боржника ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2017 року страший державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ОСОБА_2 звернувся до суду з поданням про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2).

Мотивує вимоги тим, що за адресою, вказаною у виконавчому листі, боржника не знайдено, про що свідчить акти державного виконавця. На сьогоднішній день, державним виконавцем не встановлено іншого місце проживання, перебування та місцезнаходження боржника фізичної особи. З посиланням на положення ст..18, 36 Закону України «Про виконавче провадження», ст.. 375 ЦПК України, звернулись до суду з даним поданням.

У судове засідання сторони не зявились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. Від представника стягувача ОСОБА_3 (по довіреності від 20.06.2017 року) надійшла до суду заява про розгляд даного питання за його відсутності, до якої також додав постанови державних виконавців від 11.11.2013 року, від 29.05.2013 року, від 26.05.2015 року, згідно яких виконавчий лист №1-611/12, виданий судом 29.05.2012 року, неодноразово повертався стягувачу у звязку з неможливістю зясувати місцезнаходження боржника.

Дослідивши матеріали подання, суд вважає, що подання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в Другому Приморському відділі ДВС м. Одеса перебуває виконавчий лист №1-61/12 від 22.10.2012 року Приморського районного суду м. Одеси про стягнення грошової суми з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Гефест» у розмірі 3 035, 33 грн..

Згідно витребуваних судом матеріалів копій виконавчого провадження АСВП №54369129, державним виконавцем 28.07.2017 року було відкрито виконавче провадження ВП №54369129 з примусового виконання вказаного виконавчого документу, про що винесено відповідну постанову, копія якої направлялась сторонам.

29.08.2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1.

31.07.2017 року державним виконавцем направлено запити, до реєстраційних установ, стосовно виявлення майна боржника та грошових коштів на рахунках боржника.

У ході проведення виконавчих дій було встановлено що згідно довідки з Пенсійного фонду України № від 30.08.2017 року боржник на обліку не перебуває та пенсію не отримує.

Згідно відповіді з Державної фіскальної служби України № від 30.08.2017 року доходів у боржника немає.

Відповідно до акту державного виконавця боржник від 15.08.2017 року боржник за місцем реєстрації (АДРЕСА_1) не проживає та майно не зберігає; сусідам та мешканцям будинку про боржника, його місцезнаходження нічого не відомо, іншого місцезнаходження не встановлено.

Суд вбачає, що вказаний виконавчий лист неодноразово повертався стячувачу без виконання у звязку з тим, що неможливо зясувати місцезнаходження боржника, про що винесені постанови державного виконавця від 11.11.2013 року, 29.05.2013 року та 26.05.2015 року.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи зі змісту ст.ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" держаний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, встановлено, що організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

У відповідності до ст.. 375 ЦПК України, розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача. Суд розглядає подання виконавця протягом десяти днів.

Розшук боржника, його майна є заходом примусового виконання рішень суду та інших органів (посадових осіб), передбачених статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (знаходження) боржника чи місцем знаходження його майна, або за місцем проживання (знаходження) стягувача.

Враховуючи, що державним виконавцем після відкриття виконавчого провадження, перед зверненням до суду із даним поданням, було здійснено вихід по місцю проживання боржника, під час якого складено акт про непроживання боржника за вказаною у виконавчому документі адресою, відсутні відомості щодо іншого місця проживання боржника, зважаючи на те, що вказаний виконавчий лист неодноразово повертався стягувачу та з 2012 року залишається без виконання, суд приходить до висновку про обґрунтованість подання державного виконавця.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comi№gersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Враховуючи, що фактичне місце перебування боржника не встановлене, суд вважає за необхідне оголосити його розшук.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 18, 39 Закону України „Про виконавче провадження" та ст.ст. 10, 60, 197, 208-210, 375 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Подання Другого Приморського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області про розшук боржника ОСОБА_1 - задовольнити.

Оголосити розшук ОСОБА_1, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НМ №16489986, остання відома адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, боржника по стягненню на користь ТОІВ «Гефест» коштів на суму 3035, 33 грн., згідно виконавчого листа № 1-16/12, виданого Приморським районним судом міста Одеси 22 листопада 2012 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.В. Домусчі