Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 323/2787/16Головуючий у 1-й інстанції Плечищева О.В.
Пр. № 22-ц/778/1574/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Преображенської громади Оріхівського району Запорізької області, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, якій у подальшому уточнив (а.с. 53) та в якому просив ухвалити рішення, яким визначити йому додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлого ОСОБА_4 Матвійовичача, терміном один місяць.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 28.11.2013 року помер ОСОБА_4, якій до дня смерті мешкав за адресою: Запорізька область Оріхівський район с. Преображенка вулиця Філатова, 6. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 6,4004 га, що розташована на території Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області. За життя ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений 27.05.2010 року нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області ОСОБА_5, відповідно до якого заповів земельну ділянку, право власності на яку підтверджується державним актом на право власності серії ЯЕ № 286286, виданого 20.08.2008 року Преображенською сільською радою Оріхівського району Запорізької області, йому - ОСОБА_3 Він (позивач) проживав на території Гуляйпільського району, а не на території Оріхівського району, довідався про смерть ОСОБА_4 значно пізніше, а тому вчасно не зміг звернутися із заявою в нотаріальну контору для отримання спадщини, а при зверненні до державного нотаріуса зясувалося, що ним було пропущено строк для прийняття спадщини, про що він отримав відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2017 року (а.с. 116-118) позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визначено ОСОБА_3 додатковий строк в 1 (один) місяць для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини яка відкрилась після смерті ОСОБА_4, який помер 28.11.2013 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_4 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 123-125) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 129), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.131).

У судове засідання 11 травня 2017 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с.133-134) позивач ОСОБА_3 та представник відповідача - ОСОБА_6 громади Оріхівського району Запорізької області не зявились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Позивач ОСОБА_3 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив.

Відповідач ОСОБА_6 громада Оріхівського району Запорізької області в особі сільської ради подала апеляційному суду заяву (а.с. 136-137), в якій просила розглядати дану справу апеляційним судом без участі її представника.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_3 та представника відповідача - ОСОБА_6 громади Оріхівського району Запорізької області і на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила клопотання ОСОБА_6 громади Оріхівського району Запорізької області задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю позивача ОСОБА_3 та представника відповідача - ОСОБА_6 громади Оріхівського району Запорізької області за присутністю відповідача ОСОБА_4, його представників: за договорами адвокатів ОСОБА_7 (а.с. 76-77, 110) і ОСОБА_8 (а.с. 74-75), представника позивача ОСОБА_3Ю за договором адвоката ОСОБА_9 (а.с. 138-139).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, у тому числі відповідача ОСОБА_4 та його представників, які у тому числі на запитання колегії суддів апеляційного суду зазначали, що у них немає доказів того, коли саме ОСОБА_3 дізнався про смерть спадкодавця; ОСОБА_4 не повідомляв ОСОБА_3 про смерть спадкодавця; але ОСОБА_10 мав можливість знати про смерть спадкодавця, оскільки він фактично є орендарем земельного паю, якій є предметом спадкування за заповітом, і сплачував за нього орендну плату та податок, але доказів останнього надати апеляційному суду не можуть; крім земельного паю, залишилось ще інше спадкове майно після смерті спадкодавця, яке можна успадкувати за законом; перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 10 - 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 1270 - 1272 ЦК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача, вважав, що строк для надання заяви про прийняття спадщини позивачем пропущено з поважних причин, так як йому не було відомо про смерть спадкодавця, спадкодавець і спадкоємець за заповітом проживали на відстані, спадкодавець в Оріхівському районі Запорізької області, а спадкоємець в Гуляйпільському районі Запорізької області, що унеможливлювало своєчасно дізнатися про смерть спадкодавця.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи по суті правильно виходив з наступного.

За правилами ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до вимог ст.1235 ЦК України ОСОБА_4 ще за життя розпорядився своєю земельною ділянкою площею 6,4004 га, розташованою на території Преображенської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ № 286286, виданого Преображенською сільською радою 20.08.2008 року, склавши 27.05.2010 року заповіт на імя ОСОБА_3 та посвідчений державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 (а.с.20).

28.11.2013 року спадкодавець ОСОБА_4 помер (свідоцтво про смерть, копія а.с.9). Останній на день смерті мешкав один за адресою: с. Пребраженка вул. Філатова, 6, що підтверджується довідкою Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області № 623 від 14.05.2014 року.

Внаслідок чого у відповідності до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина, у тому числі у вигляді вказаної земельної ділянки.

Судом першої інстанції із матеріалів спадкової справи №94/2014, відкритої смерті 28 листопада 2013 року спадкодавця ОСОБА_4 (а.с. 17-42), було правильно встановлено, що спадкоємець за заповітом позивач ОСОБА_3, якій мешкає за адресою: м. Гуляйполе вул. Чубаря б. 3 Запорізької області (а.с.24), звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 за заповітом - 22.12.2014 року, тобто з пропуском 6-місячного строку, встановленого законом, якій почався з часу відкриття спадщини (28 листопада 2013 року).

Згідно із ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи викладене та правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Суд, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Проте поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема, тривала хвороба спадкоємців, велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна, складні умови праці, які пов'язані з тривалими відрядженнями. При розгляді справ про надання додаткового строку для прийняття спадщини судом застосовуються інші, порівняно із поновленням строку позовної давності, підстави для визнання причин пропуску цього строку поважними.

У відповідності до п.1. 2 глави 10 розділу ІІ Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, при зверненні спадкоємця у звязку з відкриттям спадщини нотаріус зясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Крім того, в п. 3.2 глави 10 розділу ІІ вказаного Порядку зазначено, що для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус розяснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Однак, як було правильно також встановлено судом першої інстанції у цій справі із спадкової справи № 94/2014: після звернення 22.05.2014 року відповідача ОСОБА_4 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с. 27), нотаріус, встановивши коло спадкоємців (а.с. 36-37), всупереч вимогам п.3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, не розяснив (не повідомив) спадкоємця за заповітом позивача ОСОБА_3 про право подання ним заяви про прийняття спадщини.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Після того, як позивач ОСОБА_3 був обізнаний про факт смерті ОСОБА_4, він одразу 22.12.2014 року звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою (а.с. 24), але вже з пропуском встановленого законом строку.

Однак, державним нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вищезазначеною заявою ОСОБА_3 через пропуск строку, встановленого законом для подачі останньої (а.с.58).

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції правильно встановив, що строк для подання заяви про прийняття спадщини пропущено спадкоємцем ОСОБА_3 з поважних причин, так як йому не було відомо про смерть спадкодавця; спадкодавець і спадкоємець за заповітом проживали на відстані, зокрема: спадкодавець - в Оріхівському районі Запорізької області, а спадкоємець - в Гуляйпільському районі Запорізької області, що унеможливлювало своєчасно дізнатися про смерть спадкодавця.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену ним в його запереченнях проти позову позивача у цій справі, та яку він та його представники вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_4 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_4 та його представники не надали суду першої інстанції у цій справі належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України сприяв повному та всебічному зясуванню обставин цієї справи (розяснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, витребував спадкову справу тощо).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Крім того, суд апеляційної інстанції на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України у судовому засіданні 11 травня 2017 року з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 розяснював особам, які беруть участь у справі, їх право надати апеляційному суду докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, а також наслідки ненадання таких доказів, а саме: що суд апеляційної інстанції буде переглядати дану справу в апеляційному порядку в межах наявних у цій справі матеріалів та доказів.

Так, в силу вимог ст. 303 ч. 2 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Однак, встановлено, що докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

У тому числі відповідачем ОСОБА_4 та його представниками апеляційному суду у матеріали цієї справи не надані.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Встановлено, що судом першої інстанції оскаржуємим рішенням не вирішувалось питання про розподіл між сторонами понесених ними судових витрат у цій справі, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, тому останнє також не було предметом апеляційного перегляду у цій справі апеляційним судом, та може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за заявою осіб, які беруть участь у справі, або за ініціативою суду в порядку, передбаченому ст. 220 ЦПК України.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови відповідачу ОСОБА_4 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_3 будь-яких судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору (а.с. 122), сплаченого при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2017 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_12ОСОБА_13