Справа № 127/423/17
Провадження № 2/127/1739/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» про визнання договору споживчого кредиту припиненим та частково недійсним, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» про визнання договору споживчого кредиту припиненим та частково недійсним. Позов мотивовано тим, що між ОСОБА_1 та АТ «ОСОБА_2 Капітал» було укладено договір про надання споживчого кредиту в розмірі 6803,70 грн. на придбання телевізора. Достроково погасивши заборгованість по кредиту, позивач звернувся до ПАТ «ПУМБ», який є правонаступником АТ «ОСОБА_2 Капітал» з метою отримання відповідної довідки про погашення кредиту. В свою чергу, позивач дізнався, що існуючу заборгованість по кредитному договорі він не погасив через нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Вважаючи дану умову незаконною, позивач просить визнати умови кредитного договору № 3 від 29.12.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «ОСОБА_2 Капітал», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» щодо обовязку позичальника сплачувати щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості, недійсним з моменту укладення договору. Просить визнати умови кредитного договору №3 від 29.12.2014р. укладеного між ОСОБА_1 та відповідачем щодо обовязку позичальника сплачувати щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості, недійсними з моменту укладення договору та визнати кредитний договір № 3 від 29.12.2014 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ «ОСОБА_2 Капітал», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», припиненим з 15 червня 2016 року, у звязку із його виконанням, проведеним належним чином.

26.04.2017 р. позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просить визнати умови кредитного договору № 3 від 29.12.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «ОСОБА_2 Капітал», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» щодо обовязку позичальника сплачувати щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості, недійсним з моменту укладення договору. Визнати зобовязання ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», яке є правонаступником АТ «ОСОБА_2 Капітал», за укладеним кредитним договором № 3 від 29.12.2014 року, припиненим з 15 червня 2016 року, у звязку із його виконанням, проведеним належним чином.

В судовому засіданні позивач позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовму засідання не зявився, однак будучи допитаний в режимі відеоконференція позов не визнав, заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 29.12.2014 р. між ОСОБА_1 та АТ «ОСОБА_2 Капітал» був укладений договір споживчого кредиту № 3.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно договору АТ «ОСОБА_2 Капітал» надав кредит позивачу, строком на 24 місяці, на оплату товарів по видатковій накладній № PHVIN-000001076 на суму 6803, 70 грн.

Графіком платежів, який є частиною зазначено вище договору, визначається сума платежу за розрахунковий період, до якої також входить погашення основної суми кредиту, проценти за користування кредитом, комісію за обслуговування кредитної заборгованості та комісію за переказ коштів.

Відповідно оригіналів квитанцій, які містяться в матеріалах справи, позивач перерахував на рахунок АТ «ОСОБА_2 Капітал»: 20.01.2015р. - 400 грн, 20.02.2015р. - 400 грн., 12.03.2015р.- 380 грн., 16.04.2015р.- 380 грн., 06.05.2015р.- 390 грн., 04.06.2015р.- 380 грн., 15.07.2015р.- 380 грн., 05.08.2015р.- 380 грн., 09.09.2015р.- 380 грн., 14.11.2015р.- 380 грн., 11.12.201р.- 380 грн., 05.01.2016р.- 380 грн., 06.02.2016р.- 380 грн., 11.03.2016р.- 380 грн., 07.04.2016р.- 380 грн., 07.04.201р.- 380 грн., 12.05.2016р.- 400 грн., 14.06.2016р.- 274 грн.(а.с 8-13).

В подальшому, 16.11.2016р. у звязку з достроковим погашення заборгованості, позивач звернувся до публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», яке стало правонаступником АТ «ОСОБА_2 Капітал» з заявою про видачу довідки про відсутність заборгованості за кредитним договором № 3 від 29.12.2014.(а.с.15)

Як встановлено в судовому засіданні, після проведення останнього платежу по погашенню заборгованості(14.06.2016р.), позивач не мав можливості подати заяву про дострокове погашення кредиту, оскільки відділення АТ «ОСОБА_2 Капітал» було закрите, про що його не було повідомлено належним чином. Тому, дізнавшись, що правонаступником АТ «ОСОБА_2 Капітал» стало публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», позивач звернувся до останніх з відповідною заявою від 16.11.2016.

Стаття 531 ЦК України передбачає, що боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Судом встановлено та умовами договору визначено, що на запит позичальника, йому, за результатами дострокового виконання зобовязань може бути наданий відкоригований примірний графік платежів, сформований в автоматичному режимі системою Банку.

Відтак, позивач, достроково погасивши заборгованість по договору, повинен був звернутись до банку з відповідним запитом. Однак, позивач звернувся до банку лише 16.11.2016, хоча останній платіж по сплаті заборгованості був здійснений 14.06.2016.

В свою чергу доводи позивача, що він був позбавлений можливості подати заяву по дострокове погашення заборгованості, суд не приймає до уваги, оскільки умовами договору передбачено, що позивач зобовязаний періодично( не рідше 1 разу на місяць) ознайомлюватись з змінами договору на інформаційних стендах у відділені банку та на офіційному сайті банку. Проте, в судовому засіданні, вчинення вказаних дій не знайшло свого підтвердження.

З урахуванням наведеного, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач належним чином не повідомив відповідача про дострокове погашення заборгованості, а тому договір споживчого кредиту № 3 не може вважатись припиненим з моменту проведення останнього платежу позивача.

Досліджуючи правомірність внесення до кредитного договору № 3 умови щодо обовязку позичальника сплачувати щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості, суд виходить з наступного.

Згідно ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо у належній формі сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 10.05.2007 року, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

Пункт 3.6 Правил передбачає, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Тобто, право встановлення оплати (комісії) за обслуговування кредитної заборгованості передбачена вказаними Правилами та не є діями, які банк здійснює на власну користь.

Суд звертає увагу, що згідно графіків платежів комісія за обслуговування кредитної заборгованості є фіксованою сумою у розмірі 136, 07 грн., яка встановлюється банком з 30.06.2016 р. Окрім того, в примітках до графіку платежів зазначено детальний опис комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Зокрема, вона включає в себе плату за послуги Банку, що повязані з наданням виписок по кредитним рахункам; надання довідок щодо стану заборгованості по кредитному договорі; списання та зарахування коштів за всіма видами рахунків - в межах банку; уточнення, повернення, анулювання, зміна умов переказів; підтвердження проведених платежів; відправлення повідомлень про уточнення платіжних реквізитів.

Відтак, на думку суду, комісія за обслуговування кредитної заборгованості є законною, оскільки, в договорі № 3, вона є фіксованою сумою, яка є платою за конкретні послуги, що вказані у примітках до графіку платежів.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що договір містить такі умови, які узгоджені сторонами та не суперечать нормам законодавства. Крім того, у спірному договорі плата за обслуговування кредитної заборгованості визначена не за формулою зі змінними величинами, а є чітко фіксованою сумою, отже така плата не суперечить вимогам Закону України "Про захист прав споживачів".

Таким чином спірний договір відповідає нормам цивільного законодавства, підстави для визнання його недійсним відсутні і позивачем не доведені.

Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини, суд оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, керуючись ст. ст. 3, 10, 11,60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» про визнання договору споживчого кредиту припиненим та частково недійсним відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: