РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/12664/16-ц

пр. № 2/759/1041/17

20 квітня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

при секретарі Фещук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - Святошинський РВ ГУ ДМС України в м. Києві,

встановив:

ОСОБА_1 у вересні 2016 року заявив позов про визнання ОСОБА_2, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язати зняти останнього з реєстраційного обліку.

Позов мотивований тим, що відповідач понад рік без поважних на те причин не проживає за місцем своєї реєстрації, що в свою чергу створює позивачу, як власнику житла, перешкоди в користуванні, розпорядженні власністю.

В судовому засіданні позивач на вимогах позову наполягав, надав пояснення, що по суті зводяться до викладеного в заяві.

ОСОБА_2 в суд не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся за останнім відомим місцем проживання.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, приходить до висновку про можливість постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти такого порядку розгляду справи не заперечував.

Судом встановлено таке.

Квартира АДРЕСА_1, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, що видане органом приватизації Ленінградської районної ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 30.11.1994р. №5734, на праві власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частках.

За довідкою балансоутримувача будинку від 14.09.2016 р. (ф.3), вбачається, що у вказаній квартирі, разом з власником ОСОБА_1 та іншими особами, зареєстрований також ОСОБА_2 на правах члена сім'ї власника.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 виїхав на постійне місце проживання до Канади і з липня 2014 року є громадянином цієї держави. В задоволенні його заяви про зняття з реєстрації в Україні, що подана через Генеральне консульство України в Канаді, було відмовлено за формальних підстав.

Ст.156 ЖК України визначено право члена сім'ї власника користуватись жилим приміщенням власника, проте, як вбачається зі змісту цієї норми, тільки у разі проживання в ньому.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в тому числі і шляхом припинення правовідношення (ст. 16 ЦК України).

Наявність реєстрації в квартирі особи, яка в ній не проживає, очевидно тягне для позивача та членів його сім'ї додаткові витрати з оплати комунальних послуг, з обслуговування прибудинкової території, тощо, а також перешкоджає розпорядженню цим майном.

За таких фактів та відповідних їм правовідносин, відсутності заперечень відповідача, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 втратив право користування житловими приміщеннями квартири АДРЕСА_1.

Що стосується вимог позову про зняття відповідача з реєстрації місця проживання, то вони, на переконання суду, заявлені зайво оскільки визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і є підставою для зняття цієї особи з реєстрації за місцем знаходження житла.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Питання перерозподілу судових витрат позивачами не порушувалось.

На підставі наведених в рішенні норм закону, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

В решті вимог позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва на протязі десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий М.Ф. Сенько