Справа № 375/1270/17
Провадження 2/368/621/17
Рішення

Іменем України

"16" листопада 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

головуючий: суддя Закаблук О.В.

при секретарі Широкоступ К.М.

З участю учасників процесу:

Представник позивача: ОСОБА_1

Представник відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дружини під час вагітності, суд, -

В С Т А Н О В И В :

13.10.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дружини під час вагітності, в якій позивачка просить суд винести рішення, на підставі якого:

- стягнути з відповідача ОСОБА_5 на її,ОСОБА_3 користь аліменти на утримання під час вагітності в розмірі 1/3 від усіх видів доходів відповідача, щомісячно, з часу звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною трьох років;

- відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць;

- судові витрати покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивачка в мотивувальній частині позовної заяви обгрутовує наступними обставинами справи.

25 лютого 2017 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб, що доводиться свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 21 1955 виданим Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області від 25 лютого 2917 року. У шлюбі вона завагітніла та на даний час термін вагітності складає 22 тижні, вона перебуває на обліку в Рокитнянській ЦРЛ в жіночій консультації. Термін вагітності підтверджується довідкою з Рокитнянської центральної районної лікарні від 05.09.2017 року.

Більше 2-х тижнів вона з відповідачем проживає окремо, оскільки батьки її чоловіка вигнали її із житлового будинку, який знаходиться по вул. Миру, 120, с. Ліщинка, Кагарлицького району, Київської області де вони проживали разом з ними. Сімя їхня фактично розпалася, з часу залишення сімї відповідач припинив надавати будь-яку допомогу на її утримання під час вагітності, хоча має таку можливість, оскільки він офіційно працює.

Вона є вагітною, а це потребує значних додаткових матеріальних витрат на забезпечення належних умов для збереження її здоровя та народження здорової дитини. Відповідач, натомість, матеріальної допомоги на утримання дружини у добровільному порядку не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище.

Її чоловік, відповідач у справі, працює агрономом на Фермерському господарстві «Широкоступ» та має можливість надавати їй матеріальну допомогу.

В звязку з тим, що відповідач добровільно не бажає надавати їйі допомоги на утримання в зв'язку з вагітністю, вона вимушена звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Ч.4 ст. 84 СК України передбачено право на утримання, - вагітна дружина, а також дружина з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Ч. 1 ст. 75 СК України говорить, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно.

Згідно ч. 1 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 ЦПК України позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

13.10.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 -1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

В судове засідання, яке відбулося 15.11.2017 року, позивачка ОСОБА_3 не з»явилася, з»явився її представник, - ОСОБА_1

В судовому засіданні, яке відбулося 15.11.2017 року, представник позивачки ОСОБА_3, - ОСОБА_1 позовні вимоги уточнив, та просив суд стягнути з відповідача аліменти на утримання позивачки ОСОБА_3 в тому розмірі, які суд завважає за необхідний, відповідно, не наполягав на стягненні аліментів в розмірі 1/3 частини всих видів доходів (заробітку) відповідача.

Позов обґрунтовував обставинами, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, яка судом наведена вище.

Окрім того, зазначив, що позивачка ОСОБА_3 росла сиротою, а тому він, як її дід, був її опікуном.

Інших родичів, окрім нього, та його дружини, у позивачки ОСОБА_3 немає.

ОСОБА_3 взагалі немає ніяких доходів, вона існує лише завдяки тому, що він з своєю дружиною надають їй хоч якісь кошти на існування з своєї пенсії.

З того часу, як його онука, - позивачка по справі, - ОСОБА_3 почала знову проживати в них в хаті, відповідач ОСОБА_4 ні разу не навідав позивачку ОСОБА_3, не надає їй кошти на утримання.

Ще раз наголосив, що наполягає на стягненні аліментів, проте, в розмірі аліментів, що підлягатимуть до стягнення, покладається на розсуд суду.

В судове засідання, яке відбулося 15.11.2017 року, відповідач ОСОБА_4 не з»явився, з»явився його представник, - адвокат ОСОБА_2

В судовому засіданні, представник відповідача ОСОБА_4, - ОСОБА_2 проти позову заперечував в повному обсязі, так як вважав даний позов не обґрунтованим, та, відповідно, таким, який не підлягає до задоволення.

Свої заперечення адвокат ОСОБА_2, зокрема, обгрунтовував наступним.

ОСОБА_3 звернулася до Кагарлицького районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на дружину.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на ст. 84 СК України та просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти аліменти на час вагітності та до досягнення дитиною трьох років.

Вважав, що такі вимоги позивача суперечать вказаній ст. 84 СК України виходячи з наступного.

Згідно ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності.

Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Виходячи із вказаних норм ст. 84 СК України дана стаття містить два окремих види аліментів та дві окремі підстави виникнення аліментів на дружину.

Зокрема:

- 1 вид: аліменти на дружину на час вагітності. Підстава: вагітність дружини;

- 2 вид: аліменти на дитину до досягнення дитиною трьох років. Підстава: наявність дитини від чоловіка та проживання дитини з дружиною.

Ззанчив, що на даний час у Позивача відсутні підстави для заявления вимоги та стягнення аліментів з Відповідача на користь Позивача до досягнення дитиною трьох років, оскільки дитина від Відповідача ще не народилась та не проживає з Позивачем.

Тобто згідно ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України відсутні підстави для задоволення вказаної вимоги Позивача.

Що стосується вимоги про стягнення аліментів з Відповідача на користіь Позивача на час вагітності та їх розмір, то слід зазначити наступне.

Позивач вимагає стягнення аліментів на її користь з Відповідача у розмі 1/3 частини усіх доходів. Проте, вважає такий розмір необгрунтованим та значним для Відповідача, виходячи з наступного.

В першу чергу слід звернути увагу суду, що згідно з останніми змінами до Сімейного кодексу України розмір аліментів 1/3 частці присуджується на утримання двох дітей, а Позизач вимагає стягнення такого розміру аліментів лише на неї одну.

Нормами Сімейного кодексу України не визначено розміру аліментів, який має стягуватись з чоловіка на утримання дружини, тому при визначені розміру аліментів слід виходити із загальних обставин, які враховуються при визначенні розміру.

Відповідно до ст. 82 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина, інші обставині., що мають істотне значення.

Відповідно до п. 17 ППВСУ № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу Україна при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров»я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Слід зазначити, що матеріальний стан Відповідача не дозволяє сплачувати Позивачу аліменти а розмірі 1/3 частини всіх доходів, оскільки сплата такого розміру аліментів поставить Відповідача у скрутне матеріальне становище.

Відповідач є власником житлового будинку: Київська область, Кагарлицький район, с. Ліщинка, вул. Мару, 120, а тому несе витрати на утримання вказаного будинку та сплату комунальних послуг.

Крім того, Відповідач має ряд захворювань, які також потребують витрат на лікування. Зокрема, Відповідач має діагноз вегото-сосудиста дистонія по змішаному типу.

Також, на утриманні Позивача перебувають також батьки, які на даний час ніде не працюють, та особливо батько, який має 3 групу інвалідності.

У зв'язку з чим Відповідачвважає, що суд повинен постановити рішення про стягнення з Відповідача аліментів на утримання Позивача в розмірі не більше 1/6 частини всіх доходів, оскільки саме такий розмір є реальним та таким, який відповідач зможе сплачувати.

Звернув також увагу суду на ч. 4 ст. 84 СК України, яка передбачає, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення уточненого позову, шляхом винесення рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.

Підсудність.

Згідно ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред»являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Проте, згідно ст. 110 ЦПК України позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, з трудових правовідносин, можуть пред»являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як видно з матеріалів справи, зокрема, з паспорту відповідача ОСОБА_4 серії СТ 122635, який видано 22 квітня 2009 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ( а.с., 34), та довідки адресно довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 18.09.2017 року, ( а.с., 21), відповідач з 13 лютого 2017 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Отже, зглядаючись на місце проживання відповідача ОСОБА_4, та норми процесуального права, що регулюють підсудність цивільних справ, дана справа підсудна Кагарлицкому районному суду Київської області, як суду першої інстанції загальної юрисдикції на підставі ст. 109 ЦПК України.

Що стосується фактичних обставин справи, то судом в судовому засіданні встановлено наступне.

25 лютого 2017 року позивачка ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_4

Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І ОК № 211955, яке видане 25 лютого 2017 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, ( а.с., 4), в якому зазначено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3, Україна, громадянин України, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка місто Київ, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб 25 лютого 2017 року, про що 25 лютого 2017 року складено відповідний актовий запис за № 19.

Прізвище після державної реєстрації шлюбу:

Чоловіка ОСОБА_4.

Дружини ОСОБА_4.

Під час подружнього життя позивачка ОСОБА_3 завагітніла.

Даний факт підтверджується довідкою, виданою 05.09.2017 року Рокитнянською центральною районною лікарнею, (а.с., 5), в якій вказано, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, знаходиться на обліку в Рокитнянській ЦРЛ жіночої консультації.

Вагітність 22 тижні.

Проте, подальше сімейне життя у сторін не склалося, в зв»язку з чим сторони на даний час шлюбно сімейних відносин не підтримують, спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть, проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах.

Так, позивачка ОСОБА_3 проживає спільно з дідом та бабою в їх житловому будинку, який розміщено за адресою: 09642, Київська область, Рокитнянський район, с. Ольшаниця, вул.. Рокитнянська № 38.

Факт проживання позивачки за вищевказаною адресою підтверджується довідкою № 1973, яка видана 01.09.2017 року Ольшаницькою сільською радою Рокитнянського району Київської області, ( а.с., 6), яка міститься в матеріалах справи.

Факт проживання відповідача ОСОБА_4 за адресою: 09260, Київська область, Кагарлицький район, с. Ліщинка, вул.. Миру, 120 підтверджується паспортом відповідача ОСОБА_4 серії СТ 122635, який видано 22 квітня 2009 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ( а.с., 34), та довідкою адресно довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 18.09.2017 року, ( а.с., 21), які містяться в матеріалах справи, окрім того, факт проживання відповідача за вищевказаною адресою сторонами не оспорюється, а тому не підлягає доказуванню на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Вищевказаний будинок належить позивачу ОСОБА_4

Даний факт підтверджується договором дарування, який укладено 18.05.2007 року серії ВЕО № 687074, зареєстровано в реєстрі № 1 1197, зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 04 липня 2007 року.

В судовому засіданні встановлено той факт, що відповідач ОСОБА_4, полишивши сім»ю, матеріальної допомоги позивачці ОСОБА_3 на її утримання не надає, що, на думку суду, є порушенням норм Конституції України, норм СК України, та норм міжнародного права.

Застосування судом норм Конституції України.

Слід зазначити, що даний спір лежить як в площині основного Закону України, - Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, так і в площині норм галузевого права, - норм СК України.

Отже, що стосується Конституції України, то в даному випадку суд застосовує наступні положення.

Перш за все слід зазначити, що Конституція України є основною національної правової системи, є юридичною базою для розвитку українського законодавства, правозастосовної діяльності, правосвідомості та правової культури.

Слід зазначити також, що преамбула Конституції України відіграє роль орієнтира у практичній діяльності державних органів і органів місцевого самоврядування, об»єднань громадян, посадових і службових осіб та громадян, визначає загальну лінію правотворчої діяльності, вказує стратегічний напрям конституційного і нормативно правового регулювання в цілому.

Згідно ч. 2 ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Отже, пряма дія конституційних норм вимагає, що навіть за наявності і при застосуванні поточних конституційних законів та інших нормативно правових актів правозастосовний орган посилався не тільки на них, а спочатку на ту норму Конституції, на розвиток якої або ж на основі якої вони прийняті і діють.

Слід зазначити, що згідно ППВС України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» суди при розгляді конкретних справ повинні керуватися насамперед нормами Конституції України.

Що ж стосується гарантованості звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, то це положення є втіленням прямої дії конституційних норм щодо судового захисту прав і свобод людини і громадянина, що знайшло свій вираз, зокрема в ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно ч. 2 ст. 22 Конституції України Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно ч. 3 ст. 24 Конституції України рівність прав жінки і чоловіка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї; спеціальними заходами щодо охорони праці і здоровя жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою Материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов»язки у шлюбі та сім»ї.

Отже, ч. 1 ст. 51 Конституції України встановлює основні принципи регулювання сімейних відносин, які знаходять своє втілення в Сімейному кодексі України та інших нормативно- правових актах.

В даному випадку суд особливо наголошує на тому, що кожен з подружжя має рівні права й обовязки в шлюбі й сімї.

Це положення знайшло своє закріплення в ч. 6 ст. 7 та інших статтях СК України.

Так, дружина та чоловік мають право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 СК України); на фізичний та духовний розвиток, на здобуття освіти, прояв своїх здібностей, на створення умов для праці та відпочинку (ст. 52 СК України); на зміну прізвища (ст. 53 СК України); на свободу і особисту недоторканність (ст. 56 СК України).

Усі найважливіші питання життя сімї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Таким чином, у сімейних відносинах подружжя не має переваг один перед одним, хоча в окремих випадках законом враховуються біологічні особливості жінки та чоловіка, які перебувають у шлюбі. Так, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності (ч. 1 ст. 84 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Отже, ст. 51 Конституції України визначає механізми захисту прав свобод людини і громадянина.

Наявність таких механізмів одна з обов»язкових ознак справді демократичної держави. Особлива роль у захисті прав і свобод належить суду.

Це обумовлено демократичністю і професіоналізмом судового розгляду, який базується на незалежності суду, гласності, змагальності, безпосередності, усності судового процесу, необхідності предявлення доказів тощо.

Зміст ст. 55 відповідає міжнародно-правовим стандартам щодо гарантованого захисту основних прав і свобод людини.

Стаття 8 Загальної декларації прав людини проголошує, що «кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом», а п. а ст. 3 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права в імперативній формі вимагає від кожної держави учасниці цього Пакту «забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, що діяли як особи офіційні; б) забезпечити, щоб право на правовий захист для будь-якої особи, яка потребує такого захисту, встановлювалось компетентними судовими, адміністративними чи законодавчими властями або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави, і розвивати можливості судового захисту».

Право кожного на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод закріплене в ч. 1 ст. 55 Конституції України універсальним юридичним засобом відстоювання людиною свого правового статусу в будь-якій конкретній життєвій ситуації.

Судовий захист прав і свобод людини здійснюється в процесуальних формах, передбачених чинним законодавством, а саме, - в порядку цивільного, кримінального, адміністративного, а також конституційного судочинства.

Найбільш місткою формою, пристосованою для безпосереднього захисту порушених прав, є цивільне судочинство.

В Цивільному процесуальному кодексі України межі права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства визначені досить широко.

Стаття 4 ЦПК України передбачає, що усяка заінтересована особа вправі в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу.

Законодавство про цивільне судочинство встановлює порядок розгляду по спорах, що виникають з цивільних, сімейних, трудових та колгоспних правовідносин, справ, що виникають з адміністративно-правових відносин, і справ окремого провадження (ст. 1 ЦПК).

Конституційні правовідносини в цьому переліку не вказані. Але, зважаючи на статус Конституції України як нормативного акта прямої дії, видається, що до розробки спеціальних конституційно-процесуальних нормативних актів судовий захист прав і свобод, що випливають з конституційних правовідносин, може здійснюватися в порядку цивільно-процесуального судочинства із застосуванням аналогії права.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов»язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 68 Конституції України встановлено суттєву заборону (яка має форму легального обов»язку) для кожної людини, яка, по своїй суті має вираз, - не посягати на права, свободи, честь і гідність інших людей.

Слід зазначити, що хоча вищевказане положення спрямоване на регулювання людських взаємин, держава покладає на себе певного режиму, стану цих взаємин, шляхом, зокрема, судового захисту законних прав та інтересів громадянина.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Даний припис тісно повязаний із положенням ч. 1 ст. 57 про гарантування кожному права знати свої права й обовязки.

Ця норма, не перетворюючи згадане право на обовязок, все ж зобовязує людину зазнати юридичної відповідальності і «перетерпіти» певні позбавлення, обмеження в разі порушення нею законів - незалежно від того, чи був відомий громадянину їхній зміст, чи ні.

Юридична відповідальність - це закріплений у законодавстві та забезпечуваний державою юридичний обовязок правопорушника зазнати примусового додаткового позбавлення певних цінностей, що йому належали.

Норми матеріального права, зокрема, галузевого права, - норми СК України, які були застосовані судом при вирішенні спору щодо стягнення аліментів на дружину на час вагітності.

Дане спірне питання врегульовано Главою 9 СК України, - Права та обов»язки подружжя по утриманню.

Згідно ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Отже, що стосується вищевказаних норм галузевого права, то суд зазначає наступне.

Перш за все, суд наголошує на тій обставині, що шлюб в Україні є добровільним союзом жінки та чоловіка.

Як судом зазначено вище, положеннями ст. 51 Конституції України передбачено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Права та обовязки подружжя по утриманню тісно повязані з особистими немайновими правами та обовязками подружжя, зокрема передбаченим ст. 55 Сімейного кодексу обовязком дружини та чоловіка спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги.

Вступаючи в шлюб, подружжя добровільно бере на себе обовязки, в тому числі й по матеріальній підтримці одне одного.

Законодавець закріпив даний обовязок стосовно подружжя, тобто осіб, що перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Сімейний кодекс вживає терміни «утримання» та «аліменти», чітко не розмежовуючи дані поняття, які фактично використовуються як синоніми.

У разі, якщо обовязок по матеріальній підтримці не виконується, утримання (аліменти) можна отримати в судовому порядку, при цьому необхідно враховувати встановлені ст. 75 Сімейного кодексу підстави.

В даному випадку, суд вважає, що право на отримання аліментів позивачка ОСОБА_3 отримала в зв»язку з наступними обставинами, які є юридично значущі в даному випадку:

- право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який потребує матеріальної допомоги.

В ч. 4 ст. 75 СК України перелічено випадки, коли особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, - якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, - відповідача ОСОБА_4, адже вона не має заробітної плати, пенсії, стипендії, доходів від використання того чи іншого майна, відсутні додаткових доходів (наприклад, від здавання в оренду нерухомого майна, авторських гонорарів, дивідендів, тощо).

Витщевказані факти стороною відповідача не оспорювалися а тому приймаються судом на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, а тому не потребують додаткового доказування.

На підтвердження вищевказаної обставини слугують покази представника позивачки, - ОСОБА_1, який в судовому засіданні пояснив, що позивачка ОСОБА_3 росла сиротою, в зв»язку з чим він був її опікуном, у неї немає майна, інших доходів, тому на даний час він утримує позивачку.

- другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно її не надає.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі, - ОСОБА_4 працездатного віку, працездатний, офіційно працює на посаді помічника агронома з 23 березня 2017 року в ФГ «Широкоступ», та має щомісчяний середній заробіток орієнтовно 6215 грн., що підтверджується довідкою № 157, яка видана 14.09.2017 року ФГ Широкоступ, та яка міститься в матеріалах справи.

Суд критично відноситься до медичних довідок, які надані представником відповідача про стан здоров»я відповідача, так як вважає, що тяжкий стан здоров»я повинен підтверджуватися відповідними довідками, та належними документами, зокрема, направленням на лікування, рецептами, посвідчення про інвалідність тієї чи іншої групи, окрім того, відповідачем чи його представником слід було надати на адресу суду для приєднання до матеріалів справи та дослідження їх в судовому засіданні квитанції на придбання ліків, які б засвідчували той факт, що відповідач ОСОБА_4 значну частину своїх доходів витрачає на придбання ліків.

Окрім того, суд критично відноситься до тієї обставини, що, як стверджував представник відповідача ОСОБА_4, - адвокат ОСОБА_2, на утриманні відповідача перебувають його батьки, так як суд вважає, що стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів такого факту, хоча сторона відповідача не була ніяким чином обмежена в наданні будь яких доказів.

Згідно ч. 1 ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою.

Згідно ч. 2 ст. 77 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, в грошовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно, враховуючи вищевказану норму права, аліменти з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_3 слід стягувати з часу подання позовної заяви, а саме, - з 06.09.2017 року.

Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій формі.

Окремо в даному випадку суд зазначає, що судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 має постійний, офіційний дохід, а тому суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача ОСОБА_4 аліментів на утримання дружини, - ОСОБА_3 в частці, так як в твердій грошовій сумі аліменти стягуються лише в тому випадку, коли відсутній постійний заробіток.

Що ж стосується розміру аліментів, то слід зазначити, що при вирішення справ такої категорії, суду необхідно встановити всі обставини справи, що мають істотне значення: рівень доходів подружжя-відповідача, знаходження на його утриманні інших осіб (неповнолітніх, батьків тощо), працездатність, стан здоровя, а також, чи після виплат у подружжя-відповідача залишиться засоби, необхідні для існування на тому ж рівні прожиткового мінімуму, в протилежному випадку така особа фактично стане такою, що потребує матеріальної допомоги.

Отже, судом в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є працездатного віку, працездатний, офіційно працює, отримує дохід щомісячно в розмірі трохи більше, ніж 6000 грн., на його утриманні інших неповнолітніх дітей немає (шлюб з відповідачкою є таким, який укладено відповідачем вперше), відповідно, іншими аліментними зобов»язаннями не обтяжений, інших осіб на його утриманні немає, а тому суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача, - ОСОБА_4, щомісячно, на користь позивачки ОСОБА_3, аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності.

Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно ч. 5 ст. 84 СК України аліменти, присуджені дитині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду.

Отже, положення ст. 84 СК України передбачає спеціальні підстави виникнення права на утримання, при цьому право на утримання виникає незалежно від факту працездатності дружини.

Окрім того, при винесенні рішення по даній цивільній справі враховував судову практику як судів першої, так судів і апеляційної, касаційної інстанцій.

Проаналізувавши вищевказану практику судів різних рівнів, слід зазначити, що суди практично у всіх випадках задовольняють позови про стягнення аліментів на утримання дружини на час вагітності, коли відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає.

Окремо суд наголошує на тій обставині, що після винесення рішення про стягнення аліментів на користь дружини на час її вагітності, після народження дитини, в разі проживання дитини з нею, продовжує свою дію до досягнення дитиною трирічного віку, а тому винесення додаткового рішення не потрібно, - ч. 5 ст. 84 СК України.

Окрім того, суд приходить до висновку щодо допуску до негайного виконання даного судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за адин місяць.

Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Судові витрати.

При вирішенні питання про стягнення судових витрат суд керувався ч. 3 ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно від задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Так, позивачка ОСОБА_3 є особою, яка звільнена від сплати судового збору, як особа, звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідач ОСОБА_4 не є особою, яка звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», а тому слід стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 75, 77, 79, 80, 81, 84, ст. 180, ч. 3 ст. 181, 183, ч. 1 ст. 184, 191 СК України , п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст..ст. 3, 15, 88, 215, 218, ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В :

Уточнений позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дружини під час вагітності, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, паспорт громадянина України серії СТ 122635, виданий 22 квітня 2009 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, щомісячно, в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_7, громадянки України, паспорт громадянки України 000422327, виданий 27.03.2017 року органом 3231, реєстраційний номер облікової картки платника податків з державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_2, на її утримання, починаючи з дня подання позовної заяви, - з 06.09.2017 року, на час вагітності, але не більше, ніж до досягнення дитиною трирічного віку.

Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду на підставі ч. 5 ст. 84 СК України.

В порядку, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання даного рішення у межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, паспорт громадянина України серії СТ 122635, виданий 22 квітня 2009 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави 640 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні при проголошенні рішення, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає чинності відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Суддя: О.В. Закаблук