Справа № 734/228/17 Провадження № 22-ц/795/736/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Соловей В. В. Доповідач - Онищенко О. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОнищенко О.І.,
суддів:Губар В.С., Вінгаль В.М.,
при секретарі:Бивалькевич Т.В.,
за участю:представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 лютого 2017 року у справі за заявою ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 лютого 2017 року, яким у задоволенні його заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю відмовлено, і ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, а саме п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України. Заявник звертає увагу на той факт, що він не просив встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, натомість просив встановити факт, що ОСОБА_5 проживав однією сім'єю із спадкодавцем ОСОБА_7 Заявник посилається, що він з ОСОБА_7 вели спільне господарство з 2010 року, остання відносилась до нього як до рідної дитини та називала його „внучок".

Заслухавши доповідача, представника заявника, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 (а.с.6).

Згідно довідки виконкому Максимівської сільської ради Козелецького району №149 від 27.10.2016 року чоловік померлої - ОСОБА_8, який помер в 2012 році, та її син - ОСОБА_9, який помер в 2014 році, за життя зловживали спиртними напоями та останні роки не доглядали за ОСОБА_7, спільне господарство з нею не вели, свого обов'язку доглядати за хворою не виконували (а.с.30). Матеріали справи не містять доказів про те, що за життя сина та чоловіка - ОСОБА_7 потребувала сторонньої допомоги в силу хвороби чи похилого віку.

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 17 грудня 2012 року ОСОБА_7 та її син ОСОБА_9 набули право власності на будинок по 1/3 кожний в АДРЕСА_1 у грудні 2012 року ( а.с.8).

Доказів проживання чоловіка ОСОБА_7 - ОСОБА_9 за іншою адресою, а ніж АДРЕСА_1 до його смерті тобто до вересня 2012 року , матеріали справи не містять, як і не містять доказів про розірвання шлюбу між ними. Відсутні також докази проживання сина ОСОБА_7 за іншою адресою.

Також згідно довідок виконкому Максимівської сільської ради Козелецького району №141 від 12.10.2016 року, №148 від 27.10.2016 року ОСОБА_5 з дружиною орієнтовно з 2010 року проживали без реєстрації в АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_7, здійснювали за нею догляд, забезпечували харчуванням, обробляли земельну ділянку, доглядали за будинком. ОСОБА_5 поховав ОСОБА_7 за власні кошти (а.с.7, 28).

Згідно довідки з Козелецької районної державної нотаріальної контори та відомостей з Спадкового реєстру спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не заводилась. ( а.с.70,71)

Звертаючись із заявою до суду, ОСОБА_5 просив встановити факт, що він проживав однією сім'єю з спадкодавцем ОСОБА_7, починаючи з 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 - по день її смерті.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_5, який перебуває з 28 вересня 2002 року й до цього часу в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_10, спільно проживають із дружиною та складають сім'ю. Проживання заявника ОСОБА_5 і його сім'ї у будинку в АДРЕСА_1 у період із 2010 року спільно із ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, є однією із форм співжиття. Фактично заявник ОСОБА_5 реалізовував своє право на приватне і сімейне життя.

Висновок суду про відсутність підстав для задоволення заяви грунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Із змісту заяви ОСОБА_5 вбачається, що встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_7 потрібно йому для вирішення питання про прийняття спадщини після смерті останньої.

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Виходячи з аналізу зазначеної норми права, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім'єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п'ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім'єю.

За змістом ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

По справі встановлено, що ОСОБА_5 перебуває у шлюбі з ОСОБА_10, має дітей: ОСОБА_11, 2003 року народження, ОСОБА_12, 2010 року народження. Отже, заявник як на час проживання з померлою ОСОБА_7, так і на даний час має сім'ю, яка створена на підставі шлюбу та кровного споріднення. При цьому ОСОБА_5 не заперечує, що вселився до будинку померлої у зв'язку з її похилим віком, хворобою і необхідністю в зв'язку з цим догляду за нею, тобто його вселення відбулось не як члена сім'ї спадкодавця. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для встановлення факту проживання ОСОБА_5 однією сім'єю із спадкодавцем ОСОБА_7

Наявні по справі докази спростовують довідку сільської ради про проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_7 однією сім'єю протягом останніх п'яти років.

Доводи заявника, що померла відносилась до нього як до рідної дитини, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Також є необгрунтованими доводи апеляційної скарги, що заявник не просив встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, оскільки судом першої інстанції відмовлено в задоволенні вимог саме про встановлення факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: