Провадження № 2/760/4379/17
В справі № 760/9366/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2017 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Гак Г.М.

позивача- ОСОБА_3

представника позивача- ОСОБА_6

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини - доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку /доходу /.

Посилається в позові на те, що перебувала з відповідачем в шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 15 червня 2012 року шлюб був розірваний.

Вони з відповідачем проживають в одній квартирі, однак різними сім»ями, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, а тому просить задовольнити позов.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали.

Педставник відповідача судовому засіданні проти позову заперечував. Посилається на те, що відповідач дбає про свою доньку, купує їй необхідні речі, оплачує їй відпочинок.

Крім того, оплачував харчування в школі та заняття доньки в гуртках.

Вважає, що цим відповідач надає достатньо матеріального утримання доньці, а звернення позивачки до суду викликано конфліктами між сторонами з приводу оплати вартості житлово-комунальних послуг, а також конфлікту між позивачкою та дружиною відповідача, який є предметом розгляду суду.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_2.

Рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 15 червня 2012 року шлюб сторін був розірваний.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов'язків і передбачений ч.2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Такий обов'язок також передбачений ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а в окремих випадках - і своїх повнолітніх дітей.

Чинним законодавством України передбачено декілька способів стягнення аліментів.

Так, виконання батьками обов'язку утримувати дитину може здійснюватися за домовленістю між ними. Так за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні, в грошовій і (або) натуральній формі.

Крім того, батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом.

Судом встановлено та підтверджено сторонами, що сторони до 2017 року добровільно вирішували питання, пов»язані з матеріальним утриманням доньки.

Позивачка в судовому засіданні пояснила, що з 2017 року у неї зменшився заробіток, а тому у неї виникають матеріальні труднощі, пов»язані з утриманням доньки.

В свою чергу відповідач на свій розсуд вирішує питання та форму допомоги доньці, не узгоджує з нею форму участі в утриманні доньки, хоч відповідальність за дитину несе лише вона.

Тобто, на даний час домовленості між ними з приводу участі в утриманні доньки не існує.

Відповідно до ст.182 СК України та приписів п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів та наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів.

Виходячи з того, що відповідач працездатний, може утримувати свою неповнолітню дитину, зобов'язаний до цього законом, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судом встановлено, що відповідач працює, має стабільний та гарантований дохід у вигляді заробітної плати.

Виходячи з цього, здатність та обов»язок відповідача, як батька, утримувати свою неповнолітню дитину, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки.

Звертаючись до суду, позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку /доходу/.

З точки зору закону та викладеного вище правового обгрунтування обов»язок утримання неповнолітніх дітей лежить на кожному з батьків.

Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку /доходу /.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача в судовому засіданні, виходячи з наступного.

З точки зору закону утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов»язком батьків.

Частиною 2 ст.181 Сімейного кодексу України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той з них, який проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і/або натуральній формі.

Суд вважає, що періодична участь відповідача в вирішенні побутових питань життя доньки не можуть замінити його обов»язку постійно утримувати дитину та не позбавляють позивачку, як матір, на отримання аліментів у судовому порядку.

Крім того, суд зважає на те, що з точки зору закону обов»язки батьків утримувати дитину не можуть обмежуватися лише аліментними обов»язками.

Враховуючи викладене вище, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача в судовому засіданні.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору.

Виходячи з цього та в зв'язку з задоволенням вимог позивачки про стягнення аліментів, судовий збір у розмірі 640,00 гр. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст.180, ч.ч.2, 3 ст. 181, 182,183, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 3,4,10,11,57-60, 88,209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІН НОМЕР_1, аліменти а користь ОСОБА_3 на утримання дитини, доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку /доходу/, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 травня 2017 року і до її повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 640,00 гр. судового збору на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя Л. А. Шереметьєва