АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/913/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 59 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6, що діє за довіреністю ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Черкаської міської ради, треті особи: Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Хрещатик 200», Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради про визнання права на користування жилою площею (квартирою),-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_7 звернулася до суду із позовом до Черкаської міської ради про визнання права на користування жилою площею (квартирою), посилаючись на те, що на підставі рішення Соснівської районної Ради м. Черкаси від 06.10.1987 року їй була надана трикімнатна квартира АДРЕСА_1 на склад сімї чотири особи.

27 жовтня 1987 року було видано ордер на жиле приміщення № 017525 серії А, на підставі якого сімя вселилася в квартиру № 65 по вул Урицького, 200 в м. Черкаси, 28.10.1987 року всі члени сімї були зареєстровані у вказаній квартирі відповідно до приписів Положення про паспортну систему УРСР.

На підставі ордеру між позивачем та РЕУ № 1 було укладено договір житлового найму, а в подальшому договори на отримання комунальних послуг.

Позивач зазначає, що на початку 2014 року було прийнято рішення про обмін квартири АДРЕСА_2, яка перебувала у їхньому користуванні, на жиле приміщення у м. Києві.

З метою здійснення обміну жилих приміщень всі члени сімї в лютому 2014 року були зняті з реєстрації за вказаною адресою.

Угода про обмін жилими приміщеннями не відбулася.

Реєстрація за іншим місцем проживання не була проведена.

30 серпня 2016 року позивач звернулася до Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської Ради із заявою про реєстрації за місцем постійного проживання, а саме: АДРЕСА_3, проте їй було відмовлено

З таких підстав ОСОБА_7 просила суд визнати за нею право на проживання та користування жилою площею квартири АДРЕСА_4.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, що діє за довіреністю ОСОБА_7 просить рішення суду скасувати як незаконне, необґрунтоване, постановлене з не вірним застосуванням норм матеріального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_7 задовольнити повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про задоволення апеляційної скарги по наступних підставах:

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засідання.

Але таким вимогам закону рішення не відповідає.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач розірвала в добровільному порядку договір найму жилого приміщення, а зобовязання укласти договір найму в судовому порядку не відповідає способом захисту.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно ч.1 і 2 ст. 61 ЖК Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового догляду укладається у письмовій формі.

Частиною першою статті 107 ЖК Української РСР передбачено, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сімї в будь-який час розірвати договір найму.

Відповідно до ст. 62 ЖК Української РСР до відносин, що виникають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства Союзу РСР і Української РСР.

Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Судом встановлено, що в 1987 році між позивачкою і РЕУ № 1 було укладено договір житлового найму в письмовій формі на квартиру АДРЕСА_4. 26 лютого 2014 року позивачка була знята з реєстрації в даній квартирі. В серпні 2016 року позивачка звернулася до Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання . У реєстрації місця проживання було відмовлено.

Позивачка хоча і була знята з реєстрації місця проживання, але з жилого приміщенням не вибувала, що підтверджується матеріалами справи і не оспорюється сторонами по справі. З письмовою заявою про розірвання договору найму не зверталася. Договір найму квартири в письмовій формі не був розірваний. Позивачка протягом всього часу сплачувала комунальні послуги і заборгованості по них немає. За іншими місцем реєстрація проживання не проводилась.

Тому суд приходить до висновку, що договір найму жилого приміщення з позивачкою не був розірваний.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» розяснив, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сімї наймача ( власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, що діє за дорученням ОСОБА_7 задоволити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкас від 21 лютого 2017 року скасувати.

Визнати за ОСОБА_7 право на проживання та користування квартирою № 65 по вул Хрещатик, 200 в м. Черкаси.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення , але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :