Ухвала

іменем україни

27 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., КадєтовоїО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Екологоохоронна фірма «Креома-Фарм» до ОСОБА_4 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року Приватне акціонерне товариство «Екологоохоронна фірма «Креома-Фарм» (далі - ПАТ «Екологоохоронна фірма «Креома-Фарм») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 25 січня 2014 року в м. Києві по вул. Трутенка, 3-A сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «TOYOTA LANDCRUISER 120», державний номерний знак НОМЕР_3, що належить позивачу, та автомобілем «MERCEDES-BENZ С200», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням відповідача.

Винним в ДТП визнано відповідача, цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована у ВАТ «Оранта» за полісом АС/7503509 від 12 грудня 2013 року.

Згідно висновку експерта від 22 жовтня 2014 року № 11-3-2 вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «TOYOTA LANDCRUISER 120», державний номерний знак НОМЕР_3 становить 368 026 грн. 26 коп.

04 вересня 2014 року позивач отримав від страхової компанії ВАТ HACK «Оранта» страхове відшкодування в сумі 50 000 грн.

Різницю між заподіяним збитком та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 318 026 грн. 26 коп. просив стягнути з відповідача на підставі ст. 1194 ЦК України.

Крім того, за виготовлення висновку експертизи позивачем було сплачено 1 015 грн. 20 коп.

Повторним заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Екологоохоронна фірма «Креома-Фарм» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Екологоохоронна фірма «Креома-Фарм» суму матеріального збитку в розмірі 186 941 грн. 20 коп., витрати за проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 1 015 грн 20 коп та судовий збір в сумі 1 879 грн 59 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року повторне заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Екологоохоронна фірма «Креома-Фарм» суму матеріального збитку в розмірі 162 441 грн 20 коп, витрати за проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 1 015 грн 20 коп та судовий збір в сумі 1 624 грн 41 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заподіяної позивачу шкоди згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи становить 236 941 грн 20 коп, різницю між розміром шкоди та страховою виплатою в сумі 50 000 грн, що становить 186 941 грн 20 коп, стягуючи на підставі ст.. 1194 ЦК України, як з особи, що застрахувала свою цивільну відповідальність. Крім того, суд першої інстанції стягнув на користь позивача понесені останнім витрати на оплату висновку експерта в сумі 1 015 грн 20 коп. .

Змінюючи повторне заочне рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що при визначенні розміру збитків, які підлягають стягненню з відповідача, суд першої інстанції не врахував що ринкова вартість транспортного засобу позивача в непошкодженому стані на момент ДТП становить суму 236 941 грн 20 коп, то розмір реальних збитків, які зобов'язаний відшкодувати відповідач становитиме суму 162 441 грн 20 коп.(розрахунок 236 941 грн 20 коп - 50 000 грн, що позивач отримав від страхової та 24 500 грн, кошти, виручені позивачем за продаж залишків пошкодженого транспортного засобу = 162 441 грн 20 коп.)

Судом встановлено, що 25 січня 2014 року в м. Києві по вул.. Трутенка, 3-А сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER120», державний номерний знак НОМЕР_3, що належить позивачу, та автомобілем «MERCEDES-BENZ С200», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням відповідача.

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2014 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 03 вересня 2014 року, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито за закінченням строків давності притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно висновку експерта від 22 жовтня 2014 року № 11-3-2, вартість майнового збитку заподіяного власнику автомобіля «TOYOTA LANDCRUISER 120», державний номерний знак НОМЕР_3 становить 368 026 грн. 26 коп.

В основу визначення вартості матеріального збитку експертом покладено ринкову вартість подібного непошкодженого автомобіля «TOYOTA LAND CRUISERPRADO» станом на 22 жовтня 2014 року.

За проведення авто-товарознавчого дослідження позивачем сплачено на рахунок НДЕКЦ ГУМВС України в м. Києві 1 015 грн. 20 коп., що підтверджується копією платіжного доручення № 1604 від 02 жовтня 2014 року.

З копії відповіді ВАТ HACK «Оранта» №09-02-09/17336 від 16 вересня 2014 року на звернення позивача вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ВАТ HACK«Оранта» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС 7503509 від 12 грудня 2013 року. Згідно страхового акту № ОЦВ-14-909/1 та відповідно до поданої заяви про страхове відшкодування страховиком 04 вересня 2014 року було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн на рахунок ПАТ «Укрсоцбанк». Отримувач платежу - IIP АТ ЕОФ «Креома Фарм».

Факт перерахування позивачу суми страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн підтверджується копією платіжного доручення № 51550 від 04 вересня 2014 року.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 19/111/12-7-172 від 10 травня 2016 року, яка призначалась судом першої інстанції, ринкова вартість непошкодженого колісного транспортного засобу «TOYOTALAND CRUISER 120» державний номерний знак НОМЕР_2, станом на 25 січня 2014 року становить 236 941 грн 20 коп.

Відповідно до п. 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду вільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. п. 14, 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має прав вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач пошкоджений транспортний засіб, ремонт якого є недоцільним, через ступінь пошкоджень, продав за 24 500 грн, що підтверджується договором купівлі - продажу від 10 грудня 2014 року.

Відповідно до акту оцінки КТЗ від 10 грудня 2014 року, (а.с. 168) дійсна ринкова вартість транспортного засобу в пошкодженому стані після ДТП становить 24 500 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що транспортний засіб є фактично знищеним, але передати відповідачу вказаний транспортний засіб вони не можуть, оскільки відчужили його за 24 500 грн, а тому позивач не заперечує, щоб від ринкової вартості транспортного засобу, яка була визначена експертом, була відрахована вказана сума, яку вони отримали за продаж пошкодженого автомобіля.

Відповідно до положень ст.ст. 4, 10, 60 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про зміну заочного рішення суду першої інстанції в частині розміру збитків, які підлягають стягненню з відповідача, оскільки, ринкова вартість транспортного засобу позивача в непошкодженому стані на момент ДТП становило суму 236 941 грн 20 коп, то розмір реальних збитків, які зобов'язаний відшкодувати відповідач становить суму 162 441 грн. 20 коп. Тому, виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції, при визначенні розміру збитків, які підлягають стягненню з відповідача, не врахував вищенаведені роз'яснення, та не повно встановив обставини, які мали правове значення для її вирішення.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року яким залишено без змін заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Є.П. Євграфова

О.В. Кадєтова