АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МКС РЕС» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року про відмову в забезпеченні позову по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МКС РЕС» до ОСОБА_4 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.01.2017 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову(а.с. 26-28).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення заяви. Вважає безпідставним та необґрунтованим висновок суду про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а тому його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2016 року ТОВ «МКС РЕС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просить стягнути з відповідача збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 100 000,00 грн., плату за житлово-комунальні послуги у розмірі 1 187,34 грн. та моральну шкоду у розмірі 90 000,00 грн., мотивуючи заявлені вимоги тим, що відповідач безпідставно використовував належну позивачу квартиру для постійного проживання не сплачуючи комунальні послуги, хоча квартира була йому передана лише для проведення в ній ремонту, чим, на думку позивача, заподіяв збитки у вигляді упущеної вигоди, оскільки позивач повинен був отримати прибуток від здачі цієї квартири в оренду, а також у зв'язку з постійними судовими процесами між сторонами, які ініціює відповідач, позивачу заподіяно моральну шкоду (а.с. 1-9).

Позивач також звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 56,4 кв.м., житловою площею 27 кв.м., що належить на праві приватної власності відповідачу, мотивуючи заяву тим, що невжиття такого заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з її необґрунтованості.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частин 1-3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пункт 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Крім того, ч. 3 ст. 152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору, реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши відповідні норми процесуального права, врахувавши зміст позовних вимог, дані про особу відповідача та належність йому спірного майна, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для вжиття заходів забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, оскільки обраний позивачем вид забезпечення позову не є співмірним з заявленими вимогами, оскільки вартість нерухомого майна на яке позивач просить накласти арешт є значно більшою ніж ціна позову.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість постановленої ухвали не впливають.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України, підставами для відхилення скарги на ухвалу суду першої інстанції і залишення ухвали без змін є постановлення судом першої інстанції ухвали з додержанням вимог закону.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням вимог процесуального закону, а тому підстави для її скасування судом апеляційної інстанції відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312 п.1, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МКС РЕС» - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року про відмову в забезпеченні позову по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МКС РЕС» до ОСОБА_4 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва