28 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Кадєтової О.В., Мазур Л.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області, Державної казначейської служби України, третя особа - Сумська місцева прокуратура, про відшкодування майнової шкоди,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 30 березня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області, Державної казначейської служби України, третя особа - Сумська місцева прокуратура, про відшкодування майнової шкоди.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 вересня 2009 року (з урахуванням додаткового рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 листопада 2009 року) з ОСОБА_5 на його користь стягнуто борг в розмірі 199 750 грн, а також 1 730 грн на відшкодування судових витрат.
16 грудня 2009 року Ковпаківським ВДВС було відкрито виконавче провадження № 16779809 з примусового виконання виконавчого листа Ковпаківського районного суду м. Суми № 6-215 від 08 грудня 2009 року про стягнення з ОСОБА_6 на його користь боргу в розмірі 201 480 грн.
Вказував, що всупереч вимогам закону державний виконавець упродовж тривалого часу не вжив належних заходів щодо примусового виконання судового рішення, внаслідок чого ОСОБА_6 розпорядився належним йому майном, що унеможливило виконання судового рішення.
Постановою державного виконавця від 24 червня 2015 року вказаний виконавчий лист було повернуто ОСОБА_4 у звʼязку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.
ОСОБА_4 зазначав, що внаслідок вказаних незаконних дій державного виконавця йому завдано майнову шкоду в розмірі не отриманих на виконання судового рішення коштів.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив стягнути з Держави Україна в особі головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області на свою користь 201 480 грн шкоди, завданої Ковпаківським відділом державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області та сплачений судовий збір.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 30 березня 2017 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 березня 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 30 березня 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_4 не оскаржується бездіяльність державного виконавця в даному виконавчому провадженні, а сума боргу, не стягнутого ВДВС, не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, які заподіяні бездіяльністю державного виконавця.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 вересня 2009 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягнуто 25 000 дол. США боргу та 1 730 грн на відшкодування понесених по справі судових витрат.

Додатковим рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від

19 листопада 2009 року визначено, що з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню борг в розмірі 199 750 грн, що є еквівалентом 25 000 дол. США.

На підставі вказаного судового рішення було видано відповідний виконавчий лист.

За заявою ОСОБА_4 від 11 грудня 2009 року, постановою від

16 грудня 2009 року державним виконавцем Ковпаківського ВДВС відкрито виконавче провадження ВП № 16779809 з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Постановами державного виконавця від 30 грудня 2010 року вказане виконавче провадження було закінчене та звільнено майно боржника з-під арешту у звʼязку з визнанням боржника банкрутом.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 червня

2011 року, яка постановою апеляційного суду Сумської області від 14 липня 2011 року залишена без змін, визнано неправомірними та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 30 грудня 2010 року.

Постановою державного виконавця від 01 серпня 2011 року поновлено вказане виконавче провадження ВП № 16779809.

Постановою державного виконавця від 24 червня 2015 року виконавчий лист повернуто стягувачу через відсутність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

Пунктом 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Аналіз наведених вище норм дає підстави дійти висновку про те, що предметом доказування в спірних правовідносинах є факти неправомірних дій ( бездіяльності ) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документу, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями ( бездіяльністю ) державного виконавця та заподіяння ним шкоди. Відсутність хоча б одного складового виключає можливість відшкодування шкоди.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки встановили, що ОСОБА_4 не надано доказів на підтвердження спричинення збитків та їх розміру.

Сума боргу, що підлягає стягненню з боржника ОСОБА_5 за виконавчим листом № 6-215/09, виданим 08 грудня 2009 року Ковпаківським районним судом м. Суми, не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

Постанова про повернення виконавчого листа стягувачу в звʼязку з відсутністю майна у боржника, не перешкоджає повторному предʼявленню його до примусового виконання.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 березня 2017 року та ухвали апеляційного суду Сумської області від 30 березня 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 30 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області, Державної казначейської служби України, третя особа - Сумська місцева прокуратура, про відшкодування майнової шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова Л.М. Мазур