АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4137/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Колесник О.Е.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 про визнання недійсним іпотечного договору та договору наступної іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_7 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просила визнати недійсними іпотечний договір № 014/1800/74/85161/1 від 28.03.2007 року та договір наступної іпотеки № 014/1800/82/96993/1 від 31.01.2008 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що 28 березня 2007 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір №014/1800/74/85161/1, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Середенко Н.В. та зареєстровано в реєстрі за №456. Відповідно до п.1.2. вказаного договору іпотеки предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю (ОСОБА_5.) на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2007 року.

Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2011 року у цивільній справі №2-1406/11 квартира АДРЕСА_1, була визнана її особистою власністю. Без її відома та без її дозволу колишній чоловік уклав іпотечний договір №014/1800/74/85161/1 від 28.03.2007 року. Жодної нотаріальної згоди-заяви на передання вказаної квартири в іпотеку вона не надавала.

Крім того, 31 січня 2008 року між її колишнім чоловіком ОСОБА_5 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений договір наступної іпотеки №014/1800/82/96993/1, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саврасовою І.О., зареєстровано в реєстрі за №488, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Вважала вказаний договір недійсним у зв'язку з тим, що при його укладенні відповідачем ОСОБА_5 в порушення вимог Закону України "Про охорону дитинства", ст. 177 СК України та пп. 3 ч. 1 ст.71 ЦК України не встановлено факт права користування предметом іпотеки малолітніх дітей іпотекодавця та не отримано для цього дозволу органу опіки та піклування, чим порушено право неповнолітніх дітей.

Згоду на укладення договору наступної іпотеки вона (ОСОБА_7.) також не надавала.

В запереченнях на позовну заяву представник АТ "Райффайзен Банк Аваль", посилаючись на незаконність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_7, просив відмовити в задоволенні позову.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 травня 2017 року позов ОСОБА_7 задоволено повністю та визнано недійсним іпотечний договір №014/1800/74/85161/1 від 28.03.2007 року. Визнано недійсним повністю договір наступної іпотеки №014/1800/82/96993/1 від 31.01.2008 року. Судові витрати покладено на відповідачів.

Вказане рішення оскаржено представником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», який посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовити.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що при передачі ОСОБА_5 в іпотеку як при укладенні іпотечного договору №014/1800/74/85161/1 від 28.03.2007 року так і договору наступної іпотеки №014/1800/82/96993/1 від 31.01.2008 року, його дружина ОСОБА_7 надавала письмову згоду на передання майна в іпотеку.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що якщо дитина проживає за іншою адресою ніж адреса знаходження майна, що відчужується, а також те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину), нотаріус має право не витребувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення такого правочину. Жодних документів про наявність та реєстрацію дітей за адресою знаходження іпотечного майна ні банку ні нотаріусу при укладання оспорюваних договорів не надавалось.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2016 року, встановлено, що твердження ОСОБА_7 про її необізнаність щодо передачі ОСОБА_5 спірної квартири в іпотеку банку та про порушення прав та законних інтересів неповнолітніх дітей, не ґрунтуються на законі та спростовуються наданими по справі доказами.

З вказаним рішенням не погодився і ОСОБА_5 та звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Зазначав, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що твердження ОСОБА_7 про її необізнаність, що спірна квартира перебувала в іпотеці, не підтверджується матеріалами справи, тому є безпідставними.

Також, вважав, що суд першої інстанції помилково не врахував рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2016 року, предметом розгляду яких були вищезазначені правовідносини.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_6 - представник ОСОБА_5 відмовився від апеляційної скарги, і ця відмова була прийнята судом, а апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 закрито на підставі п.4 ст. 300 ЦПК України.

Представник ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" доводи апеляційної скарги підтримав за вказаними в скарзі підставами.

Представник ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заперечував, посилаючись на безпідставність її доводів.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; б) як розподілити між сторонами судові витрати.

Між тим оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_5 при укладанні спірних договорів іпотеки та наступної іпотеки здійснив неправомірне розпорядження майновим правом користування житловим приміщенням малолітньої дитини без дозволу органів опіки та піклування.

Колегія суду не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями сторін, 27.02.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» ( правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №014/1800/74/85161, відповідно до якого відповідачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання були надані грошові кошти в сумі 171 700,00 доларів США строком до 28.03.2027 року.

Згідно п. 2.1. кредитного договору кредитні кошти призначені для придбання квартири АДРЕСА_1.

31 січня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та гр. ОСОБА_5 був укладений ще один кредитний договір №014/1800/82/96993, відповідно до якого ОСОБА_5 у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання були надані грошові кошти в сумі 184 620,00 доларів США з відсотковою ставкою 14 % на строк до 31 січня 2018 року.

28 березня 2007 року в рахунок забезпечення позичальником будь-яких зобов'язань, передбачених кредитним договором №014/1800/74/85161, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 був укладений іпотечний договір за №014/1800/74/85161/1.

31 січня 2008 року в рахунок забезпечення позичальником будь-яких зобов'язань, передбачених кредитним договором №014/1800/82/96993, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 був укладений договір наступної іпотеки за № 014/1800/82/96993/1.

Предметом іпотечного договору №014/1800/74/85161/1 та договору наступної іпотеки №0147/1800/82/96993/1 виступає нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1, предмет іпотеки належав іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Середенко Н.В. 28.03.2007 року за № 451, згідно витягу з Державного реєстру правочинів від 27.03.2007 р. за 1992577, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Середенко Н.В.

На час укладання вказаних угод ОСОБА_5 перебував з ОСОБА_7 у шлюбі, зареєстрованому 16 жовтня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції за актовим записом № 1994.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2010 року шлюб розірвано.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що підстави припинення іпотеки є визнання іпотечного договору недійсним.

На підставі ст. 216 ч. 1 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів.

Частиною 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (п. 3 ч. 2 ст. 177 СК України).

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Згідно п. 2.1.1. іпотечного договору від №014/1800/74/85161/1 від 28.03.2007 року іпотекодержатель гарантує, що предмет іпотеки знаходиться у його власності, до моменту укладення цього договору нікому не відчужений, під забороною (арештом), а також заставою, в тому числі податковою, не перебуває, як внесок до статутного фонду інших юридичних осіб не внесений, судового спору щодо нього немає, прав щодо нього у третіх осіб (за договорами найму, оренди тощо) як в межах України, так і за межами України не має.

На підтвердження цього приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Саврасовій І.О. ОСОБА_5 надав письмову заяву про те, що членів сім'ї, які б мали право на особистий сервітут, встановлений ст. 405 ЦК України, немає, в тому числі й неповнолітніх та малолітніх осіб, які б були зареєстровані та мали право на проживання в квартирі АДРЕСА_1.

31 січня 2008 року ОСОБА_7 надала письмову згоду своєму чоловікові ОСОБА_5 на передачу в наступну іпотеку цієї квартири. При цьому не вказувала, що в цій квартирі проживають неповнолітні діти.

Передбачене ст. 177 СК України, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

Крім того, на момент укладання договору іпотеки від 28 березня 2007 року та договору наступної іпотеки від 31 січня 2008 року, в квартирі, яка є предметом іпотеки, неповнолітні особи зареєстровані не були.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення законних прав дітей внаслідок укладення договору іпотеки б/н від 11 травня 2007 року, оскільки на час укладення вищевказаного договору іпотеки діти у будинку не були зареєстровані та не проживали.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України № 6-3005цс15 від 10 лютого 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 травня 2017 року ухвалено з порушенням норм матеріального права та при неповному з'ясуванні обставин справи, що відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_7

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 травня 2017 року в оскаржуваній частині скасувати та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 про визнання недійсним іпотечного договору та договору наступної іпотеки.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: