Провадження № 2/752/964/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.04.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам, пені за прострочення виконання зобов"язання, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та за минулий час

та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні батька з сином та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

14 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам у розмірі 180 000 грн. та пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 52 835 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що сторони у справі є батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом зз позивачкою за адресою: АДРЕСА_1. 17 березня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко В.І., щодо місця проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину.

Проте, відповідач не виконує взяті на себе зобов"язання, внаслідок чого виникла заборгованість та пеня.

У заяві про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 також просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 15 000 грн. щомісячно, починаючи із дня пред"явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття, та стягнення аліментів за минулий період, починаючи з 01 травня 2016 року до моменту подання розовної заяви, а саме 21.11.2016 р., у сумі 7 368 грн. (а.с. 98 - 103)

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Відповідачта його представник не визнав позовні вимоги та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. ОСОБА_2 у вересні 2016 року звернувся із зустрічним поззовом про усунення перешкод у виованні та спілкуванні з дитиною, визнання договору від 17.03.2015 р. недійсним та відшкодування матеріальної і моральної шкоди. (а.с. 48)

ОСОБА_2 26 вересня 2016 року та 13 грудня 2016 року подав заяви про уточнення та доповнення до зустрічної позовної заяви про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, розірвання ддоговору від 17.03.205 р., відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу. (а.с. 74, 139)

Третя особа - служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не забезпечила явку свого представника, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена судом.

Вислухавши пояснення сторін у справі, їх представників та свідків, а також дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4, батьками якого є сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого 15 лютого 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. (а.с. 13)

17 березня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко В.І., щодо місця проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину. (а.с. 14)

Відповідно до п. 1.3 договору місцем проживання дитини батьки за спільною згодою визначили місце проживання матері: АДРЕСА_1.

Звертаючись у суд з даним позовом, ОСОБА_1 зазначає, що з моменту народження дитини саме вона опікується вихованням дитини, забезпечує необхідні витрати на додатковий розвиток дитини у дошкільних навчальних закладах, забезпечує відпочинок дитини, оплачує його лікування тощо. Натомість, відповідач на протязі всього часу всупереч взятим на себе зобов'язанням по договору, не здійснив жодних дій, що були спрямовані на виконання ним своїх обов'язків по договору.

Посилається на п. 4.2 та п. 4.3 р. 4 договору «Аліментні зобов'язання», згідно яких відповідач взяв на себе зобов'язання щодо надання позивачу утримання (аліментів) на дитину, а також здійснення інших виплат, у терміни, що встановлені цим договором. При цьому, аліменти, що сплачуються відповідачем, складаються з виплат у вигляді твердої грошової суми, розмір якої за домовленістю сторін, складає 15 000 грн. на місяць.

Відповідно до п. 4.4 виплата аліментів здійснюється відповідачем щомісячно не пізніш 10 числа поточного місяця за минулий місяць.

Позивач, зазначає, що єдиним та останнім платежем, що здійснено відповідачем на виконання умов п. 4.3 договору,є сума у розмірі 15 000 грн., що підтверджується банківськими виписками ПАТ «Приватбанк» від 22.05.2015 р. за № GC59-EQGH-MM5-HMMG на суму 10 000 грн. та від 12.05.2015 р. за № DF2H-AQG9-LABU-6FRQ на суму 5 000 грн. (а.с. 22, 23)

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 надіслала на адресу відповідача вимогу від 06.04.2016 р. щодо оплати аліментів, проте вимога залишилася не акцептованою, що стало наслідком звернення позивача до нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису на виконання п. 6.5 договору із відповідною заявою. (а.с. 20)

Постановою від 28.04.2016 р. № 17/02-31 приватного нотаріуса КМНО Євміної І.Л. відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії. (а.с. 24)

Відповідно до п. 5.6 договору відповідач зобов'язується сплачувати аліменти, а також інші платежі, передбачені цим договором та СК України, позивачу своєчасно і у відповідному розмірі.

Відповідно до п. 6.4 договору всі спори, що виникають між сторонами цього договору у процесі його виконання вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України.

Оскільки між сторонами у справі не досягнуто згоди щодо добровільного виконання умов договору, позивач звернулася у суд з даним позовом, в якому просить, зокрема стягнути з відповідача 180 000 грн. заборгованості по аліментам та стягнення неустойки (пені) за час прострочення.

Суд вважає, що такі позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що в період з квітня 2015 року по березень 2016 року з урахуванням єдиної оплати, що відбулася у травні 2015 року та склала 15 000 грн., утворилася заборгованість у сумі 180 000 грн.

При розгляді справи не встановленого невідповідності розрахунку заборгованості відповідача вимогам закону.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до п 4.9 договору у разі прострочення строків оплати грошових коштів, визначених у п.п. 4.3 та 4.4 договору, відповідач сплачує пеню у розмірі 1 (одного) відсотка від суми несплачених платежів за кожен день прострочення.

Згідно ст. 20СК України до вимог, що випливають із сімейних правовідносин, позовна давність не застосовується.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2015 року по березень 2016 року включно становит 52 835 грн. (а.с. 6).

Наданий суду розрахунок відповідає вимогам закону та не оспорюється відповідачем.

Відповідач просить відмовити в задоволенні таких позовних вимог ОСОБА_1, зазначаючи про відсутність заборгованості по аліментам. На підтвердження своїх доводів посилається на покази свідків.

Опитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що у лютому 2016 року за дорученням ОСОБА_2 вони передали ОСОБА_1 по 10 000 доларів кожен.

Проте, на думку суду, такі доводи відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вказані докази не можуть бути допустимими. Умовами п. 4.5 договору передбачено, що кошти будуть вноситися платником на розрахунковий рахунок відповідача або готівкою під розписку. Пунктом 4.6 договору передбачено право платника на внесення на депозитний рахунок нотаріуса відповідної суми, у разі відсутності одержувача або відсутності відомостей щодо розрахункового рахунку. Проте, жодної з перерахованих умовами договору дій на підтвердження виконання взятих на себе зобов'язань ОСОБА_2 не здійснив.

Будь-яких інших доказів того, що заборгованість по аліментам сплачена, відповідачем не надано.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 212 ЦПК України, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

За таких підстав, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 180 000 грн. заборгованості по аліментам за договором між батьками від 17.03.2015 р. та 52 835 грн. пені за прострочення виконання зобов'язань по сплаті аліментів за даним договором.

Згідно п. 6.1 договору положення розділу 4 щодо аліментних зобов'язань діють на протязі 1 (одного) календарного року з моменту укладення договору.

Позивач зазначає, що станом на момент даного позову відповідач є особою, яка відповідно до вимог чинного законодавства України зобов'язана сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд погоджується з доводами позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Позивач просить стягнути з відповідача аліменти в сумі 15 000 грн. щомісячно, посилаючись на те, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини їй не надає.

Представник відповідача зазначив, що ОСОБА_2 також є батьком ще чотирьох неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні. Крім того, на його утриманні знаходиться непрацездатна на даний час дружина (мати неповнолітніх ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5), яка знаходиться у декретній відпустці. Також відповідач утримує колишню дружину (матір неповнолітнього ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6). На повному утриманні відповідача знаходиться непрацездатна хвора мати ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_7, яка проходить курс лікування за кордоном. (а.с. 161 - 188)

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для його розвитку та життя нарівні з позивачем. У такому випадку, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа - підприємець. (а.с. 187)

В обгрунтування розміру аліментів позивач зазначає про фактичний рівень затрат, який він має щомісяця та складається з щомісячних витрат на харчування дитини, на забезпечення фізичного та духовного розвитку дитини, зокрема відвідування спортивних секцій, плавання, дитячого садочка), щомісячні планові та позапланові витрати на медичне обстеження дитини та її лікування, витрати на оздоровлення сина. (а.с. 192 - 214)

Також позивач зазначає, що дитина є малолітньою, а тому вона з моменту народження сина обмежена у можливості працювати кожного дня та мати сталий робочий графік. Вказує, що тільки з середини 2016 року отримала можливість влаштувати дитину у дитячий садочок.

В свою чергу, відповідач є матеріально забезпеченою особою, оскільки разом із своїми дітьми проживає наразі у великому приватному будинку, в нього є охорона, коштовні іномарки. Відпочиває на курортах екстра - класу у різних куточках світу, де мешкає по декілька тижнів разом зі всією родиною, відвідує разом з усіма дітьми розважальні парки світового рівня. В Києві ОСОБА_2 відвідує дорогі клуби для занять спортом та проведення дозвілля. В соціальних мережах виставляє багато світлин із власного сімейного відпочинку за кордоном. (а.с. 146-152)

Відповідач ОСОБА_2 наведені позивачем обставини не заперечував. Також не заперечував проти того, що він є бізнесменом та співвласником он-лайн журналу Вestin.ua, відвідує світні заходи, спортивні клуби, має хобі щодо тюнінгування ретроавтомобілів та користується коштовним автомобілем НОМЕР_1.

Опитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 також підтвердила ту обставину, що підтримує з відповідачем фактичні шлюбні відносини, вони проживають разом та мають трьох неповнолітніх дітей. Вона має у власному розпорядженні автомобіль «Lend rover Range Rove», за який родина сплачує кредит.

На вимогу суду про надання доказів сталості отриманих доходів відповідача представники останнього таку інформацію не надали. На виконання судових рішень щодо витребування доказів також інформацію не надано.

За таких підстав, при визначенні розміру аліментів суд враховує зазначені сторонами дані про особу та майновий стан позивача та відповідача, тому вважає за можливе стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 15 000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21.11.2016 р.

З огляду на наведене, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Судом також встановлено, що відповідач в односторонньому порядку припинив виплати аліментів на виконання п. 4.1 договору. Наведені обставини стали підставою для звернення позивача до відповідача із вимогою щодо спати аліментів у квітні 2016 року та до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Проте, отримавши постанову приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, ОСОБА_14 звернулася у суд за захистом своїх порушених прав.

Зважаючи на те, що дія договору про місце проживання дитини, укладеного 17 березня 2015 року, в частині виплати аліментів втратила свою силу 17 квітня 2016 року, позивач просить стягнути з відповідача аліменти за минулий період у розмірі, що є мінімальним для дитини відповідного віку, та визначений, виходячи з прожиткового мінімуму, який становить на 2016 рік з 01.05.2016 р. по 30.11.2016 р. - 1228 грн., відповідно ддо суми прожиткового мінімуму на 2016 р. та який встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік».

Згідно розрахунку, наданого позивачем, сума аліментів за минулий час, який відраховується з 01.05.2016 р. по день подання позову 21.111.2016 р. становить 7 368 грн.

Згідно ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

На думку суду, позивач надала докази того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Таким чином, вимога про стягнення з відповідача аліментів за минулі періоди в розмірі 7 368 грн. підлягає задоволенню.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2, на думку суду, не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

У заяві від 11 квітня 2014 року про зменшення позовних вимог ОСОБА_2 просить зобов'язати ОСОБА_14 усунути перешкоди у спілкуванні з сином - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути з неї 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, витрати на правову допомогу у сумі 19 370 грн. 10 коп. та судовий збір.

Встановлено, що сторони проживають окремо, а їх син на даний час мешкає з відповідачем за зустрічним позовом у справі.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

ОСОБА_2 та його представники у судовому засіданні зазначили, що ОСОБА_1 створюються йому перешкоди в спілкуванні з дитиною, він позбавлений можливості брати участь у вихованні сина, обмежений у побаченнях з ним.

З матеріалів справи вбачається, що умовам договору від 17.03.2015 р., укладеного між сторонами у справі, визначено місце проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1, разом з матірю ОСОБА_1 Умовами п. 2.1 договору передбачено право позивача за зустрічним позовом на безперешкодне та постійне відвідування дитини за місцем її проживання не менше 4-разів на місяць з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., включаючи вихідні дні.

Отже, виходячи з умов договору, вбачається, що батько наділений необмеженим првом у будь-який час тижня відвідувати дитину та спілкуватися з нею.

Для більш зручного спілкування з дитиною, при врахуванні віку останнього - 2 роки на момент укладення договору, сторони домовилися про зустрічі дитини та позивача у парку Шевченка, що знаходиться неподалік від будинку, де проживає дитина. Сторони встановили для цього відповідний графік - п'ятниця, віворок та субота.

Заперечуючи проти задоволення зустрічного позову, ОСОБА_1 вказує на те, що вона особисто, одразу після укладення договору, приводила дитину у парк для зустрічей з батьком, проте такі зустрічі тривали недовго - лише півгодини, позаяк ОСОБА_2 постійно посилався на певну зайнятість.Після двох місяців подібних зустрічей останні припинилися з невідомих для матері дитини причин.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_2 не надав жодного доказу.

Посилання позивача на перешкоди у спілкуванні з дитиною грунтуються лише на його поясненнях, будь-яких доказів, що такі перешкоди чиняться суду не надано. Навпаки, у судовому засіданні позивач зазначив, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, відповідач телефонує і пропонує йому зустрічатись з сином.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач не довів, що відповідачем чиняться перешкоди у його спілкуванні з дитиною.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від основних, а тому також не підлягають задоволенню.

За таких підстав, в задоволенні зстрічного позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 141, 150, 151, 153, 157, 159, 180, 181, 182, 191, 194 - 197 СК України, ст.ст. 23, 525, 527 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 30, 60, 212 та 213 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам, пені за прострочення виконання зобов"язання, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та за минулий час - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженця м. Києва, іден. номер НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 180 000 грн. заборгованості по аліментам, 52 835 грн. 00 коп. пені за прострочення сплати аліментів та 7 368 грн. аліментів за минулий період, починаючи з 01 травня 2016 року до 21 листопада 2016 року.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 15 000 грн. (п"ятнадцять тисяч грн.) щомісячно, починаючи з 21 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні батька з сином та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 640 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: