Справа № 530/323/17
Номер провадження 2/530/315/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2017 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Должко С.Р. секретарі Бедюх Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Зінькова справу за позовом

ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, треті особи: Горлівський міський центр зайнятості, Зіньківський районний центр зайнятості про розірвання трудового договору та зобов"язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В провадженні Зіньківського районного суду Полтавської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, треті особи: Горлівський міський центр зайнятості, Зіньківський районний центр зайнятості про розірвання трудового договору та зобов"язання вчинити дії.

Позивач, ОСОБА_1, звернулася в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, треті особи: Горлівський міський центр зайнятості, Зіньківський районний центр зайнятості про розірвання трудового договору та зобов"язання вчинити дії.

В судове засідання з»явилася позивачка і підтримала позовні вимоги.

Заслухавши позивача, яка позовну заяву підтримала, зважаючи на відсутність заперечень з боку відповідача, заслухавши третью особу Зіньківський районний центр зайнятості Полтавської області, яка позовні вимоги визнали та дослідивши наявні матеріали справи, суд знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що 19 грудня 2011 року між позивачем та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 було укладено трудовий договір, згідно з яким ОСОБА_1 прийнято на посаду продавця продовольчих товарів, про що у її трудовій книжці зроблено запис під № 24. 19 грудня 2011 року цей договір зареєстровано у Горлівському міському центрі зайнятості.

У звязку з проведення антитерористичних операцій в Донецькій області, неможливістю там проживання, позивач змушена була покинути своє постійне місце проживання та працевлаштування. На даний час ОСОБА_1 позбавлена можливості поїхати туди для зясування обставин укладення та реєстрації трудового договору між ОСОБА_1 та відповідачем, зокрема для його розірвання, з метою отримання можливості перерахування та отримання пенсійного забезпечення.

Крім того, Українське Державне підприємство поштового звязку «Укрпошта» припинило доставку пошти на територію Донецької області, а тому ОСОБА_1 не має можливості врегулювати дане питання шляхом листування.

Згідно з вимогами ст. 38 КзПП України, працівник має право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з власної ініціативи, попередивши роботодавця за два тижня до цього.

Внаслідок того, що на території Донецької області проводиться антитерористична операція, відсутності поштового сполучення та у звязку з невідомим місцем перебування ФОП ОСОБА_2, ОСОБА_1 не може розірвати укладений безстроково з відповідачем трудовий договір.

Згідно з наказом Міністерства парці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Мінюсті України 27 червня 2001 року за № 554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами - роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору.

Нормою ч. 2 ст. 8 Конституції України гарантується захист конституційних прав і свобод громадянина.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, а нормами ст. 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист шляхом сплати пенсії, яка сплачується за рахунок страхових внесків громадян при загальнообовязковому соціальному страхуванні.

Нормою ст. 24-1 КзПП України передбачено, що у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України.

Згідно із вимогами ч. З ст. 38 КзПП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови трудового договору з цих питань.

Відповідно до вимог п.п.1 п.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають трудових відносин.

Отже, я маю право на припинення трудового договору в односторонньому порядку.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 232 КзПП України, у районних (міських) судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, де комісії по трудових спорах не обираються.

З наведених норм Конституції України, законодавства про працю України та фактичних обставин випливає, що ОСОБА_1 та відповідач знаходяться у договірних право стосунках на підставі укладеного між ними безстрокового трудового договору, згідно з яким відповідач зобовязався надати ОСОБА_1 роботу продавця продовольчих товарів та її оплачувати, а позивач зобовязалася виконувати на користь відповідача дану роботу.

ОСОБА_1 свої зобов'язання виконувала до того часу, доки відповідач надавав їй роботу. З тих пір, як відповідач припинив надавати роботу, ОСОБА_1 не має можливості працювати та отримувати за це заробітну плату.

Також, у звязку з тим, що на території Донецької області проводиться антитерористична операція, ОСОБА_1 не має можливості звільнитися у встановленому законодавством - 38 КзПП України порядку.

Таким чином, з огляду на вищевикладене ОСОБА_1 право на працю, на оплату праці, здійснення обовязкових соціальних внесків, та отримання пенсії у встановленому законодавством України порядку порушено.

За змістом ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Частиною 2 ст.88 ЦПК України визначено, що, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Згідно п.І.ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за поданням позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Керуючись ст. ст. 24,104, 110, 111, 112 ,113, 115 СК України, ст. ст. 3,10,15, 30, 57- 61, 88, 174, 212-221 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, треті особи: Горлівський міський центр зайнятості, Зіньківський районний центр зайнятості про розірвання трудового договору та зобов"язання вчинити дії - задовольнити.

Безстроковий трудовий договір, укладений 19 грудня 2011 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 таОСОБА_1, зареєстрований 19 грудня 2011 року в Горлівському міському центрі зайнятості - розірвати.

Зобовязати Зіньківський районний центр зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір укладений 19 грудня 2011 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 19 грудня 2011 року в Горлівському міському центрі зайнятості - та внести відповідний запис до трудової книжки.

На рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом 10 днів після проголошення рішення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області ОСОБА_3