№ провадження 2/646/487/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.05.2017 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сорока О.П.

за участю секретаря - Кравчук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Тетяна Дмитрівна, ОСОБА_4, про визнання договору купівлі - продажу будинку удаваним в частині покупця, визнання покупцем за договором,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, визнання її покупцем за договором. Вимоги про визнання за нею права власності на буд.АДРЕСА_2 відповідно до умов договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності на вищевказане нерухоме майно ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 11.05.2017р. залишені без розгляду.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_2 зареєстровано на праві власності за її сином ОСОБА_5 Відповідно до п.2.1 цього договору продаж здійснено за 103480,00 грн. Однак зазначена сума не була коштами, що належали синові позивача ОСОБА_5, а були її особистими грошовими коштами, які вона отримала від продажу належного їй житлового будинку. Здійснити купівлю спірного будинку та оформити його на своє ім'я позивач не могла оскільки була відсутня в місті Харкові на момент укладання договору купівлі-продажу. Оскільки вона не мала можливості самостійно приїхати в місто Харків для укладання договору купівлі-продажу, вона надала згоду своєму синові на укладання договору на його ім'я, повідомила йому де лежать грошові кошти, доступ до житла у сина був безперешкодний - він мав ключі від квартири АДРЕСА_1. В подальшому вони мали намір переоформити право власності на спірний будинок на ім'я позивача, оскільки її син завжди визнавав той факт, що дійсним покупцем житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_2 є позивач. На момент укладання договору купівлі-продажу ОСОБА_5 перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 До укладання цього договору вони постійно проживали та були зареєстровані в належному позивачеві будинку АДРЕСА_3. Позивач зазначає, що ОСОБА_5 особистих коштів на придбання нерухомості не мав оскільки з 1995 року ніде не працював. Відповідача ОСОБА_2 також особистих коштів, які б дозволяли їй придбати зазначений будинок, не мала. З моменту укладання шлюбу з сином вона займала посаду медичної сестри і отримувала заробітну плату, яка не дозволяє купити вищевказаний будинок. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. З заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 у визначений законом строк звернулись позивач та відповідач, тому позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Позивач та її представники в судовому засідання підтримали позов та просила його задовольнити. Позивачка зазначила, що 23.12.2010р. продала ? частку буд.АДРЕСА_3 за 46000 доларів США та саме ці кошти були використані її сином на купівлю будинку АДРЕСА_2.

Представник відповідача в судовому засідання заперечувала проти задоволення позову, зазначивши, що на купівлю буд. АДРЕСА_2 були використані кошти 12000 доларів, які отримані в борг від ОСОБА_6 відповідачкою. Позивач в будинку не проживав, ніколи там не з'являвся. Відповідачем разом із чоловіком було знесено старий будинок, який вони придбали за 103480 грн. за договором купівлі продажу від 05.01.2011р., та побудовано новий за особисті кошти та кошти батьків відповідачки, та отримані в борг від сусідів.

Треті особи в судове засідання не з'явились з невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Приватний нотаріус ХМНО Бєсєда Т.Д. подала заяву про розгляд справи за відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно договору купівлі-продажу від 05.01.2011 року, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Т.Д. 05.01.2011 року, ОСОБА_4 - продавець, передав у власність ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_2, а він прийняв його і сплатив за нього грошову суму на умовах цього договору (а.с. 6).

Відомості про ОСОБА_5 як власника житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 зазначені в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 60954883 від 08.06.2016 року (а.с.10).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 18.11.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції (а.с. 12).

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Ч.4 цієї статті вказує на те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. У разі встановлення факту неправомірності насправді вчиненого правочину удаваний правочин може бути визнаний недійсним на підставі вимог ч. 1 ст. 215 ЦК, адже в ньому зовнішнє волевиявлення сторін не збігається з їх внутрішньою волею.

При укладенні удаваного правочину сторони мають намір своїми діями досягнути такого правового результату, який не є за законом наслідком даного волевиявлення, а намагаються досягнути іншого правового результату, про який вони фактично домовились.

Тобто, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину, удаваний правочин може бути вчинено його сторонами для приховування іншого правочину між цими ж сторонами. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на настання інших цивільно-правових наслідків, ніж ті, що передбачені правочином.

Відповідно до роз'яснень викладених у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Позивач ОСОБА_1 не була стороною вищезазначеної угоди, однак зазначає, що будинок АДРЕСА_2 придбано за її кошти.

При вирішенні даного позову про визнання договору купівлі-продажу з підстав, що дійсним покупцем є інша особа, суду слід встановити, що фактично нерухоме майно було придбано за кошти позивача.

За умови доведеності, що за договором купівлі-продажу майно було придбане не вказаним в договорі покупцем, а іншою особою, за його кошти, суд відповідно до ст.235 ЦК України може визнати, що зазначений договір в частині, що стосується покупця, є удаваною угодою і що дійсним покупцем є особа, для якої за її кошти було придбане майно.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.12.2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 уклади договір купівлі-продажу 1 / 2 частину житлового будинку АДРЕСА_3, де позивач зазначена продавцем (а.с.8).

Як стверджувала позивач, вказані грошові кошти були витрачені саме на покупку її сином ОСОБА_5 спірного майна, особистих грошових коштів він та його дружина, відповідач ОСОБА_2, не мали.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач не довела того, що отримані нею від продажу 1 / 2 частини житлового будинку АДРЕСА_3 гроші були витрачені саме на придбання спірного майна.

Крім того, позивач не надала доказів про наявність домовленості із померлим сином як на момент придбання останнім будинку так і у подальшому щодо наміру переоформлення права власності на спірне майно на ім.'я позивача, як справжнього покупця.

Щодо показань свідка ОСОБА_6 в судовому засіданні, про надання ним 25.12.2010р. 12000 доларів в борг ОСОБА_2 на придбання спірного будинку, суд зазначає, що факт отримання в борг грошових коштів може бути підтверджено договором або відповідною розпискою, а не показами свідка. Оскільки такі документи суду не надані, суд не вважає доведеним заперечення представника відповідача в частині придбання будинку АДРЕСА_2 саме за ці кошти, як не доведено позивачем факту купівлі зазначеного будинку за кошти ОСОБА_1 від продажу ? частку буд.АДРЕСА_3

Суд також звертає увагу на те, що договір купівлі-продажу спірного будинку було укладено у січні 2011 року, тоді як ОСОБА_5 помер у листопаді 2015 року. За вказаний час жодних дій позивачка щодо переоформлення права власності на спірний будинок не вчиняла. Згідно даних прибудинкової книги саме ОСОБА_5 разом із дружиною ОСОБА_2 були зареєстровані та проживали у буд.АДРЕСА_2. На ім'я ОСОБА_5 оформлялись договори на постачання комунальних послуг та ним вони сплачували, про що надані відповідні документи. Зі слів позивачки саме її син ОСОБА_5 здійснював будівництво нового будинку, але за її рахунок. Позивачка за вказаною адресою не проживала та жодних даних про придбання нею вказаного будинку через свого сина суду не надано.

З урахуванням викладеного, суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв'язку з недоведеністю.

Керуючись ст.ст.235,655 ЦК України, п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст.10,11,59,60,209,212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Тетяна Дмитрівна, ОСОБА_4, про визнання договору купівлі - продажу будинку удаваним в частині покупця, визнання покупцем за договором відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м.Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були пристуні під час проголошенні рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Сорока О.П.