АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6344/17 Головуючий 1-ї ін-ї. ОСОБА_1
Справа № 640/861/17 Доповідач Сащенко І.С.
Категорія право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.С., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 15 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, Московського ВДВС ХМУЮ про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні.

В обґрунтування вимог зазначав, що згідно довідки-рахунку №570318 від 06.11.2015 року, що була видана ПП ТФ «Полюс» та зареєстрована у ВДАІ за реєстраційним №4292 він придбав у ОСОБА_4 спірний автомобіль за 34515,00 грн. 17.01.2017 року, керуючи вказаним транспортним засобом, позивач був затриманий інспекцією УПП у м. Харкові, та вказаний автомобіль було вилучено, про що складено акт огляду та тимчасового затримання. З вказаного акту позивач дізнався, що в Московському ВДВС ХМУЮ відкрито виконавче провадження №53105150 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Київським районним судом м. Харкова про стягнення майнової та моральної шкоди у сумі 206540,13 грн. з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2

Просив визнати за собою право власності на рухоме майно - автомобіль марки «RENAULT KANGOO», реєстраційний номер НОМЕР_1 та зняти з нього арешт, що був накладений постановою Московського ВДВС ХМУЮ від 28.12.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 53105150.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Представник ВДВС в судове засідання не зявився.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 15.06.2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки «RENAULT KANGOO», червоного кольору, вантажний, 2001 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. Звільнено автомобіль з-під арешту, що був накладений постановою старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_5 від 27.12.2016 року в ході виконавчого провадження № 53105150. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що договір купівлі-продажу автомобіля між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не укладався, оскільки довідка рахунок не є підставою набуття права власності на спірний автомобіль.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить скаргу такою, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що сторони виконали умови договору купівлі-продажу автомобіля, зміст правовідносин, які виникли на підставі даного правочину не суперечить актам цивільного законодавства, відтак є підстави для визнання за позивачем права власності на автомобіль відповідно до ст. 392 ЦК України та усуненні йому перешкоди у користування цим майном згідно зі ст. 391 ЦК України шляхом скасування оголошення його розшуку.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «RENAULT KANGOO», червоного кольору, вантажний, 2001 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_4

ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_4 спірний автомобіль за суму 34515,00 грн., що підтверджується розпискою від 06.11.2005 року. Вказаний транспортний засіб позивач придбав на підставі довідки-рахунку №570318 від 06.11.2015 року, що була видана ПП ТФ «Полюс», що зареєстрована у ВДАІ за реєстраційним №4292.

27.12.2016 року постановою старшого державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_5 в рамках виконавчого провадження було накладено арешт на автомобіль НОМЕР_3 та оголошено його в розшук.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, не звернув уваги на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а саме на загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначеному у главі 53 ЦК України.

Транспортний засіб має особливості цивільного обороту, без укладання договору купівлі-продажу у відповідності з вимогами закону, перехід права власності неможливий.

Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Набуття права власності на автомобіль здійснюється при наявності договору купівлі-продажу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття цього засобу з обліку.

На підставі частини другої статті 220 ЦК договір купівлі-продажу автомобіля не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вимогами пункту 3 частини першої статті 208 ЦК вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», передбачено письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів. А відповідно до пункту 4 зазначеної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Одержання автомобіля позивачем в порушення відповідних правил його придбання, не породжує у нього права власності на цей автомобіль.

В матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем дій, спрямованих на зняття автомобілю з обліку в органах МВС та його огляду. Не містять матеріали справи й докази звернення позивача, як нового власника, з відповідною заявою до реєстраційного органу.

Складання власником автомобіля розписки про отримання коштів за автомобіль без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка отримала дану розписку. Розписка та довідка- рахунок, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль та не можуть вважатися належними доказами, що підтверджують укладення договору-купівлі продажу у письмовій формі з досягненням усіх істотних умов.

Враховуючи, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля належним чином не укладався, а також, що автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований за ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на автомобіль на підставі ч.1 ст.334 , ст.392 ЦК України, ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» і як наслідок зняття арешту з цього автомобіля.

Державним виконавцем, вживаючи заходи щодо примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошових коштів, у передбаченому законом порядку накладено арешт на належне йому майно, а саме спірний транспорт.

Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 303, ст. 307, ст. 309, ст. 313, ст. 314, ст. 316, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 15 червня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, третя особа ОСОБА_2, про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді