Справа № 635/3779/17 Головуючий суддя І інстанції Караченцев І. В.
Провадження № 22-ц/790/6823/17 Суддя доповідач Бровченко І.О.
Категорія: право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 11 липня 2017 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл сумісного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про розподіл сумісно нажитого майна подружжя, а саме: однокімнатної квартири АДРЕСА_1 та автомобіля Volkswagen jetta, державний номер НОМЕР_1.

Одночасно, позивач надав до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_1 на праві власності.

В обґрунтування заяви позивач зазначила, що в період шлюбу подружжям була придбана квартира АДРЕСА_1. В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності одноособово оформлено на відповідача по справі, між сторонами на сьогодні існують неприязні відносини, формальний власник спірної квартири - ОСОБА_1 має можливість розпорядитися даним обєктом сумісно нажитого майна на власний розсуд , що в подальшому унеможливить виконання рішення суду про розподіл майна подружжя. Про такі наміри відповідач неодноразово зазначав. Вищенаведені обставини свідчать про те, що існує реальна загроза відчуження відповідачем квартири, що зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 жовтня 2017 року заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Забезпечено позов шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності до розгляду справи по суті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірної квартири, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір щодо поділу нерухомого мана, яке було придбано під час шлюбу та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Такі висновки суду першої інстанції судова колегія вважає правильними.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною 1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судова колегія вважає, що обраний вид забезпечення позову, є співмірним із заявленими позивачем вимогами, оскільки йдеться лише про заборону проведення дій направлених на відчуження квартири до розгляду справи по суті і не порушує прав ОСОБА_1 на володіння та користування майном.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 на недостатність доказів для вжиття заходів забезпечення позову, висновків суду не спростовують.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням вимог процесуального закону, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.3.ч.2. ст. 307, п.2.ч.1.ст.312, ст. 313, п.5.ч.1. ст.314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суд набирає законної сили негайно і оскарженню в касаційному порядку не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді -