АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 760/1430/17 Доповідач - Мараєва Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6.12.2017 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ПрАТ« Страхова компанія «Арсенал Страхування»

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 серпня 2017 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал

Страхування»

про стягнення страхового відшкодування, пені та відшкодування моральної шкоди

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22.08.2017 р. частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1, а саме, стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 20 тис.грн., пені - 2 283,26 грн., та інфляційних втрат - 2 213 грн., а також витрати на правову допомогу 5 440 грн. та судовий збір -640 грн., в решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить це рішення скасувати і постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, на те, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 21 січня 2016 р. між сторонами був укладений Договір добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття) №617/2632 строком дії 12 місяців з 21 січня 2016 р. по 20 січня 2017 р.

Зі змісту договору вбачається, що він складається з частини 1 та частини 2, які не діють одна без одної.

Частина 2 договору розміщена на веб-сайті Страховика в мережі Інтернет - www.arsenal-strahovanie.com у розділі «Страхування фінансових ризиків» програма «Захист від безробіття» для клієнтів Правекс-Банк.

Відповідно до умов договору його предметом є інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані зі збитками при здійсненні ним господарської діяльності.

Згідно п.3.1 договору визначено, що страховим випадком є понесені збитки страхувальником під час дії договору страхування, підтверджених відповідними документами, у зв'язку з будь-якими порушенням іншими особами прав та/або законних інтересів страхувальника в частині фінансових (грошових) зобов'язань (обов'язків) перед ним, а саме: втрати страхувальником постійного місця роботи, яке він мав на момент укладення цього договору страхування.

Під втратою постійного місця роботи сторони домовилися розуміти розірвання трудового договору страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) лише у випадках : ліквідації, банкрутства, скорочення чисельності або штату працівників.

Страховою є сума в розмірі 20 000,00 грн.

На момент укладення договору страхування позивачка працювала директором Троєщинського відділення ПАТ КБ «Правекс-Банк».

Відповідно до п.5 ч.1 вказаного договору позивачкою платіжним дорученням №507/з14 від 21 січня 2016 р. був сплачений страховий платіж у розмірі 400, 00 грн. (а.с.15, 22).

5 квітня 2016 р. позивачці роботодавцем було вручено попередження про наступне вивільнення в зв"язку із скороченням штату працівників.

7 квітня 2016 р позивачка звернулася до відповідача з заявою та повідомленням про подію, що має ознаки страхової.

6 червня 2016 р. позивачка була звільнена з на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

7 червня 2016 р. позивачка повідомила відповідача про настання страхового випадку та направила необхідні документи для виплати відповідачем страхового відшкодування.

Листом від 21 червня 2016 р. відповідач відмовив позивачці у виплаті страхового відшкодування з підстав порушення нею умов п.4.3 частини 2 договору страхування, зазначивши, що даний договір не діє щодо осіб, що на момент його укладення є працівниками банківської сфери та інше (а.с.24-26; 29-30).

Відповідно до п.8.5 частини 2 договору всі зміни та доповнення до договору страхування здійснюються в письмовій формі за підписанням уповноважених представників сторін, засвідчених відбитками сторін.

Сторона, яка вважає за необхідне змінити та/або доповнити договір страхування надсилає пропозицію про це іншій стороні.

Сторона, що отримала пропозицію, в двадцятиденний строк повідомляє сторону про результати розгляду.

У разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни або доповнення договору, він продовжує діяти на погоджених умовах.

Представник позивачки в судовому засіданні пояснив, що відповідач з пропозицією внести зміни до договору до позивачки не звертався, а тому договір має діяти на умовах, які діяли в момент його підписання.

Крім того, зазначив, що при ознайомленні з частиною 2 договору, яка на даний час викладена на офіційному сайті страховика, вбачається, що зміни до частини 2 договору страхування внесені 22 січня 2016 р. о 19 год.41 хв. (а.с.96).

Відповідно до п. 4.3 частини 2 укладеного між сторонами договору цей договір страхування не діє щодо осіб, що на момент його укладення є : не працевлаштовані, працевлаштовані неофіційно, пенсіонерами, приватними підприємцями, військовослужбовцями, фрілансерами, сумісниками, самозайнятими, заробітчанами, а також акціонерами, що працюють у компанії, в якій їм належить більше 10% акцій, трудовий стаж яких за діючим місцем роботи становить менше 12 місяців, працевлаштованими у роботодавця, юридична та/або фактична адреса якого відноситься до зон проведення антитерористичної операції, зон бойових конфліктів міжнародного та неміжнародного характеру, бойових операцій, заходів чи дій.

У випадку укладення договору страхування щодо зазначених осіб цей договір страхування є недійсним, виплати за цим договором не здійснюються.

Тобто, на момент укладення сторонами договору страхування застережень щодо працівників банківської сфери він не містив.

ЦК України у ст.ст.3, 6, 203, 626, 627 визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема, поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши даний договір страхування на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов»язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно в п.8.5 частини 2 договору всі зміни та доповнення до договору страхування здійснюються в письмовій формі за підписанням уповноважених представників сторін, засвідчених відбитками сторін.

Тому, враховуючи ці обставини, а саме : внесення змін до договору в односторонньому порядку, в порушення вимог закону та його умов, суд обгрунтовано вважав відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування позивачці незаконною.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом, що передбачено ч.1 ст.614 ЦК України.

Відповідно до п.7.2 частини 2 договору страхове відшкодування позивачці мало бути виплачено протягом 15 робочих днів з дня отримання всіх необхідних документів.

Судом встановлено та не спростовувалося представником відповідача, що необхідні для виплати страхового відшкодування документи позивачка надала 07 червня 2016 р., тобто, 28 червня 2016 р. сплинув 15-денний термін для виплати страхового відшкодування.

При укладенні договору пунктом 9.1 частини 2 сторони домовилися, що страховик сплачує страхувальнику пеню в розмірі 0,1% від суми несвоєчасно виплаченого відшкодування за кожний робочий день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Крім того, ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому, суд дійшов вірного висновку, щодо стягнення пені та інфляційних втрат на користь позивачки відповідно до наданого нею розрахунку, який перевіреного судом, сума пені складає 2 283, 26 грн., а інфляційні втрати- 2 213, 72 гр.

Що стосується позовних вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди, то суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Так, обґрунтовуючи позов в цій частині, позивачка посилалася на норми ст. 23 ЦК України.

Відповідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з»ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Суд першої інстанції правильно вважав, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються нормами ЦК України, а умовами укладеного між сторонами договору відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено і ЦК України відшкодування моральної шкоди в зв»язку з невиконанням договірних зобов»язань. Виходячи з цього, підстави для задоволення вимог позивачки в цій частині відсутні.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позову, а саме, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення страхового відшкодування - 20 тис.грн., пені - 2 283,26 грн., та інфляційних втрат - 2 213 грн., а також витрати на правову допомогу 5 440 грн. та судовий збір -640 грн.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПрАТ« Страхова компанія «Арсенал Страхування» - відхилити, а рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 22.08.2017 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :