АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 грудня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса А.М., Прокопчук Н.О.,

при секретарі: Горак Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про розірвання договору та стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», в якому просив розірвати договір №9711 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у доларах США від 08 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта банк», договір №007-28508-211010 на відкриття карткового рахунку та обслуговування дебетної платіжної картки від 21 жовтня 2010 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта банк», договір №004-28508-031213 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів від 03 грудня 2013 року, укладений між ОСОБА_1та ПАТ «Дельта банк». Крім того, позивач просив стягнути з ПАТ «Дельта банк» на користь ОСОБА_1суму банківського вкладу за Договором №9711 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у доларах США від 08 грудня 2014 року у розмірі 12500,00 доларів США, суму грошових коштів за Договором №007-28508-211010 на відкриття карткового рахунку та обслуговування дебетної платіжної картки від 21 жовтня 2010 року у розмірі 5876,90 доларів США, суму грошових коштів за Договором №004-28508-031213 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів від 03 грудня 2013 року, у розмірі 45,67 євро.

Справа № 757/6575/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9811/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Новак Р.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 08 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір №9711 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у доларах США, згідно з яким на рахунку позивача знаходилась сума вкладу у розмірі 12 500,00 доларів США; 21 жовтня 2010 року договір №007-28508-211010 на відкриття карткового рахунку та обслуговування дебетної платіжної картки, відповідно до якого на рахунку позивача знаходиться 5876,90 доларів США; 03 грудня 2013 року договір №004-28508-031213 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, згідно якого на рахунку позивача знаходяться 45,67 Євро. Дізнавшись про незадовільне фінансове становище ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_1 11 лютого 2015 року звернувся до банку із заявами про закриття рахунків та вимогою про повернення належних йому коштів. Станом на день подання цього позову відповідач не повернув належні позивачу кошти.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції ном матеріального та процесуального права.

В судове засідання сторони не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 115-117), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 8 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір №9711 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у доларах США, згідно з яким на рахунку позивача знаходилася сума вкладу у розмірі 12 500,00 доларів США.

21 жовтня 2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір №007-28508-211010 на відкриття карткового рахунку та обслуговування дебетної платіжної картки, згідно якого на рахунку позивача знаходилося 5876,90 доларів США.

3 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір №004-28508-031213 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, згідно якого на рахунку позивача знаходилося 45,67 Євро.

11 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до банку із заявами про закриття рахунків та вимогою про повернення належних йому коштів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки банк віднесено до категорії неплатоспроможних , то задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Постановою Правління Національного банку України від 2 березня 2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» строком на шість місяців з 3 березня 2015 року до 2 вересня 2015 року.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є приорітетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Згідно з п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Пунктом 1 ч.6 ст.36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Відповідно до ч.2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

З матеріалів справи вбачається, що з 3 березня 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку.

Отже, введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15).

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 жовтня 2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатору банку» та постанови Правління Національного банку України від 2 жовтня 2015 року за № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», починаючи з 5 жовтня 2015 року, відкрито ліквідаційну процедуру.

Враховуючи наведене, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно ПАТ «Дельта Банк» з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання банківської ліцензії та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач до суду з позовом звернувся до введення тимчасової адміністрації та рішення про ліквідацію банку прийнято не було, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на момент ухвалення оскаржуваного рішення у ПАТ «Дельта банк» вже діяла тимчасова адміністрація та було запроваджено процедуру ліквідації банку.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Враховуючи все викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстав для його скасування немає.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: