Справа № 183/1043/17
№ 2/183/1441/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2017 рокуНовомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Дем`яненка Р.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом 194 понтонно-мостового загону Державної спеціальної служби транспорту до ОСОБА_1 про скасування рішення про приватизацію жилого фонду, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло,-

в с т а н о в и в:
194 понтонно-мостовий загін Державної спеціальної служби транспорту (військова частина НОМЕР_1 ) звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просять визнати незаконним та скасувати розпорядження органу приватизації № 56 від 15.05.2015 року «Про приватизацію квартири АДРЕСА_1 , а також визнати недійсним свідоцтво про право власності на зазначене житло, видане 02 червня 2015 року 194 понтонно-мостовим загоном Державної спеціальної служби транспорту.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 року та п.2.6 наказу Міністерства транспорту та зв`язку № 1172 від 17.12.2007 року врегульований порядок надання службового приміщення військовослужбовцям та членам їх сім`ї. Рішення щодо надання службового приміщення військовослужбовцям приймається за місцем проходження ними військової служби за рішенням командирів відповідних структурних підрозділів, погодженими з Головою Адміністрації Держспецтрансслужби.

18.12.2012 року рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 702 відповідачу по справі, військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було виділене службове житлове приміщення, а саме однокімнатна квартира АДРЕСА_2 . В подальшому, а саме 02.06.2015 року відповідачем було отримане свідоцтво про право власності на зазначене житло, що було видане 194 понтонно-мостовим загоном Державної спеціальної служби транспорту, на підставі відповідного розпорядження органу приватизації від 15.05.2015 року.

Між тим, в порушення ч.2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», на рапорті відповідача про виключення квартири з числа службової відсутнє погодження його дружини.

Також в порушення вимог ст. 12 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», п.3 постанови КМУ № 1081 від 03.08.2006 року «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщення», а також в порушення п.1.4 Інструкції про організацію забезпечення та надання житлових приміщень військовослужбовцям Державної спеціальної служби транспорту та членам їх сімей», відповідач по справі не набув права на отримання житла у постійне користування, оскільки не мав вислуги на військовій службі 20 років і більше. Перевіркою квартирних справ військовослужбовців 194 понтонно-мостового загону Державної спеціальної служби транспорту було встановлено, що на момент прийняття розпорядження органу приватизації № 56 від 15.05.2015 року відповідач не мав 20 років вислуги, а тому не мав права на отримання житла для постійного проживання. Посилаючись на вимоги ст.ст. 345, 393 ЦК України, позивач просить визнати незаконним та скасувати зазначене вище розпорядження органу приватизації, та як, наслідок, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 702 від 18.12.2012 року, на підставі листа командира 194 понтонно-мостового загону, списків розподілу житлової площі, у відповідності до Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сім`ї», п.3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщення, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2006 року №1081, п.2.2 Інструкції про організацію забезпечення та надання житлових приміщень військовослужбовцям Державної спеціальної служби транспорту та членам їх сімей, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 17.12.2007 року № 1172, ОСОБА_1 та членам його сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виділена однокімнатна службова квартира АДРЕСА_3 .

У відповідності до ч.1 ст. 12 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сім`ї», в редакції станом на 18.12.2012 року, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР ( 5464-10 ) та іншими нормативно-правовими актами.

Розпорядженням органу приватизації № 56 від 15.05.2015 року задоволене прохання ОСОБА_1 щодо приватизації квартири по АДРЕСА_1 . (а.с. )

У відповідності до ст. 1 Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду», державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Статтею 9 Житлового кодексу України встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах, та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв) державного житлового фонду на користь громадян України.

Між тим, у відповідності до ч.1 ст. 12 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сім`ї» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Суду надано копію послужного списку відповідача, у відповідності до якого станом на момент прийняття відповідного розпорядження органу приватизації відповідач по справі мав повних 17 років вислуги на військовій службі (а.с. ), та в розумінні ст. 12 «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сім`ї», не набув право на отримання жилого приміщення для постійного проживання.

Крім того, у відповідності до п.3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщення, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2006 року №1081, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.

Оскаржуване розпорядження органу приватизації дійсно не містить даних про передачу зазначеної квартири у власність членам сім`ї відповідача, однак таке розпорядження містить посилання на передачу квартири у спільну сумісну власність, тому посилання позивача на порушення прав членів сім`ї військовослужбовця при видачі відповідного розпорядження є не обґрунтованим.

Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли в зв`язку з приватизацією житла, виникають з житлових правовідносин та повинні розглядатися судом в порядку цивільного судочинства, а рішення органу приватизації підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання і захисту усіх форм власності.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.

Правові основи приватизації житла, що знаходяться в державній власності, визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року за № 2482-Х11, цим же Законом регламентований порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом, з обмеженнями, визначеними п.2 ст.2 цього Закону.

Стаття 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року передбачає, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Згідно з п.5 ст.5 вищевказаного Закону, кожний громадянин України має право приватизувати житло, яке він займає безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку, або частковою доплатою один раз.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів, наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16 грудня 2009 року затверджене «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформлюються згідно цієї процедури, в т.ч. і рішення органу приватизації.

Аналіз наведених вище норм діючого законодавства визначає право відповідача на одержання спірної квартири у приватну власність, однак з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сім`ї».

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, розпорядження про передачу в приватну власність позивачу квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , слід визнати незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Приходячи до висновку про необхідність визнання рішення органу приватизації незаконним, суд виходить із змісту положень ст.16 ЦК України, заявлених позовних вимог та того, що належним способом захисту порушеного права буде саме визнання рішення незаконним, що не суперечить вимогам п.10 ч.2 ст.16 ЦК України, однак з урахуванням вимог ст. 393 ЦК України, видане на виконання незаконного розпорядження органу приватизації свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с. ), слід визнати недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов 194 понтонно-мостового загону Державної спеціальної служби транспорту задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження органу приватизації № 56 від 15.05.2015 року про передачу у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 02.06.2015 року 194 понтонно-мостовим загоном Державної спеціальної служби транспорту на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь 194 понтонно-мостового загону Державної спеціальної служби транспорту витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот грн.) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Суддя Сорока О.В.