Ухвала

іменем україни

27 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., КадєтовоїО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», подану представником Камінською Мариною Ігорівною, на рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом, посилаючись на те, що 05 серпня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № МL-702/1073/2008, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 45 700 доларів США. В порушення умов кредитного договору відповідачем ОСОБА_7 не погашено суму кредиту та не сплачені відсотки, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2014 року ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_7 суми боргу за вказаним кредитним договором в розмірі 2 253 603,39 грн., яка складається з : 354 035,10 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 146 160,42 грн. - заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам, 175 3407,86 грн. - заборгованість з нарахованої пені. На теперішній час вказане рішення суду не виконано. 25 вересня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки № РМL-702/1073/2008, відповідно до умов якого останній зобов'язався відповідати перед кредитором за повне та своєчасне виконання кредитного договору. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, що належать відповідачу ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло. З огляду на вищевикладене, загальна сума заборгованість відповідача ОСОБА_7 перед позивачем за кредитним договором становить 2 253 603,39 грн., яка є непогашеною, тому позивач має право на звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки після вирішення вимоги про стягнення заборгованості за зазначеним кредитним договором.

Позивач просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 за кредитним договором № ML-702/1073/2008 від 05.08.2008 року у загальному розмірі 2 253 603,39 грн. на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, загальною площею 31,8 кв. м, житловою площею 16,2 кв. м, шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі - покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором № PML-708/133/2008 року вказаної квартири, з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість в органах нотаріату та місцевого самоврядування, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстраційної служби України, ВРЖЕУ, нотаріату, реєстрації дублікатів правовстановлюючих документів в органах реєстраційної служби в тому числі подання заяв та будь-яких документів від імені власника ОСОБА_5 до органів реєстраційної служби тощо, за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час укладання правочину щодо відчуження. З метою збереження предмету іпотеки до її реалізації, передати предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами. Судові витрати просив покласти на відповідачів.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2016 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 за кредитним договором № ML -702/1073/2008 від 05 серпня 2008 року у загальному розмірі 2 253 603,39 грн, у тому числі: 354 035,10 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 146 160,42 грн - заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам, 175 3407,86 грн - заборгованість з нарахованої пені, на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, загальною площею 31,8 кв. м, житловою площею 16,2 кв. м, шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна», права продажу будь-якій особі - покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором № PML708/133/2008 року, а саме квартиру АДРЕСА_1 з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість в органах нотаріату та місцевого самоврядування, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстраційної служби України, ВРЖЕУ, нотаріату, реєстрації дублікатів правовстановлюючих документів в органах реєстраційної служби в тому числі подання заяв та будь-яких документів від імені власника ОСОБА_5 до органів реєстраційної служби тощо, за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час укладання правочину щодо відчуження, встановивши початкову ціну на предмет іпотеки 316 710,00 грн.

З метою збереження предмету іпотеки до її реалізації, передано предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами.

Зупинено виконання рішення на час дії Закону України від 3 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», судові витрати в розмірі 1 378 грн.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2017 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - Камінська М.І. просить скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2016 року в частині зупинення виконання рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У іншій частині рішення судів не оскаржені, тому, враховуючи межі розгляду справи судом касаційної інстанції, у частині, що не оскаржена, законність та обґрунтованість ухвалених судами рішень колегія суддів не перевіряє.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційноїінстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_7 не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором , внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 2 253 603,39 грн. і дійшов висновку, що вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

Зазначаючи в резолютивній частині рішення про те, що воно не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що вказаний Закон регулює спірні правовідносини, він не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку

Системний аналіз вказаної норми свідчить, що за допомогою розділового сполучника або» в абзаці 2 зазначеного пункту перераховано різні види нерухомого майна, яке, за наявності інших вимог (вид кредиту, площа об'єкту), не може бути примусово стягнуте відчужене без згоди власника): нерухоме житлове майно, яке використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя; об'єкт незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності майнового поручителя ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності є 1/2 частина квартира АДРЕСА_4, загальною площею 33,1 кв.м.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_4 він не мешкає. Вказана квартира перебуває у нього у власності на праві спільної часткової власності і йому належить 1/2 частина вказаної квартири.

Разом з цим, судами встановлено, що відповідач ОСОБА_5 постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1, яка є іпотечною. У вказаній квартирі він зареєстрований з 1998 року.

Отже, на зазначену квартиру як предмет іпотеки розповсюджується мораторій встановлений п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Установлений Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови у позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень, на період чинності цього Закону. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України не підлягає виконанню.

Суд апеляційної інстанції залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині зупинення виконання рішення на час дії Закону України від 3 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зробили правильний висновок про те, що застереження судом першої інстанції в резолютивній частині рішення про те, що воно в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону, є законним, обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, зроблене з урахуванням встановлених обставин по справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2016 року в частині зупинення виконання рішення на час дії Закону України від 3 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та ухвали апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2017 року, оскільки судові рішення в цій частині законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підставі для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», подану представником Камінською Мариною Ігорівною, відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2016 року в частині зупинення виконання рішення на час дії Закону України від 3 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Є.П.Євграфова

О.В.Кадєтова