РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/22/17

Провадження № 2/700/85/17

15 травня 2017 року Лисянський районний суд Черкаської області

в складі: головуючого-судді: Яценко Г.М.,

при секретарі: Кравець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Лисянка, цивільну справу № 700/22/17 за позовом ОСОБА_1 до Лисянського районної центральної лікарні про стягнення заробітної плати,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Лисянської РЦЛ з вимогами про зобовязання відповідача провести перерахунок заробітної плати починаючи з 01.09.2009 року та стягнення з відповідача на користь позивача кошти, які недоплачувалися за ті місяці роботи коли сума встановленого на той час розряду (окладу) була нижчою від двох третин, мотивуючи свої вимоги тим, що він працював на посаді техніка зубного госпрозрахункового відділення Лисянської РЦЛ, згідно наказ №46 від 31.08.2009 року. З жовтня 2012 року наказом №164 від 15.10.2012 року йому надано 0,25 ставки техніка зубного ортодонта.

Позивач, зазначає що, незважаючи на те, що він весь час відпрацювував встановлені норми робочого часу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №163 «Про затвердження переліку виробництв, цехів, професій і посад зі шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на скорочену тривалість робочого тижня» тривалість робочого дня зубного техніка становить 6 годин 36 хвилин при пятиденному робочому тижні та він сумлінно виконував доручену йому роботу, а керівництво лікарні порушувало норми чинного законодавства.

29 травня 2015 року позивач звернувся з заявою до головного лікаря Лисянської ЦРЛ щодо перерахунку його заробітної плати згідно ст.111 КЗпП України щодо нарахування заробітної плати стосовно його посади зубного техніка госпрозрахункового відділення за ті місця роботи коли сума нарахованої заробітної плати була нижчою двох третин тарифної ставки встановленого на той час розгляду (окладу) роботодавець тобто Лисянська РЦЛ повинна проводити відповідну доплату.

Позивач неодноразово звертався до керівництва Лисянської ЦРЛ, а саме, до головного лікаря, голови профкому Лисянської РЦЛ з письмовими заявами, щодо перегляду заборгованості за його заробітній платі, на що керівництвом лікарні не було надано письмових відповідей у визначений у законодавством терміном. За таких обставин, позивач просить стягнути із Лисянської ЦРЛ на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 13507,92 грн. У судовому засіданні позивач відмовився від вимог про стягнення моральних збитків у сумі 8000,00 грн.

Позивач у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив суд, їх задовольнити, а саме: зобовязати відповідача провести перерахунок заробітної плати починаючи з 01.09.2009 року та стягнути з відповідача на користь позивача кошти, які недоплачувалися за ті місяці роботи коли сума встановленого на той час розряду (окладу) була нижчою від двох третин.

Відповідач в судове засідання зявився, проти задоволення позову заперечував у повному обсязі. Подав до Лисянського районного суду 02.03.2017 року заперечення в яких проти позову заперечував та просив суд відмовити у позові позивачу.

Суд, заслухавши пояснення позивача його представника та представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 наказом від 31.08.2009 року №46 був прийнятий на посаду техніка зубного госпрозрахункового відділення Лисянської ЦРЛ. З жовтня 2012 року наказом від 15.10.2012 року №164 йому надано 0,25 ставки техніка зубного ортодонта.

Позивач перебуваючи на посаді зубного техніка госпрозрахункового відділення Лисянської РЦЛ отримував заробітну плату з 2009 року.

Положеннями ст.95 КЗпП України, ст.3 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

За таких обставин, працівнику законом гарантується оплата праці не нижче рівня мінімальної заробітної плати не у будь-якому випадку, а виключно за умови виконання ним місячної норми праці або ж погодинної норми праці (обсягу робіт).

Статтею 85 КЗпП України передбачено, що норми праці - це норми виробітку, часу, обслуговування, чисельності - встановлюються для працівників відповідно до досягнутого рівня техніки, технології, організації виробництва і праці.

Відповідно до наказу від 28.10.1987 року №1156 «Про затвердження єдиних відомчих норм часу, розцінок на зуботехнічні роботи» та наказу МОЗ України від 28.12.2002 №507 яким затверджені нормативи надання медичної допомоги дорослому населенню в амбулаторно поліклінічних закладах за спеціальністю ортопедична стоматологія, оплата позивачу проводилася за відрядно преміальною системою оплати праці, згідно плану, який розрахований на зубних техніків.

Згідно з правилами ст.111 КЗпП України при невиконанні норм виробітку не з вини працівника оплата провадиться за фактично виконану роботу.

За таких обставин, враховуючи викладене вище, з'ясувавши повно та всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позивачу правомірно було здійснено оплату праці у відповідності з положеннями ст.111 КЗпП України за фактично виконану ним роботу, відтак вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки у відповідності з положеннями ст.95 КЗпП України, ст.3 Закону України "Про оплату праці" оплата праці не нижче рівня мінімальної заробітної плати є не безумовною гарантією та вимагає від працівника виконання норми праці.

Керуючись статтями 11, 60, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 95, 111 Кодексу законів про працю України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Черкаської області через Лисянський районний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г.М. Яценко