АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/5062/17 Головуючий суддя І інстанції Сорока О. П.
Провадження № 22-ц/790/5737/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
Категорія: стягнення шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Колесник О.Е.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника адвоката Мудраченка Івана Володимировича на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Міністерства Внутрішніх справ України, Прокуратури Харківської області, Головного управління Національної Гвардії України, Державного казначейства України, Антитерористичного центра при Службі безпеки України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої в результаті проведення АТО,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ОСОБА_3 в порядку вимог Закону України «Про боротьбу з тероризмом», ст.ст. 1166,1167,1172,1177 ЦК України, ст. 56 Конституції України звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила: стягнути з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Міністерства Внутрішніх справ України, Прокуратури Харківської області, Головного управління Національної Гвардії України, Державного казначейства України, Антитерористичного центра при Службі безпеки України заподіяну їй матеріальну шкоду в сумі 60000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1. 02.09.2014 року під час здійснення (проведення) антитерористичної операції її будинок був пошкоджений. З цього приводу вона зверталась до Слідчого управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури України.

У зв'язку з вищевикладеним позивач вважає, що заподіяна їй шкода, розмір якої нею визначений в сумі 60000 грн., підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів.

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі свого представника адвоката Мудраченка І.В., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції невірно прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 1177 ЦК України, та всупереч вимогам ст. 360-7 ЦПК України послався на висновки ухвали Верховного суду України, у якій відсутній висновок щодо застосування ст. 1177 ЦК України.

Представником Кабінету Міністрів України Смородинською М.С. подані заперечення на апеляційну скаргу, в яких вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, вважаючи, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права, є повним та обґрунтованим.

Представником Антитерористичного центру при Службі безпеки України А. Приходько та представником Міністерства оборони України Пономаренко В.І. подані заперечення на апеляційну скаргу, в яких вони просять постановити ухвалу про відмову у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3, посилаючись на те, що АТЦ при СБУ та Міноборони України є неналежними відповідачами у справі, оскільки відсутні обґрунтування щодо пред'явлення позову саме до даних органів, крім того АТЦ не наділений повноваженнями представляти Державу Україна, не має компетенції здійснювати загальнодержавну політику та вчиняти правочини від імені держави.

Вислухавши пояснення осіб, що з'явились до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог про те, що шкода, завдана позивачу внаслідок пошкодження належного їй будинку, завдана саме внаслідок проведення антитерористичної операції, терористичним актом або внаслідок злочину, а також відсутності правових підстав для відшкодування спричиненої шкоди відповідачами: Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справУкраїни, прокуратури Харківської області, Головного управління національної гвардії України та Антитерористичного центра при Службі безпеки України відповідно до їх компетенції.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 06.08.2002 року належить на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1.

Статтею першою Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вказані положення змісту та здійснення права власності також визначені в ст. 41 Конституції України та ст.ст. 319,321 ЦК України.

Згідно ч.1, п.1ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є одним із засобів захисту порушених прав, передбачених ст. 16 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди у зв'язку із пошкодженням належного їй будинку, ОСОБА_3 посилалась на те, що така шкода завдана їй внаслідок подій, які відбувалися 02.09.2014 року під час здійснення (проведення) антитерористичної операції.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014 розпочато антитерористичну операцію.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 02.12.2015 № 1275-року, смт. Станично-Луганське, відноситься до населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція.

Відповідно до положень статті 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом.

Між тим як вбачається з оперативної інформації Інформаційно-аналітичного центру Ради національної безпеки і оборони України за 2 вересня 2014 року( http://www.rnbo.gov.ua/news/1800.html?PrintVersion) не припиняються обстріли терористами населених пунктів. З використанням реактивної артилерії бойовики постійно обстрілюють передмістя Луганська - сел. Ювілейне, Катеринівка, Весела Гора (Слов'яносербський р-н) та Петрівка (Станично-Луганський р-н). Два останні одночасно обстрілюються з території РФ.

Зазначена інформація є загальновідомою, тому відповідно до вимог ч.2 ст. 61 ЦПК України не потребує доказування.

У звязку із зазначеним надзвичайність вищевказаних подій можуть бути кваліфікована й як непереборна сила (настання та дії обставин, що знаходяться поза межами контролю сторін, та які сторони не могли передбачити або запобігти їм),

що повністю звільняє від відповідальності.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 8 січня 2004 року у справі «Айдер та інші проти Туреччини», Суд зазначив, що відповідальність держави носить абсолютний характер і має об'єктивну природу, засновану на теорії соціального ризику (social risk). Таким чином, держава може бути притягнута до відповідальності з метою компенсації шкоди тим, хто постраждав від дій невстановлених осіб або терористів, коли держава визнає свою нездатність підтримувати громадський порядок і безпеку або захищати життя людей і власність (п. 70).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2012 року у справі «Катан та інші проти Молдови та Росії» Суд зазначив, що хоча Молдова не має ефективного контролю над діями «ПМР» в Придністров'ї, той факт, що цей регіон визнається за міжнародним правом як частина території Молдови, тягне за собою обов'язок за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод використати всі доступні їй юридичні та дипломатичні засоби з тим, щоб продовжувати гарантувати здійснення прав і свобод, визначених Конвенцією, усіма особами, які там проживають (п. 110).

У той же час, положеннями ч. 1 ст. 13 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачено, що при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв'язку, інші матеріально-технічні засоби) суб'єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному ч. 2 ст. 12 цього Закону. Покриття витрат та відшкодування збитків, що виникли у зв'язку із проведенням антитерористичної операції, здійснюються згідно з законодавством.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 1002-р затверджено план заходів з організації відновлення пошкоджених (зруйнованих) об'єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем забезпечення життєдіяльності на території Донецької та Луганської областей, зокрема щодо затвердження Порядку надання грошової допомоги та відшкодування шкоди особам, які постраждали під час проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областей, яким повинно бути урегульовано процедуру відшкодування майнової шкоди особам, які постраждали під час проведення антитерористичної операції у зазначеному регіоні, та було передбачено, зокрема:

- забезпечення роботи місцевих штабів з питань, пов'язаних з відновленням інфраструктури та життєдіяльності населених пунктів Донецької та Луганської областей, на рівні районів і міст обласного значення Донецької та Луганської областей (виконавці: Державне агентство з питань відновлення Донбасу, Мінрегіон, Мінінфраструктури, інші заінтересовані центральні органи виконавчої влади, місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування);

- забезпечення визначення обсягу руйнувань, обстеження несучої здатності будівель, що потребують першочергового відновлення, об'єктів інфраструктури, виготовлення відповідної проектної документації (виконавці: Державне агентство з питань відновлення Донбасу, Мінрегіон, Мінінфраструктури, місцеві штаби, місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування (за згодою).

На виконання цього розпорядження Кабінету Міністрів України головою Луганської обласної державної адміністрації видано розпорядження від 20.01.2015 року № 1 «Про створення обласного штабу з питань, пов'язаних з відновленням інфраструктури та життєдіяльності населених пунктів Луганської області», яким створено обласний штаб з питань, пов'язаних з відновленням інфраструктури та життєдіяльності населених пунктів Луганської області, одним із завдань якого була координація діяльності районних та місцевих штабів з питань, пов'язаних з відновленням пошкоджених (зруйнованих) об'єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем забезпечення життєдіяльності на території Луганської області.

Однак як до суду першої так і апеляційної інстанції ОСОБА_3 та її представником адвокатом Мудраченком І.В. не надано відповідно до вимог ст.ст. 56-60 ЦПК України доказів на підтвердження того, що позивач зверталася до селищної ради або утвореного нею відповідного місцевого штабу з вимогою про обстеження належного їй будинку, визначення обсягу руйнувань та їх причин та часу ( в тому числі й під час проведення антитерористичної операції)тощо для подальшого розгляду ними цього питання та здійснення відповідних дій по відновленню належного позивачу будинку.

Також матеріали справи не містять будь-яких даних того, що було проведено Тимчасовою комісією з обстеження пошкоджених (зруйнованих) об'єктів житлово-комунального господарства обстеження поточного стану нерухомого майна - житлового будинку ОСОБА_3, про що має бути складений відповідний акт із зазначенням наявних пошкоджень з описом. Також відсутня довідка ДЗЖ, виданої виконавчим комітетом смт. Станично-Луганське про те, що 02.09.2014 під час здійснення (проведення) антитерористичної операції було пошкоджено або зруйновано інфраструктуру смт. Станично-Луганське.

Відповідно до статті 4 та частини 4 ст. 5 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері цивільного захисту, які належать до суб'єктів, які безпосередньо здійснюють боротьбу з тероризмом, підпорядковані їм органи управління у справах цивільної оборони та спеціалізовані формування, війська цивільної оборони здійснюють заходи щодо захисту населення і територій у разі загрози та виникнення надзвичайних ситуацій, пов'язаних з технологічними терористичними проявами та іншими видами терористичної діяльності; беруть участь у заходах з мінімізації та ліквідації наслідків таких ситуацій під час проведення антитерористичних операцій (частина четверта статті 5 із змінами, внесеними згідно із Законом України від 16.10.2012 р. № 5461-VI).

Між тим судом першої інстанції обґрунтовано зроблений висновок про недоведеність ОСОБА_3 тих обставин, що її будинок був пошкоджений в період проведення антитерористичної операції та внаслідок її проведення.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» терористичний акт - злочинне діяння у формі застосування зброї, вчинення вибуху, підпалу чи інших дій, відповідальність за які передбачена статтею 258 Кримінального кодексу України. У разі, коли терористична діяльність супроводжується вчиненням злочинів, передбачених статтями 112, 147, 258 - 260, 443, 444, а також іншими статтями Кримінального кодексу України, відповідальність за їх вчинення настає відповідно до Кримінального кодексу України.

Тобто, лише при наявності наступних підстав особа може претендувати на відшкодування такої шкоди під час АТО: якщо майно, яке належить фізичній чи юридичній особі було пошкоджене терористичним актом; за таким терористичним актом засуджено осіб; вирок набув законної сили; фізичні та юридичні особи, майно яких пошкоджене або втрачені, визнані потерпілими за таким злочином.

За відсутності хоча б однієї з підстав особа втрачає право на відшкодування шкоди у порядку визначеному Законом України «Про боротьбу з тероризмом».

Якщо ж майно особи постраждало не внаслідок терористичного акту (за відсутності однієї з зазначених вище підстав), то відшкодування шкоди здійснюється у порядку, визначеному Цивільним Кодексом України.

Відповідно до ст. 1177 Цивільного кодексу України (на яку також посилається Позивач в позовній заяві) шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. При цьому шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Верховним судом України у справі № 6-1268ц15 при розгляді заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 квітня 2015 року зазначено, що є законними та обґрунтованими висновки судів про відсутність підстав для стягнення з відповідачів майнової шкоди, передбаченої статтею 1177 ЦК України, оскільки обов'язковою умовою застосування цієї норми є наявність вироку суду в кримінальній справі або постанови суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили (ухвала Верховного Суду України від 01.09.2015 у справі № 6-1268ц15).

За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На виконання вимог закону позивачем та її представником не надано до суду першої та апеляційної інстанції належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 подано заяву про кримінальне правопорушення щодо пошкодження її будинку, чим завдано їй матеріальні збитки, також не надано доказів того, що дану заяву було прийнято і зареєстровано в ЄРДР.

Доводи апеляційної скарги по суті зводяться до переоцінки наданих сторонами доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по оцінці цих доказів та особового тлумачення апелянтом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, .313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: