Справа № 715/1957/17
Провадження № 2/715/832/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області у складі:

Судді Цуркана В.В.

при секретарі судового засідання Майщук С.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в залі Глибоцького районного суду Чернівецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини. Своїй вимоги обґрунтовує тим, що в 2010 році зареєструвала шлюб з відповідачем. Від їхнього шлюбу народилася дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням Глибоцького районного суду від 21.09.2016 року шлюб між сторонами розірвано та з того часу сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачкою. Відповідач вкрай мало часу та уваги приділяє дитині, обмежується поодинокими відвідинами дочки, не приймає участі у вихованні дитини та її матеріальному забезпечені. Зазначає, що з метою забезпечення себе і дочки всім необхідним позивачка змушена періодично виїжджати на заробітки за межі місця проживання, а тому дитина в цей час перебуває під доглядом матері позивачки. Олександра є ученицею 1 класу Стерченської ЗОШ, перебуває на диспансерному обліку з діагнозами «Рецидивуючий обструктивний бронхіт. Короткозорість» та потребує систематичного загально - зміцнюючого санаторно - курортного оздоровлення. У зв'язку з цим позивачка має намір систематично оздоровлювати дитину на курортах України та за її межами. Крім цього, вказує, що має можливість здійснювати з дочкою поїздки за кордон з пізнавально - екскурсійними турами, оскільки, дитині її віку буде вкрай цікаво та корисно побачити культуру та побут інших країн та народів. Зокрема, зазначає, що цього річ має на меті взяти дитину разом із собою до Республіки Італія на Різдвяні та новорічні свята. Вказана поїздка планується на період з 23 грудня 2017 року по 10 січня 2018 року, тобто фактично на період зимових канікул дочки. У м. Мілан в Республіці Італія позивачка одноособово користується житловим приміщенням, обладнаним усім необхідним для комфортного там перебування, на території Італії позивачка перебуває на законних підставах. Вказує, що на її прохання про можливість підписання дозволу на виїзд дитини за кордон, відповідач в скандальній формі відповів, що його не цікавлять їхні плани, ніякі дозволи він надавати не буде. Таким чином позивачка змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. На підставі викладеного, просить суд, надати дозвіл на виїзд разом з нею неповнолітній дочці - ОСОБА_6 у період з 23 грудня 2017 року по 10 січня 2018 року в Республіку Італія.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав повністю та просив позов задовольнити, при цьому вказав на те, що метою даної поїздки про яку просить позивач не є з метою оздоровлення дитини, а планується фактично екскурсійно - пізнавальний тур на період зимніх канікул дитини та новорічних свят.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому зсіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти задоволення позову. Відповідач вказував на те, що позивачка йому говорила, що вивезе дитину за кордон назавжди, а тому він відмовляється від надання дозволу на вивезення дитини за кордон.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні вказали, що пару днів назад відповідач розповідав їм, про те, що позивач хоче забрати дитину назавжди за кордон. При цьому вказали, що особисто таких відомостей від позивача не чули.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні вказала, що являється матір'ю позивачки, однак про те, що її донька ОСОБА_3 бажає вивезти дитину за кордон їй нічого не відомо, оскільки донька не розповідала їй про це.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні вказувала на те, що є сусідкою позивачки, однак про те, що ОСОБА_3 бажає вивезти дитину за кордон їй нічого не відомо.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_6, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками значаться ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1.

31 липня 2017 року ОСОБА_6 отримала паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2, що підтверджується відповідною копією яка міститься в матеріалах справи.

Згідно довідки № 945 від 02.10.2017 року, виданої виконавчим комітетом Стерченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, до складу сім'ї ОСОБА_4 входять: дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, батько - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, мати - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, сестра ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4, племінник ОСОБА_15,ІНФОРМАЦІЯ_5

Відповідно до довідки № 96 від 02.10.2017 року, виданої Стерченською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Стерченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 навчається в 1 класі даної школи.

В судовому засіданні було встановлено і сторони не заперечували проти цього, що позивач ОСОБА_4 на даний час перебуває на території Італії.

Як вбачається з договору оренди житлового приміщення, ТзОВ з одним учасником «FILM», (юридична адреса: м. Мілан, площа Августо,7) в особі ОСОБА_13, який діє в якості директора - розпорядника надав в оренду ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 нерухоме майно з меблями у АДРЕСА_1. Даний договір укладено на термін 4 роки, починаючи з 01.06.2017 року і до 31.05.2021р.

Як було встановлено в судовому засіданні, що підтвердив відповідно представник позивача, виїзд дитини за кордон планується на новорічні свята на період зимових канікул дитини, з пізнавально-екскурсійною метою.

Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.

У статті 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України»від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України»

Згідно Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №932 від 27.01.1995 року (пунктів 3, 4), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

При цьому виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу

другого з батьків.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Позивач ОСОБА_4 має намір виїхати разом неповнолітньою дитиною ОСОБА_6 за кордон, проте без нотаріально посвідченої згоди на це батька дитини, зробити цього не може.

Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

На підставі наведеного та враховуючи, що виїзд дитини за межі України буде відповідати її інтересам, а також приймаючи до уваги, що батько дитини відмовлявся надати такий дозвіл, при цьому в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження посилання відповідача на те, що позивач має намір назавжди вивести дитину за кордон, суд вважає за необхідне задовольнити позов та надати дозвіл на виїзд ОСОБА_6 за кордон без письмової згоди відповідача, при цьому суд вважає за необхідним зобов'язати позивача забезпечити повернення дитини в України після закінчення терміну її перебування за кордоном.

Керуючись ст.ст.8, 10, 60,209,212-215,218,367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 - задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 за межі України без дозволу та супроводу батька ОСОБА_2, 1986 року народження, на період з 23.12.2017 року по 10.01.2018 року, до республіки Італії в супроводі її матері ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9.

Зобов'язати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9 до 12 січня 2018 року забезпечити повернення в Україну малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_10 до її постійного місця проживання в с. Стерче, Глибоцького району, Чернівецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Глибоцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: