Ухвала

іменем україни

19 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Лариса Леонідівна, про визнання договору іпотеки недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду з указаним вище позовом, у якому просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на належні відповідачу житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться по АДРЕСА_2

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 11 квітня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредитні кошти у розмірі 395 тис. доларів США на строк 240 місяців зі сплатою 13 % річних за їх користування.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 11 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, за яким зазначене вище нерухоме майно передано в іпотеку банку.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилася заборгованість на загальну суму 367 677,24 доларів США, у зв'язку із чим банк просив у рахунок її погашення звернути стягнення на передане в іпотеку майно.

У квітні 2016 року ОСОБА_6 подав зустрічний позов, у якому зазначав, що на момент укладення договору іпотеки від 11 квітня 2008 року у житловому будинку, який є предметом іпотеки, проживали його малолітні діти. Проте при укладенні договору не був отриманий дозвіл органу опіки та піклування.

Враховуючи наведене, ОСОБА_4 просив визнати недійсним договір іпотеки від 11 квітня 2008 року, укладений між ним і ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. та зареєстрований у реєстрі за № 1723, зняти заборону на відчуження нерухомого майна - будинку, що розташований по АДРЕСА_2, номер РПВН: 13905015, реєстраційний номер обтяження: 7002640, зареєстровану приватним нотаріусом Юрченко Л.Л., зняти заборону на відчуження нерухомого майна - земельної ділянки, що розташована за вказаною вище адресою, кадастровий номер НОМЕР_1, реєстраційний номер обтяження: 7002932, зареєстровану приватним нотаріусом Юрченко Л.Л., виключити з Державного реєстру іпотек записи про іпотеку зазначеного вище нерухомого майна.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсним договір іпотеки від 11 квітня 2008 року, укладений між ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. і зареєстрований у реєстрі за № 1723, у частині передачі в іпотеку будинку, що розташований по АДРЕСА_2 Знято заборону на відчуження зазначеного нерухомого майна № 7002640 та виключено з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку цього будинку.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11 квітня 2008 року у розмірі 367 677,24 доларів США, що еквівалентно 7 830 679 грн 18 коп., у тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 344 257,47 доларів США, що еквівалентно 7 331 891 грн 97 коп. (включаючи прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 5 198,24 доларів США, що еквівалентно 110 710 грн 55 коп.), заборгованість за відсотками у розмірі 23 419,77 доларів США, що еквівалентно 498 787 грн 21 коп. (включаючи прострочену заборгованість за відсотками у розмірі 22 438,87 доларів США, що еквівалентно 477 896 грн 30 коп.), яка утворилась станом на 19 жовтня 2015 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки, належний на праві приватної власності ОСОБА_4, а саме на:

- земельну ділянку, площею 1986 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_2 що знаходиться по АДРЕСА_2 та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу 11 квітня 2008 року Юрченко Л.Л. за реєстровим номером 1719;

- житловий цегляний будинок літ. А, загальною площею 546,9 кв. м, із яких житлова площа складає 148,1 кв. м, та наступні господарські будівлі і споруди: басейн бетонний літ. бас., зливна яма цегляна літ. з/я, колодязь бетонний літ. к, огорожа металева, цегляна, шлакоблочна, бетонна АДРЕСА_3 та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу 11 квітня 2008 року Юрченко Л.Л. за реєстровим номером 1715.

Надано ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» право на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, включаючи право на проведення усіх дій, пов'язаних із його реалізацією, у тому числі на виготовлення, оригіналів, дублікатів, копій правовстановлюючих документів та технічної документації, на умовах та у порядку, викладеному у ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з початковою ціною предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ринкові ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але не нижче 3 033 094 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом установлено, що 11 квітня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 395 тис. доларів США на строк 240 місяців зі сплатою 13 % річних за його користування.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором у цей же день між сторонами був укладений договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка, площею 1986 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_2, та житловий будинок загальною площею 546,9 кв. м із господарськими будівлями та спорудами, що належать іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 11 квітня 2008 року та знаходяться по АДРЕСА_2

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 19 жовтня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 367 677,24 доларів США, що еквівалентно 7 830 679 грн 18 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 344 257,47 доларів США (еквівалент 7 331 891 грн 97 коп.), включаючи прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 5 198,24 доларів США (еквівалент 110 710 грн 55 коп.), заборгованості за відсотками - 23 419,77 доларів США, еквівалент 498 787 грн 21 коп.), включаючи прострочену заборгованість за відсотками у розмірі 22 438,87 доларів США (еквівалент 477 896 грн 30 коп.).

18 вересня 2015 року ОСОБА_4 була надіслана вимога про дострокове виконання грошових зобов'язань, якою останнього було зобов'язано у 60-денний термін достроково повернути всю суму заборгованості, яка ним не виконана.

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову щодо визнання договорів іпотеки недійсними, суд першої інстанції виходив із того, що на момент укладення договору іпотеки у спірному жилому приміщенні, яке є предметом іпотеки, постійно проживали неповнолітні діти, проте, всупереч ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договір було укладено без попередньої згоди органу опіки та піклування.

Відмовляючи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у задоволенні первісного позову, суд зазначив, що банком не було надано належного розрахунку заборгованості та не вказано всіх її складових.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення первісного позову, апеляційний суд дійшов висновку про те, що відповідачем порушено умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, у рахунок погашення якої звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» права на продаж предмета іпотеки з початковою ціною предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ринкові ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитися не можна з таких підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу будь-якій особі покупцеві у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, апеляційний суд не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна дійти висновку, що у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

На порушення ст. ст. 212-213 ЦПК України апеляційний суд вказаних вимог закону не врахував, не визначив початкову ціну предмета іпотеки у грошовому вираженні за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

За таких обставин рішення апеляційного суду у частині позовних вимог ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування в цій частині з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування у цій частині відсутні.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд виходив із того, що неповнолітні діти ОСОБА_4 не є власниками або співвласниками спірного житлового приміщення, не були зареєстровані, не проживали та не мали права користування ним на час укладення договору іпотеки, тому згода органу опіки та піклування не є обов'язковою.

Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 06 квітня 2016 року у справі № 6-589цс16, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-2976цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-1024цс16, від 11 травня 2016 року у справі № 6-806цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Із матеріалів справи вбачається, що 11 квітня 2008 року ОСОБА_4 в іпотеку банку передано, зокрема, домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_2 яке належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 11 квітня 2008 року.

На час укладення договору іпотеки ОСОБА_4 був розлучений та мешкав за адресою: АДРЕСА_2, про що свідчать ксерокопія його паспорту та дані нотаріально посвідчених договорів (а. с. 43, 73-83).

У матеріалах справи відсутні докази, що на момент укладання договору іпотеки ОСОБА_4 розпорядився майном неповнолітніх дітей, чи вони мали право користування спірним будинком.

Дані про те, що після розлучення діти проживали з ОСОБА_4 у матеріалах справи відсутні, а у довідці Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року № 1719 не вказано саме з якої дати 2008 року син та донька відповідача проживали у будинку, що є предметом іпотеки (а. с. 91), оскільки у довідці від 31 березня 2008 року № 3186, яка була видана Новоолександрівською сільською радою № 3186, повідомлялось про відсутність зареєстрованих осіб у спірному будинку та проживання у ньому будь-кого (а. с. 103).

Крім того, під час укладення договору іпотеки ОСОБА_4 не повідомив банк про укладений ним договір оренди у простій письмовій формі від 28 грудня 2007 року відносно спірного будинку (а. с. 84).

У заяві-анкеті на отримання кредиту від 02 квітня 2008 року ОСОБА_4 у розділі «особисті відомості» зазначив своє місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_4, сімейний стан: розлучений. При цьому, не зазначив осіб, які знаходяться на його утриманні (а. с. 104).

Також відповідно до розділу 2 оспорюваного правочину іпотекодавець гарантує, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог третіх осіб (а. с. 32, 33, 80).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що укладення договору про передачу в іпотеку спірного будинку не порушує прав та законних інтересів неповнолітніх дітей ОСОБА_4 і отримання дозволу на укладення такого договору від органу опіки і піклування у такому випадку чинним законодавством не передбачено.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року у частині позову публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати, справу у цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик