Справа № 647/748/17
№ провадження 2/647/366/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
26.04.2017 року Бериславський районний суд Херсонської області
у складі: головуючого судді Миргород В.С.
при секретарі Полозок Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бериславі Херсонської області в порядку заочного розгляду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Бериславський районний сектор управління державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд
Відповідач у судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про день, місце та час розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки, причину неявки до суду не повідомив.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився, до суду надав заяву, згідно якої просить справу розглянути без його участі, проти задоволення позову не заперечує.
Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених учасників судового розгляду справи.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи вважає, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно зі ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно зі ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, які розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
Відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.391 ЦК України, ст.9 ЖК України та ст..1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.01.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області, позивач придбав у ОСОБА_3, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: Херсонська область, Бериславський район, м. Берислав, вулиця Центральна, будинок 191, що також підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7-9).
Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч.1ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Крім того, в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс 11, Верховний суд України виклав правову позицію, якою чітко встановлено, який порядок повинен бути застосований до правовідносин щодо вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку особи, яка не являється членом сім'ї власника або ж наймача. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання пред'явивши разом з тим одну з таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Статті 150, 156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією домової книги (а.с. 10-11), та не проживає в будинку позивача, добровільно не знімається з реєстраційного обліку, чим порушує право позивача на власність.
Позивач при подачі позову до суду сплатив судові витрати у розмірі 640,00 гривень.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 640 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.
На підставі викладеного, відповідно до ст. 41,47 Конституції України, на підставі ст. 316, 317, 391 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, судовий збір на користь ОСОБА_1 у розмірі 640 гривень 00 копійок .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Бериславський районний суд.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. С. Миргород