АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2115/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 59 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.11.2013 року ОСОБА_6, керуючи автомобілем «Мерседес Бенц» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Каневі по вул. Київська, не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожньої обстановки та здійснив наїзд на перешкоду, а саме паркан в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження та пошкодив паркан, який відноситься до будинковолодіння ОСОБА_8, що належить останньому на праві власності. Протиправними діями ОСОБА_6 заподіяно шкоду власності ОСОБА_8, а саме паркану по вул. Київська, 15/1 в м. Каневі, що спричинило збитків позивачу в розмірі 14505 грн.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2015 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 14 505 грн. та моральну шкоду в сумі 1000 грн., а всього 15 505 грн. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 02 жовтня 2015 року вказане рішення міськрайонного суду було залишено без змін та стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивача судові витрати за надання правової допомоги при розгляді справи в апеляційному суду в сумі 4 702 грн. 40 коп. Таким чином загальна сума стягнення з відповідача склала 20 207 грн.

Проте, незважаючи на відкриті виконавчі провадження, відповідачем вказані рішення судів не виконуються, а тому є підстави для стягнення з ОСОБА_6 сум інфляційних нарахувань та трьох процентів річних.

Заборгованість відповідача з 02.10.2015 року та станом на 21 листопада 2016 року, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми заборгованості на користь ОСОБА_8 становить 27 061, 58 грн., тобто 20 207, 40 грн. основний борг, 6163, 25 грн. інфляційне збільшення боргу, 690, 93 грн. 3% річних.

З врахуванням викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_6 на свою користь 6 163, 25 грн. інфляційне збільшення боргу та 690, 93 грн. - 3% річних.

Заочним рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21 лютого 2017 року позов ОСОБА_8 задоволено та стягнуто з ОСОБА_6 борг з урахуванням індексу інфляції в розмірі 6163, 25 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 690, 93 грн. та судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551, 21 грн. за надання правової допомоги в сумі 5 000 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_8 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушені права позивача, оскільки відповідач не сплатив останньому коштів за рішеннями судів, при цьому позивачем було надано достатньо доказів та обґрунтувань на підтвердження позовних вимог.

Відповідно до п.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Оскаржуване рішення суду не відповідає даним вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2015 року позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 14 505 грн. та моральну шкоду в сумі 1000 грн., а всього 15505 грн. (а.с. 13-15).

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 02 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15.06.2015 року залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 4702 грн. (а.с. 16-18).

Згідно інформації від 16.06.2016 року № 12606 Приморського відділу державної виконавчої служби в Одеській області, вбачається, що у Відділі перебуває виконавче провадження ВП № 50215427 по виконанню виконавчого листа № 697/160/15-ц виданого 28.10.2015 року Канівським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_6 грошової суми у розмірі 4702, 40 грн. на користь ОСОБА_8 та виконавче провадження ВП № 5020221 по виконанню виконавчого листа № 697/160/15-ц виданого 28.10.2015 року Канівським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_6 грошової суми у розмірі 15505 грн. на користь ОСОБА_8 Головним державним виконавцем Відділу 18.02.2016 року винесено постанову про звернення стягнення із заробітної плати боржника та направлена до бухгалтерії підприємства ТОВ «Хлібекспорт» (а.с. 23).

Відповідно до довідки від 29.08.2016 року № 18824/09.2-13 Головного територіального управління юстиції в Одеській області, вбачається, що згідно наказу № 07-к-Н від 19.02.2016 року, ОСОБА_6 звільнено з ТОВ «Хлібекспорт» за згодою сторін. 30.06.2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчих проваджень виконавчі документи направлено за належністю до канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області для виконання за місцем мешкання боржника (а.с. 24).

Згідно довідки від 28.10.2016 року №9830 Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, вбачається, що 20.09.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії постанови направлені сторонам виконавчого провадження, на даний час державним виконавцем вживаються заходи на виявлення майна боржника. Проте згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нерухоме майно за боржником не значиться. Згідно відомостей на електронні запити до ПФУ та ДПС України боржник не працює, пенсії не отримує, рахунки в банківських установах відсутні. Згідно відповіді Золотоніського територіального сервісного центру № 7145 та Держінспекції сільського господарства транспортні засоби за боржником не значаться (а.с. 26).

Таким чином судом достовірно встановлено, що вказані рішення судів ОСОБА_6 не виконує, чим порушує законні права та інтереси позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З урахуванням викладеного положення ст. 625 ЦК України регулюють зобовязальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що цивільні права та обовязки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.

Також слід зазначити, що відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (ОСОБА_9 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 № 10-74/0/4-13 "Про деякі питання застосування статті 625 ЦК України").

У п. 4 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК України про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди при ДТП.

Оскільки правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, виникли з відшкодування матеріальної та моральної шкоди, то суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми згідно зі ст. 625 ЦК України.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене при невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильному застосуванні норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 задовольнити.

Заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21 лютого 2017 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 понесені ним судові витрати в розмірі 606 грн. 34 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :