АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

16 листопада 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Координаційного центру з надання правової допомоги про визнання рішення незаконним та відшкодування шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року,

встановила:

у вересні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати незаконним рішення відповідача від 23.04.2015 р. №25-471 про визнання звільнення ОСОБА_2 незаконним та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 500 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року в задоволенні позов було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказувала, що вона працювала в Запорізькому обласному центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги на посаді директора з 03.02.2014. 04.11.2014 нею було видано наказ про звільнення ОСОБА_2 з посади головного спеціаліста відділу забезпечення якості правової допомоги відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України. 23.04.2015 р. Координаційний центр з надання правової допомоги розглянув скаргу ОСОБА_2 та дійшов до висновку, що звільнення ОСОБА_2 з посади є незаконним та містить порушення чинного законодавства. Позивач вважала, що вказане рішення порушило її права як керівника, є незаконним, оскільки Координаційний центр не мав законних повноважень приймати рішення стосовно законності звільнення працівника Запорізького обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, а тому просила визнати вказане рішення незаконним та відшкодувати заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 500 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв в межах своїх повноважень, передбачених Положенням про Координаційний центр з надання правової допомоги, затвердженого постановою КМ України від 06.06.2012 №504 «Про утворення Координаційного центру з надання правової допомоги та ліквідацію Центру правової допомоги і законопроектних робіт при Міністерстві юстиції», яке передбачає, що Координаційний центр з надання безоплатної правової допомоги контролює діяльність центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги, а також проводить перевірки діяльності центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Інформація, яка містилась в листі від 23.04.2015 р. №25-471 стосувалась розгляду скарги ОСОБА_2 на незаконні дії позивача.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення статей 16, 1173-1175 ЦК України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

В ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичні й особі незаконними рішеннями дією чи бездіяльністю органу державної влади, драгун влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідач не є таким органом і його висновок щодо розгляду скарги ОСОБА_2 не може бути визнаний незаконним.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на упередженість судді, що полягає у постановленні ухвали про залишення позовної заяви без розгляду не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Зазначення обставин, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді може бути підставою для відводу судді відповідно до ст. 20 ЦПК України. В свою чергу участь в ухваленні рішення суду судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, якщо заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою. Такі дані в матеріалах справи відсутні.

Доводи позивача щодо неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За клопотанням позивача було допитано в порядку окремого доручення в якості свідка ОСОБА_3 Даних про те, які саме обставини не були з'ясовані судом першої інстанції, позивач в апеляційній скарзі не зазначає.

Посилання позивача на те, що Наказ №98-к від 04.11.2014 про звільнення ОСОБА_2 був визнаний незаконним та скасований рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.05.2015, а також вказаним рішенням ОСОБА_2 була поновлена на роботі, також не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, були предметом перевірки під час розгляду справи у суді першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Доводи позивача про те, що вказане рішення Координаційного центру з надання правової допомоги від 23.0015 р. №25-41 порушує її права як керівника, також не може бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог, оскільки позивач визнає, що саме рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.05.2015 р., про визнання наказу незаконним та поновлення на роботі ОСОБА_2 стало причиною для її звільнення.

Також не має значення для вирішення справи посилання позивача в апеляційній скарзі, на ту обставину, що у відповідь на звернення представника позивача - ОСОБА_3 від 05.09.2016 р. Координаційним центром з надання правової допомоги йому було відмовлено у здійсненні перевірки при звільненні ОСОБА_1, як доказ неоднозначності позиції відповідача.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2015 р. ОСОБА_1 була поновлена на роботі на посаді директора Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Вказане рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18.01.2017.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий

Судді

№ справи:761/25668/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8883/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Рибак М.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.