АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Смілик Тетяни Миколаївни в інтересах публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року

в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (надалі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову представник позивача зазначав, що 29 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (надалі - ВАТ «Родовід Банк»), правонаступником всіх прав та обов'язків, якого є ПАТ «Родовід банк», та відповідачем було укладено кредитний договір № 77.1/АА-01394.08.2, відповідно до якого позивач відкрив відповідачу відновлювальну кредиту лінію на загальну суму у розмірі 123 488 грн., строком до 29 липня 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 19 % річних.

Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку з чим станом на 18 червня 2015 року утворилася заборгованість, яку з урахуванням уточнень просив стягнути у розмірі 3 984 378 грн. 96 коп., з яких: сума поточної заборгованості за кредитом у розмірі 1 469 грн. 70 коп., сума простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 117 558 грн. 46 коп., сума поточної заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 1115 грн. 28 коп., сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 81 235 грн. 98 коп., загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості у розмірі 3 652 661 грн. 28 коп., загальна сума трьох відсотків річних від суми простроченої кредитної заборгованості у розмірі 18 755 грн. 28 коп., загальна сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості у розмірі 111 583 грн. 09 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 77.1 /АА-01394.08.2 від 29 липня 2008 року станом на 18 червня 2015 року у розмірі 376 492 грн. 11 коп., що складається з: заборгованості за кредитом за період з 13 серпня 2012 року по 13 серпня 2015 року у розмірі 49 983 грн. 40 коп., заборгованості по відсоткам за період з 13 серпня 2012 року по 13 серпня 2015 року у розмірі 82 351 грн. 26 коп., пені у розмірі 132 334 грн. 66 коп., інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 37 737 грн. 47 коп., інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 62 175 грн. 20 коп., трьох відсотків річних розмірі 11 910 грн. 12 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, за змістом, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши представника позивача, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 29 липня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 77.1/АА-01394.08.2, відповідно до якого позивач відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію на загальну суму у розмірі 123 488 грн., строком до 29 липня 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 19 % річних. (а.с.10-13, 14-19, 20-23 т.1).

Згідно п. 3.1.1 кредитного договору позичальник зобов'язаний, починаючи з місяця наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця щомісяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 1 470,10 (одна тисяча чотириста сімдесят) гривень 10 копійок та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку.

Відповідно до п. 1.5. кредитного договору процентна ставка за кредитами за цим договором встановлюється в розмірі 19,00 процентів річних.

Пунктом 3.6 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов'язаний за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 процента від суми простроченої заборгованості.

Згідно заяви на видачу готівки № 1367-35 від 29 липня 2008 року позивач перерахував відповідачу кошти у розмірі 123 488 грн. (а.с.24 т.1).

У відповідності до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 77.1/АА-01394.08.2 від 29 липня 2008 року, загальна заборгованість станом на 18 червня 2015 року становить 3 984 378 грн. 96 коп., з яких: сума поточної заборгованості за кредитом у розмірі 1 469 грн. 70 коп., сума простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 117 558 грн. 46 коп., сума поточної заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 1 115 грн. 28 коп., сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 81 235 грн. 98 коп., загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості у розмірі 3 652 661 грн. 28 коп., загальна сума трьох відсотків річних від суми простроченої кредитної заборгованості у розмірі 18 755 грн. 28 коп., загальна сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості у розмірі 111 583 грн. 09 коп. (а.с.6-9 т.1).

В суді першої інстанції ОСОБА_2 подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.242 т.1).

Встановлено, що ОСОБА_2 взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 29 липня 2015 року, сплачуючи її частинами, щомісячними платежами, в сумі 1 470 грн., до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, та сплачувати позивачу нараховані проценти за користування кредитом.

Зі справи убачається, що позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, між тим, позичальник своїх зобов'язань за договором належним чином не виконував, припинив сплачувати щомісячні платежі з погашення кредиту та процентів з листопада 2008 року, останній платіж по тілу кредиту здійснено 10 жовтня 2008 року, а по відсоткам - 22 травня року. З позовом до суду кредитор звернувся 13 серпня 2015 року.

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з доведеності порушення відповідачем умов кредитного договору та застосування строку позовної давності щодо кожного із платежів.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Твердження апеляційної скарги на необґрунтованість обчислення позовної давності районним судом з моменту настання строку погашення чергового платежу, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Встановлено, що згідно умов договору боржник зобов'язався вносити платежі по тілу кредиту та відсотках до 10 числа кожного місяця (п. 3.1.1 кредитного договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому, в законодавстві визначаються різні поняття як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 06 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14) та 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14) , які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів.

Отже, районний суд правомірно взяв за основу при застосуванні строку позовної давності дати здійснення останніх щодо кожного з чергових платежів.

Посилання в апеляційній скарзі на правові позиції Верховного Суду України більш раннього періоду не можуть бути враховані, остільки є недоцільними на час розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про недійсність додатку № 1 до кредитного договору, який встановлює детальний розпис сукупної вартості кредиту, з підстав вказівки на останній сторінці додатку про втрату його чинності у разі неналежного виконання відповідачем грошових зобов'язань, яке встановлено районним судом (а.с.16), колегія суддів визнає безпідставними.

Згідно п. 3.1.1 кредитного договору позичальник зобов'язаний, починаючи з місяця наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця щомісяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 1 470,10 (одна тисяча чотириста сімдесят) гривень 10 копійок та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку.

Відповідно до п. 1.5. кредитного договору процентна ставка за кредитами за цим договором встановлюється в розмірі 19,00 процентів річних.

Пунктом 3.6 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов'язаний за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 процента від суми простроченої заборгованості.

Отже, остільки умовами договору чітко визначено суму щомісячного платежу, строк та розмір процентів, посилання апеляційної скарги на втрату чинності розпису сукупної вартості кредиту, колегія суддів визнає такими, що не впливають на законність прийнятого рішення.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу СміликТетяни Миколаївни в інтересах публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/15614/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10863/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.