Справа № 367/7447/16-ц Головуючий у І інстанції Саранюк Л. П.
Провадження № 22-ц/780/1759/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 17.05.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

17 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Верланова С.М.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 грудня 2016 року у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, -

встановила:

у жовтні 2016 року прокуратура Київської області в інтересах держави звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що прокуратурою області під час виконання функцій, покладених законодавством на органи прокуратури, встановлені порушення вимог законодавства при відведенні Коцюбинською селищною радою Київської області земельних ділянок громадянам для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Коцюбинської селищної ради від 24.12.08 №1896/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Мальовничій, 42 в с.м.т. Коцюбинське» ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,15га для вказаних цілей.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_3 видано державний акт серії ЯЖ №922184 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:042:0096, площею 0,15га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

В подальшому, на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 24.06.2009, вказану земельну ділянку придбала ОСОБА_2 про що на державному акті серії ЯЖ №922184 на право власності на земельну ділянку зроблено відмітку про перехід права власності до ОСОБА_2

Вартість земельної ділянки за вказаним договором купівлі продажу становить 77 215,00 грн.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2014 залишено в силі рішення Апеляційного суду Київської області від 09.07.2014 та рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03.10.2013 у частині визнання недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 24.12.08 №1896/25-5.

Вищевказаним рішенням суду встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами с.м.т. Коцюбинське, оскільки на момент прийняття рішення Коцюбинською селищною радою про надання у власність земельної ділянки першому власнику, межі с.м.т. Коцюбинське у встановленому законом порядку не були визначені та не встановлені, а тому спірне рішення Коцюбинської селищної ради не відповідає вимогам земельного законодавства.

Таким чином, для даної справи є преюдиціальним той факт, що приймаючи рішення про передачу земельної ділянки першому набувачу у власність, Коцюбинська селищна рада перевищила свої повноваження та розпорядилась землею, яка не знаходилась у віданні цього органу місцевого самоврядування, тобто, першому власнику земельна ділянка передана у власність не уповноваженим органом.

В той же час, за інформацією управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області від 10.12.14 №01- 04/2215 щодо нанесення на картографічні матеріали Національного природного парку «Голосіївський» спірних земельних ділянок, виділених Коцюбинською селищною радою та акту перевірки Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 19.07.16 №A114/180 спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:042:0096 відповідно до картосхеми, території перспективної для створення Святошинського-Біличанської філії НПП «Голосіївський» попереднього функціонального зонування попадає в 101 квартал.

Таким чином, на даний час спірна земельна ділянка розташована на землях природно-заповідного фонду, а саме, національного природного парку Голосіївський».

Враховуючи, що спірна земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_2, витребувати її в порядку ст.388 Цивільного кодексу України можливо лише за позовом розпорядника цієї земельної ділянки на даний час, яким є Кабінет Міністрів України.

До прийняття Коцюбинською селищною радою вже скасованого рішення про надання у власність першому набувачу спірної земельної ділянки, остання належала до земель державної власності виходячи з наступного.

Спірна земельна ділянка знаходиться на землях Святошинського лісопаркового господарства, тобто відносилась до земель лісогосподарського призначення.

Згідно інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого обєднання ВО «Укрдержліспроект» від 08.10.14, спірна територія була лісами ще з радянських часів. Так, на підставі Постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20.06.1956 року №673 та рішення виконкому Київської міської ради від 07.08.1956 року №1186 створено Святошинське лісопаркове господарство, яке ввійшло до складу управління земельної зони м. Києва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14167га. Згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації №2715 від 17.12.01 на виконання рішення Київської міської ради від 02.10.01 №59/1493, перейменовано: Київське державне комунальне обєднання зеленого будівництва «Київзеленбуд» на Київське комунальне обєднання зеленого будівництва та експлуатації «Київзеленбуд»; державне комунальне підприємство Святошинське лісопаркове господарство на комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство». Лісовпорядні роботи проводились в 1945-46, 1952-59, 1969, 1979, 1989, 1999, 2009 роках.

Таким чином, з урахуванням інформації ВО «Укрдержліспроект» та наведених вище законодавчих положень, спірна територія була і залишається землями лісогосподарського призначення.

З урахуванням того, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами с.м.т. Коцюбинське, враховуючи вимоги п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції станом на момент прийняття спірних рішень Коцюбинської селищної ради), остання і після прийняття нового Земельного кодексу України продовжувала перебувати у державній власності, а отже селищна рада не мала права нею розпоряджатись.

А з огляду на те, що на даний час спірна земельна ділянка відноситься до лісових земель та розташована на території обєкту природно-заповідного фонду, розпорядником її є Кабінет Міністрів України.

ОСОБА_3 того, ОСОБА_2 спірну земельну ділянку придбала у ОСОБА_3 за договором купівлі продажу від 24.06.09, який посвідчений нотаріусом Ірпінського нотаріального округу ОСОБА_4

Окрім спірної земельної ділянки, ОСОБА_2 аналогічним чином придбала ще 1 земельну ділянку в с.м.т. Коцюбинське в цьому ж масиві, яка оспорюється у іншому позові. При цьому, договори купівлі продажу 2 ділянок посвідчені одним і тим же вищезгаданим нотаріусом ОСОБА_4 24.06.2009.

Наведені вище обставини придбання ОСОБА_2 спірних земельних ділянок, а саме: оформлення договорів купівлі-продажу у одного і того ж нотаріуса; представництво інтересів перших власників однією і тією ж особою, свідчать якраз про те, що схема набуття ОСОБА_2 у власність 2 земельних ділянок (у т.ч. спірної) завчасно готувалась та планувалась, а отже доводять його недобросовісність при цьому.

Просив витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером :01:042:0096, вартістю 77 215,00 грн., а також судові витрати по справі покласти на відповідача.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 26 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та не обґрунтованість, а також висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

ОСОБА_3 того, усі ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають та незалежно від права власності на них, усі ліси на території України становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Судом першої інстанції не враховано, що сторонами не було додано доказів, які б свідчили про наявність права власності чи права користування КП «Святошинське лісове господарство» на спірні території.

Також, не було враховано, що інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого обєднання ВО «Укрдержліспроект» від 08.10.2014 року, спірна територія була лісами ще з радянських часів.

ОСОБА_3 того, судом першої інстанції не було надано оцінку тим обставинам, що за інформацією управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області від 10.12.2014 року №01-04/2215 щодо населення на картографічні матеріали Національного природного парку «Голосіївський» спірних земельних ділянок, виділених Коцюбинською селищною радою та акту перевірки Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 19.07.2016 року №А114/180 спірна земельна ділянка з кадастровим номером: :01:042:0096 відповідно до картосхеми, території перспективної для створення Святошинського Біличанської філії НПП «Голосіївський» попереднього функціонального зонування попадає в 101 квартал.

Таким чином, спірна земельна ділянка розташована на землях природно заповітного фонду, а саме, національного природного парку «Голосіївський».

Апелянт, вважає, що дана земельна ділянка відноситься до лісових земель та розташована на території обєкту природно заповідного фонду, розпорядником її є Кабінет Міністрів України.

ОСОБА_3 того, апелянт стверджує, що витребування у ОСОБА_2 спірної земельної ділянки з її володіння на користь держави у звязку з порушенням органом місцевого самоврядування при розпорядженні землею вимог ЛК України та ЗК України відповідає критерію законності.

Просив скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, а також судові витрати стягнути з відповідача на рахунок прокуратури Київської області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 24.12.08 №1896/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Мальовничій, 42 в с.м.т. Коцюбинське» ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га для вказаних цілей.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_3 видано державний акт серії ЯЖ № 922184 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:042:0096, площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

В подальшому, на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 24.06.2009, вказану земельну ділянку придбала ОСОБА_2 про що на державному акті серії ЯЖ №922184 на право власності на земельну ділянку зроблено відмітку про перехід права власності до ОСОБА_2

Вартість земельної ділянки за вказаним договором купівлі продажу становить 77 215,00 грн.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2014 залишено в силі рішення Апеляційного суду Київської області від 09.07.2014 та рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03.10.2013 у частині визнання недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 24.12.08 №1896/25-5.

Позивач, ставлячи питання про витребування вказаної земельної ділянки із чужого незаконного володіння, посилається на ті обставини, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, розташована на території обєкту природно-заповідного фонду - Національного природного парку «Голосіївський» та незаконно вибула із власності держави в особі Кабінету Міністрів України.

Як вже зазначалось раніше, рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2014 залишено в силі рішення Апеляційного суду Київської області від 09.07.2014 та рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03.10.2013 у частині визнання недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 24.12.08 №1896/25-5.

Вище зазначеним рішенням було встановлено, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель лісогосподарського призначення. Як вбачається із зазначеного рішення Ірпінського міського суду Київської області, суд не прийняв до уваги посилання позивача-прокурора м. Ірпеня на ті обставини, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду, що дана земельна ділянка перебувала в постійному користуванні КП «Святошинське лісопаркове господарство», що не було проведено процедури вилучення та зміни цільового призначення спірної земельної ділянки із земель лісового фонду на землі житлової забудови, а також що не була проведена експертиза по проекту землеустрою, поскільки постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.11, що залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.10.12 у справі за позовом Київської міської ради до Державного управління навколишнього природного середовища в м. Києві, Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, Ірпінської міської ради, Коцюбинської селищної ради, за участю прокуратури м. Києва, треті особи Державне агентство земельних ресурсів України, КП «Святошинське лісопаркове господарство», КП КОР «Обласний лісгосп», Київська обласна державна адміністрація, Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області, Державне агентство лісових ресурсів України, про визнання бездіяльності протиправною, рішень не чинними та їх скасування, зобовязання вчинити дії було встановлено, що у КП «Святошинське лісопаркове господарство» відсутні правовстановлюючі документи на спірні території, зокрема, КП «Святошинське лісопаркове господарство» не є державним лісогосподарським підприємством та у останнього відсутні документи, що підтверджують право користування на раніше надані землі.

Враховуючи, що судовими рішеннями, яке набрало законної сили у справі, по якій брали участь ті самі особи, встановлені обставини, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:042:0096 не відноситься до земель лісогосподарського призначення, то дані обставини відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не доказуються при розгляді даної справи.

ОСОБА_3 того, необхідно звернути увагу на ті обставини, що спірна земельна ділянка по вул. Мальовничій 42 в с.м.т. Коцюбинське передавалась у власність ОСОБА_3 рішенням Коцюбинської селищної ради у 2008р. Позивач при подачі позову до суду не надав жодного доказу на підтвердження тих обставин, що станом на 2008 р. спірна земельна ділянка обліковувалась як землі лісового господарства або ліси для нелісогосподарських потреб, або земельні ділянки природоохоронного призначення і що станом на 2008р розпорядником спірної земельної ділянки була держава в особі Кабінету Міністрів України.

Також встановлено, що рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2014 залишено в силі рішення Апеляційного суду Київської області від 09.07.2014 та рішення Ірпінського міського суду Київської області від03.10.2013 у частині визнання недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 24.12.08 №1896/25-5.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав до суду першої інстанції доказів того, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:042:0096 незаконно вибула із володіння держави в особі саме Кабінету Міністрів України.

Проте з такими висновками суду першої інстанції не можливо погодитися виходячи із наступного.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Згідно із вимогами ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян і юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування».

Відповідно до ст.ст.76,77 ЗК України (в редакції 1990 року) землями лісового фонду визнаються землі, вкриті лісом, а також не вкриті лісом, але надані для потреб лісового господарства. Землі лісового фонду використовуються за цільовим призначенням для ведення лісового господарства.

Як передбачено ст.17 ЛК України, у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Статтею 55 ЗК України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до ст.56 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Статтями 7,8 ЛК України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. У державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.

Відповідно до ст.57 ЗК України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Частиною 1 ст.17 ЛК України встановлено, що у постійне користування ліси на землях саме державної власності, для ведення лісового господарства, без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Згідно із ст.13 ЗК України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, серед іншого, і розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.9 ст.149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, серед іншого і ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з даним позовом, перший заступник прокурора Київської області посилався на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, розташована на території обєкту природно-заповідного фонду - НПП «Голосіївський» та незаконно вибула із власності держави в особі Кабінету Міністрів України, у звязку з чим просив витребувати її з незаконного володіння ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_3 селищною радою з перевищенням повноважень, у звязку з чим рішення ради було визнано судом незаконним, а державний акт, виданий на імя останнього, недійсним. Отже, земельна ділянка є власністю держави, а Кабінет Міністрів України є її розпорядником в силу вимог ст.ст.13,149 ЗК України.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з положенням ч.1 та ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, серед іншого, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала право його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувачі у всіх випадках.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

До спірних правовідносин про витребування земельних ділянок із володіння набувачів та повернення їх у власність держави підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «ОСОБА_5 проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Прийняття рішення про передачу в приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (ст. 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.ст.14,19 Конституції України).

Отже правовідносини, пов'язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Згідно з практикою ЄСПЛ (наприклад, рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі ст.661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 29 червня 2016 року (справа №№ 6-1376цс16), яка відповідно вимог ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, оскільки Кабінет Міністрів України є власником земельної ділянки, яка вибула з володіння поза його волею, а відповідач користується нею без достатньої правової підстави, позов першого заступника прокурора Київської області підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову прокурора.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача стягуються документально підтвердженні судові витрати, понесені прокуратурою Київської області, а саме 1378,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1515,80 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 2 893,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння задовольнити.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером :01:042:0096, вартістю 77 215,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь прокуратури Київської області 2 893, 80 грн. (дві тисячі вісімсот девяносто три гривні вісімдесят копійок) сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді