Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів : Ковальчук Н.М.,Боймиструк С.В.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 14 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», про визнання договору іпотеки недійсним та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 14 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», про визнання договору іпотеки недійсним, відмовлено.

Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки; квартиру №49 загальною площею 43,6 кв. м., розташовану по вул. Широка, 36 в м. Сарни Сарненського району Рівненської області, належну у розмірі частки ? ОСОБА_3, ? - ОСОБА_1, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною предмету іпотеки 579 000,00 грн., але не нижче за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки майна під час проведення виконавчих дій в рахунок погашення боргу ОСОБА_4 перед Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «УкрГазБанк» за кредитним договором № 44/08/11/К-Ф від 19 червня 2008 року.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», 9 374,00 понесених судових витрат.

В поданій на рішення суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано, що позивачі, як члени сім»ї власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником. Вказує, що діти власника житла володіють особистим сервітутним речовим правом користування житлом своїх батьків без визначення строків. Вказує, що ОСОБА_1 як дочка іпотекодавця ОСОБА_4 набула речове право користування спірною квартирою у грудня 1998 року, тобто з моменту набуття останньою права власності та фактичного проживання у вказаному житлі, і втратила таке право з набуттям права власності на дану квартиру в порядку спадкування 01 вересня 2015 року. Судом залишено поза увагою, що ОСОБА_1 будучи неповнолітньою, не мала можливості захистити своє право користування та вплинути на рішення своєї матері щодо укладення чи неукладення договору іпотеки, крім того зазначає, що суд не звернув увагу на відсутність згоди органів опіки та піклування при укладанні оспорюваного договору іпотеки.

Представник позивача стверджує, що банк міг дізнатися про відкриття спадщини (смерть позичальника) 14 або 17 червня 2010 року, тобто у дату (строк) надання позичальником ОСОБА_5 доказів сплати чергових страхових платежів згідно договорів страхування життя та предмету іпотеки (за 1 день до граничного строку сплати чергових страхових платежів).

Вказує на недостовірність визначення вартості спірної квартири при проведенні оцінки, оскільки оцінювач ОСОБА_6 виходила із порівняльних показників визначення вартості житла.

Просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги за первісним позовом задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 19 червня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 44/08/11/К-Ф, відповідно до якого останній надано кредит у сумі 25 000 доларів США на споживчі потреби на строк до 16 червня 2028 року (а.с.10-12).

На забезпечення виконання кредитного договору № 44/08/11/К-Ф від 19 червня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, що належала іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 13 грудня 1998 року (а.с.7-9).

Умовами договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязань за кредитним договором задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме за рахунок коштів, виручених від реалізації предмета іпотеки, одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами або залишити у своїй власності предмет іпотеки шляхом погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок власних коштів у відповідності з договором іпотеки (пункти 3.1.5, 3.1.6 договору іпотеки).

23 червня 2009 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ГЮ №077100 (а. с. 106).

Після смерті ОСОБА_4 на підставі заяв спадкоємців за законом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 1 вересня 2015 року державним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу ОСОБА_7 видане свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається із квартири АДРЕСА_1 з визначенням часток спадкового майна - ? ОСОБА_3 та ? - ОСОБА_1 (а.с. 109).

Статтею 17 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

Відповідно до ст. 23 цього Закону у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець несе відповідальність перед іпотекодержателем за порушення виконання основного зобовязання боржником в межах вартості предмета іпотеки.

Вказана норма узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України від 17 лютого 2016 р. у справі № 6-31цс16 та від 2 березня 2016 р. у справі № 6-1286цс16, які є обов'язковими для застосування.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_4 є одночасно і боржником, і іпотекодавцем, то після її смерті до спадкоємців ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перейшли обовязки іпотекодавця за порушення зобовязань у межах вартості предмета іпотеки.

Доводи апеляційної скарги про пропуск банком шестимісячного строку для предявлення своїх вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину, є безпідставними, виходячи з наступного.

За змістом ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені чч. 2, 3 цієї статті, позбавляється права вимоги.

В правові позиції Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року № 6-33цс15 зазначено, що встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право та не є строком позовної давності.

Із матеріалів справи вбачається що ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» стало відомо про смерть спадкодавця 07 вересня 2015 року, що підтверджується письмовим повідомленням позивачами ОСОБА_5 про смерть позичальника (а.с.105), а вимога до спадкоємців предявлена 30 грудня 2015 року, що підтверджується направленою банком до державного нотаріуса вимогою (претензією) про обовязок спадкодавця (а.с.107). Тобто відповідач предявив свої вимоги до спадкоємців в межах шестимісячного строку передбаченого ст. 1281 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк міг дізнатися про відкриття спадщини (смерть позичальника) 14 або 17 червня 2010 року, тобто у дату (строк) надання позичальником ОСОБА_5 доказів сплати чергових страхових платежів згідно договорів страхування життя та предмету іпотеки (за 1 день до граничного строку сплати чергових страхових платежів) на увагу не заслуговують, оскільки є оціночними судженнями позивачів, які не підтвердженими жодними доказами.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що квитанції за 2009-2015 роки про сплату чергових платежів по кредитному договору ОСОБА_8, не свідчать про обізнаність відповідача про смерть позичальника, оскільки при укладенні вказаного кредитного сторони узгодили обов'язок позичальника повернути отриману суму кредиту без зазначення обовязкого внесення коштів для погашення кредиту саме позичальником.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 як неповнолітня дочка іпотекодавця ОСОБА_4 набула речове право користування спірною квартирою у грудні 1998 року, оскільки постійно проживала у спірній квартирі, а тому мати не мала права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір іпотеки, виходячи з наступного.

За змістом чч. 1, 2, 4 ст. 12 Закону України від 2 червня 2005 року «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти. Для здійснення таких правочинів потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

В правовій позиції Верховного Суду України від 27 квітня 2016 р. у справі № 6-2976цс15 зазначено, що підставою для визнання недійсним договору щодо майна, на яке має право дитина, за позовом її батьків не може бути сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення такого договору, а лише порушення внаслідок його укладення майнових прав дитини.

Постановами Верховного Суду України від 27 січня 2016 р. у справі № 6-1055цс15, від 16 березня 2016 р. у справі № 6-2918цс15 передбачено, що вирішуючи категорію справ за позовами в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, обґрунтованими порушенням ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» , судам необхідно в кожному конкретному випадку перевіряти на момент укладення оспорюваного договору наявність у дитини права користування житловим приміщенням, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (наприклад, довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловій площі, серед яких зазначено й дитину) або на законі за відсутності реєстрації дитини в спірному приміщенні на момент укладення оспорюваного договору ? зясовувати наявність у дитини іншого місця проживання; ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло предмет іпотеки при укладенні оспорюваних договорів.

Місцем проживання неповнолітньої малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає (ст. 29 ЦК України). Однак місце проживання дитини за фактичним місцем проживання батьків не вважаться безумовним, якщо буде встановлено інше постійне місце проживання дитини.

Вбачається, що на момент укладання договору іпотеки № 44/08/11/І-Ф від 19 червня 2008 року в спірній квартирі проживали ОСОБА_4 та її син ОСОБА_3, що підтверджується довідкою КП «Сарненське будинкоуправління» № 6369 від 27 травня 2008 року (а.с. 112).

Будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 будучи неповнолітньою на момент укладення оспорюваного договору проживала чи користувалася житлом, яке є предметом іпотеки, позивачем не надано, а судом таких доказів не здобуто. Навпаки, вбачається, що позивач в спірному приміщенні не проживала, оскільки в цей час навчалася та проживала в гуртожитку навчального закладу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 33 та ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до умов іпотечного договору, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобовязання (пункти 3.1.5, 3.1.6, 3.1.7).

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд мав визначити суму заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягнення після продажу спірної квартири з прилюдних торгів.

Вказане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України від 13 травня 2015 р. (№ 6-53цс15, 6-63цс15), 16 вересня 2015 р. (№ 6-495цс15 та 6-1193цс15), 27 травня 2015 р. (№ 6-332цс15), 10 червня 2015 р. (№ 6-449цс15), 7 жовтня 2015 р. (№ 6-1935цс15), 21 жовтня 2015 р. (№ 6-1561цс15), 4 листопада 2015 р. (№ 6-340цс15), 3 лютого 2016 р. (№ 6-2026цс15), від 8 червня 2016 р. (№ 6-1239цс16).

З наданого відповідачем розрахунку вбачається, що станом на 09 березня 2016 року наявна за заборгованість за кредитним договором в сумі 17 686,36 доларів США, що складається з: 15 416,36 доларів США - строкова заборгованість по кредиту, 724,11 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту, 231,98 доларів США заборгованість по процентам, 1313,91 доларів США прострочена заборгованість по процентам.

Будь-яких інших розрахунків на спростування вказаної заборгованості позивачем чи її представником не надано, а тому приймаються судом як вірні.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції прийняв рішення, про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом продажу спірної квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 579000,00 грн., яка при проведенні оцінки нерухомого майна. Оскільки рішення субєкта оціночної діяльності сторонами не оскаржене, то підстав визнавати його недійсним чи неправдивим немає, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував того, що 7 червня 2014 р. набув чинності Закон України від 3 червня 2014 р. № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Положеннями вказаного Закону України не передбачено підстав для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Однак Законом передбачено, що рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України від 3 червня 2014 р. № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого п. 3 цього Закону.

Вказана норма узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України висвітленою в постанові у справі №6-482цс15 від 20 січня 2016 року.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки були предметом дослідження судом першої інстанції, оскільки докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи, що рішення суду в частині відповідальності спадкоємців постановлене з порушення норм матеріального права, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, ст.ст. 526, 1281, 1282 ЦК України колегія суддів, ст. ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку»

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 Миколаївнивідхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 14 серпня 2017 року змінити.

Третій абзац резолютивної частини рішення викласти в такій редакції :

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 44/08/11/К-Ф від 19 червня 2008 року в розмірі 17 686,36 доларів США (що еквівалентно за курсом НБУ), що складається із заборгованості за кредитом 15 416,36 доларів США, простроченої заборгованості -724,11 доларів США, заборгованості по процентам 231,98 доларів США, простроченої заборгованості по процентам 1313,91 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру №49 розташовану по вул.. Широка, 36 в м. Сарни Рівненської області, загальною площею 43,6 квадратних метрів, належну на праві власності ОСОБА_1 в розмірі ? частки та ОСОБА_3 в розмірі ? частки, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною встановленої на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності в розмірі 579 000 грн., але не нижче за звичайні ціни на цей вид майна.

Рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України №1304-УІІ .

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судовий збір по 4 347,50 грн. з кожного.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий:

Судді: