Справа №483/2001/16-ц 17.05.2017 17.05.2017
Провадження № 22ц/784/1025/17 Суддя першої інстанції Казанлі Л.І.
Справа№483/2001/16-ц
Категорія 36 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 травня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2, представника відповідача Державної казначейської служби України ОСОБА_3, представника третьої особи Державної фіскальної служби України ОСОБА_4 та прокурора Цвікілевич Н.В., як представника прокуратури Миколаївської області і Генеральної прокуратури України.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами

Державної Фісальної служби України та

Державної Казначейської служби України

на рішення Очаківського міськрайонного суду м. Миколаєва від 20 березня 2017 року ухвалене за позовом

ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, треті особи ОСОБА_5 фіскальна служба України, Генеральна прокуратура України, прокуратура у Миколаївській області, про відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями і діями слідства та прокуратури -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями і діями слідства та прокуратури .

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 25 березня 2015 року у службовому приміщенні Миколаївської митниці, у присутності колег, йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. 2 квітня 2015 року до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання. В звязку з порушенням кримінального провадження погіршились його відносини з оточуючими людьми, предявлення обвинувачення у вчиненні злочину спричинило йому глибокі моральні страждання, принизило як його репутацію, так і репутацію членів його сімї, що негативно впливало на нормальні та звичні відносини з близькими людьми. Крім того, було обмежено його право на свободу пересування у звязку з обранням запобіжного заходу. 14 квітня 2016 року вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, який набрав законної сили 29 червня 2016 року згідно з ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області, його було виправдано за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Посилаючись на те, що позивач тривалий час перебував під слідством та судом, в звязку з чим йому завдано майнової шкоди у розмірі 25 000 грн, яка складається з вартості гонорару адвоката та вартості витрат на пальне для автомобіля останнього, та моральної шкоди, яка полягає у значних душевних стражданнях, руйнуванні життєвих планів, негативному впливі на честь, гідність та ділову репутацію, що змушувало докладати багато зусиль для організації свого життя, яку він оцінює в 100000 грн., вказані суми позивач просив стягнути на його користь з відповідача за рахунок державного бюджету.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

В апеляційній скарзі апелянти: відповідач ОСОБА_5 казначейська служба України та третя особа ОСОБА_5 фіскальна служба України просили скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне зясування судом всіх обставин справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 надав письмові заперечення на апеляційну скаргу Державної казначейської служби України, де вказував на законність висновків суду та обґрунтованість його позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Державної фіскальної служби України не підлягає задоволенню, Державної казначейської служби України - частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до повідомлення про підозру від 25 березня 2015 року старшим слідчим з ОВС 2-го відділу слідчого управління кримінальних розслідувань Головного слідчого управління фінансових розслідувань Державної фіскальної служби України позивачеві ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, тобто у зловживанні службовим становищем, а саме у наданні податкової пільги громадянину ОСОБА_6 при проведенні митного контролю та митного оформлення ввезення на митну територію моторної яхти «Jasmin» та спричиненні тяжких наслідків у вигляді ненадходження до Державного бюджету України мита та податку на додану вартість на загальну суму 1 096 867 грн 20 коп. (а. с. 11-13).

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва до ОСОБА_2, як підозрюваного у кримінальному провадженні було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання прибувати за першою вимогою до старшого слідчого з ОВС 2-го відділу слідчого управління кримінальних розслідувань Головного слідчого управління фінансових розслідувань ДФС України ОСОБА_7, а в разі неможливості прибуття через поважні причини, завчасно повідомляти про це (а. с. 19-20).

20 травня 2015 року Генеральна прокуратура України направила до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області обвинувальний акт відносно ОСОБА_2, який обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, тобто у зловживанні службовим становищем, а саме у наданні податкової пільги громадянину ОСОБА_6 при проведенні митного контролю та митного оформлення ввезення на митну територію моторної яхти «Jasmin» та спричиненні тяжких наслідків у вигляді ненадходження до Державного бюджету України мита та податку на додану вартість на загальну суму 1 096 867 грн 20 коп., а також цивільний позов про стягнення з позивача 1 096 867 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (а. с. 21-29).

Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 квітня 2016 року позивача ОСОБА_2 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, та виправдано на підставі ч. 1 ст. 373, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у звязку з відсутністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення (а. с. 30-33).

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 29 червня 2016 року вирок суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, таким чином вказаний вирок набрав законної сили (а. с. 38-42).

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу тощо відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Підстави, порядок і розмір вищевказаної шкоди визначений спеціальним Законом Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», пунктом 1 ч. 1 ст. 2 якого передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у разі постановлення виправдувального вироку суду.

За вказаних обставин, районний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності права у позивача на відшкодування моральної шкоди завданої йому внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого та постановлення у кримінальній справі виправдовувального вироку.

При визначенні розміру моральної шкоди, районний суд вірно керувався вимогами п. 17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з ч. 3 ст. 13 вказаного Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до ч.1 ст.4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

В пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» містяться розяснення, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

Враховуючи час незаконного перебування під слідством та судом позивача, а саме з 25 березня 2015 року по 29 червня 2016 року, що становить 15 календарних місяців 4 дні, а також розмір мінімальної заробітної плати, яка на час розгляду справи в суді, відповідно до ЗУ «Про ОСОБА_5 бюджет України на 2017 рік» складає 3 200 грн., районний суд вірно визначив 50000 грн. розмір моральної шкоди заподіяної позивачеві, яка фактично дорівнює законодавчо встановленому мінімальному розміру і підлягає відшкодуванню за рахунок державного бюджету .

Колегія суддів вважає, що вказаний розмір моральної шкоди визначений судом відповідає обставинам справи, глибині та тривалості моральних страждань позивача, повязаних з характером предявленого йому звинувачення, що призвело до зміни в організації його життя та докладання додаткових зусиль для відновлення морального стану та ділової репутації. Такий висновок ґрунтується на вимогах наведених норм матеріального права ст. 23 ЦК України та відповідає положенням загальних засад цивільного законодавства, встановлених ст. 3 ЦК України, в тому числі і принципу справедливості, добросовісності та розумності.

З урахуванням наведеного, районний суд дійшов вірного висновку щодо стягнення на користь позивача 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої незаконними рішеннями і діями слідства та прокуратури за рахунок Державного бюджету України.

В той же час, зазначаючи в резолютивній частині рішення про списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, суд не врахував положення ЗУ «Про ОСОБА_5 бюджет України на 2017 рік», яким визначено порядок розподілу видатків Державного бюджету України на 2017 рік в тому числі і видатків повязаних з відшкодуванням шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями , діями чи бездіяльністю органів державної влади , їх посадових і службових осіб.

За вказаних обставин, оскаржуване рішення в частині задоволених вимог, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, слід змінити, виклавши його в іншій редакції, а саме вказавши, що стягнення здійснюється з Державного бюджету України через ОСОБА_5 казначейську службу України шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Доводи апеляційних скарг стосовно недоведеності вини Державної казначейської служби України та Державної фіскальної служби України, які подали апеляційні скарги, та відсутності причинно-наслідкового звязку з діями вказаних органів та заподіянням шкоди, неможна прийняти до уваги, оскільки, як передбачено ст. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодовується незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

З цих же підстав, підлягають відхиленню доводи викладені ОСОБА_5 казначейською службою в апеляційній скарзі, про необхідність залучення в якості відповідача державного органу, через неправомірні дії якого, заподіяна шкода, оскільки відсутні правові підстави для встановлення вини.

Інших доводів, які б вплинули на висновки суду, апеляційні скарги не містять.

В іншій частині вказане рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державної Фісальної служби України відхилити, а апеляційну скаргу Державної Казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 березня 2017 року в частині задоволених вимог змінити, виклавши в іншій редакції.

Стягнути на користь ОСОБА_2 50000 грн. (пятдесят тисяч грн.) в рахунок відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України через ОСОБА_5 казначейську службу України шляхом списання зі спеціального рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: Т.З. Бондаренко

ОСОБА_8

ОСОБА_9