Справа №461/2011/17>
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 травня 2017 року

Галицький районний суд м. Львова

в складі :

головуючого судді Радченка В.Є.,

при секретарі Сидорак М.А.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника третьої особи,

яка не заявляє самостійних вимог

щодо предмета спору ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_5, до Державної казначейської служби України, ОСОБА_6 управління Національної поліції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент патрульної поліції, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

17.03.2017 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом в інтересах ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_6 управління Національної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України. свої вимоги мотивував тим, що 03.10.2016 року відносно ОСОБА_5 був складений протокол у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення ОСОБА_5 не визнав, та надав докази, що спростовували обставини, викладені у протоколі. Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 03.01.2017 року провадження в адміністративній справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП було закрите у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 вважає, що в результаті незаконного притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності останньому було завдано моральну шкоду, яку він оцінив в 25000 грн. Крім того, вважає, що таким чином ОСОБА_5 завдано ще й матеріальну шкоду у сумі 5000 грн., яка складається з його витрат на правову допомогу.

Просив суд стягнути солідарно з відповідачів зазначені суми матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою суду до участі у справі був залучений Департамент патрульної поліції у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

ОСОБА_1 в судовому засіданні цивільний позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Зазначив, що матеріальна шкода ОСОБА_5 полягає у витратах на захисника.

Представник відповідача ОСОБА_6 управління Національної поліції у Львівській області під час розгляду справи проти задоволення позову заперечувала. Зазначила, що Головне управління є неналежним відповідачем по справі, оскільки протоколи у сфері Правил дорожнього руху у місті Львові складаються патрульними поліцейськими зі структури Департаменту патрульної поліції, який не є підрозділом чи органом вищого рівня для ГУНП у Львівській області. Крім того, на думку представника відповідача, складання адміністративного протоколу не означає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Даний протокол направляється до суду, який і приймає рішення у справі.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні заперечила проти задоволення вимог ОСОБА_1 Суду пояснила, що органами ДКС України права ОСОБА_5 порушені не були. Державна казначейська служба України залучається до участі у справі з метою дотримання механізму стягнення грошових коштів з держави.

Представник третьої особи Департаменту патрульної поліції в суді зазначив, що проти задоволення позову він заперечує. Вважає, що департаментом права позивачів не порушені. Інспектором патрульної поліції було лише складено протокол у справі про адміністративне правопорушення. Притягнення до адміністративної відповідальності відбувається в момент ухвалення постанови про адміністративне правопорушення, яка була винесена Сихівським районним судом м. Львова. До того ж, вказаною постановою провадження по справі було закрите.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до тексту постанови Сихівського районного суду м. Львова від 03.01.2017 року (справа № 464/7612/16-п) відносно ОСОБА_5 був складеним протокол у справі про адміністративне правопорушення серії АП2 № 088743, де зазначено, що 03.10.2016 року приблизно о 00 год. 07 хв. на вул. Пасічній, 70 у м. Львові ОСОБА_5 керував автомобілем марки MAZDA (реєстраційний номер НОМЕР_1) з ознаками наркотичного спяніння , від проходження медичного огляду відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Цією ж постановою суду провадження у справі відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 130 КУпАП було закрите у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1176 ЦК України визначено, що Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Вказана стаття передбачає спеціальні підстави і умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб'єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб'єктів та характері їх дій (владно-адміністративний, юридично-обов'язковий, односторонній).

Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Як встановлено судом, Головне управління Національної поліції у Львівській області або інший орган поліції не приймали будь-якого рішення про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності, який в розумінні ст. 251 вказаного Кодексу є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Статтею 221 КУпАП встановлено, що справи про адміністративні правопорушення, передбаченні ст. 130 КУпАП, розглядаються суддями районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів.

Відповідні матеріали були направлені до суду, уповноваженого розглядати справу про таке адміністративне правопорушення, який провадження у справі закрив.

Тому доводи позивача про незаконне притягнення до адміністративної відповідальності, на які він посилався як на підставу позову, є неприйнятними. Протокол про адміністративне правопорушення є документом, який лише фіксує певні обставини, і не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а тільки підставою для подальшого вирішення питання щодо притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності.

Отже, факт складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення і направлення цього протоколу на розгляд до суду, не свідчить про вчинення відповідачами протиправних дій відносно ОСОБА_5

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Докази повинні бути належними та допустимими.

Таким чином, із встановлених судом обставин справи вбачається, що не було доведено належним чином наявність збитків, протиправність поведінки відповідачів та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування до відповідачів такої міри відповідальності як відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а відтак і для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Витрати ОСОБА_5 у звязку із залученням захисника у справі про адміністративне правопорушення не є шкодою в розумінні ст. 1176 ЦК України. З урахуванням відсутності неправомірних дій органів Національної поліції, беручі до уваги те, що ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП притягнений не був, підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди немає.

Судом також враховується, що позов предявлений ОСОБА_1 до ОСОБА_6 управління Національної поліції у Львівській області та Державної казначейської служби України, службовці яких не брали участі у складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5

Протокол був складений інспектором патрульної поліції, які підпорядковані окремій юридичній особі в структурі Національної поліції Департаменту патрульної поліції.

Відтак, цивільний позов до ГУ Нацполіції у Львівській області був предявлений до неналежного відповідача, що також є підставою для відмови у задоволенні позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. 208, 209 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Відмовити в позові ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_5, до Державної казначейської служби України, ОСОБА_6 управління Національної поліції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент патрульної поліції, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено сторонами, іншими особами, які беруть участь у справі, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя В.Є. Радченко