АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Галась І.А.
№22-ц/796/5804/2017 Доповідач Кравець В.А.
Справа №754/4501/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_4 про визнання незаконним розпорядження та визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили визнати незаконним розпорядження Відділу житлово-комунального господарства та приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної адміністрації м. Києва №9935A від 20.12.1996 року та визнати право власності на 3/10 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та на 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 Залишити у власності ОСОБА_4 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

В мотивування вимог посилалися на те, що в січні 2016р. ОСОБА_4, який є батьком ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про визнання його та його дітей такими, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 та при зборі доказів по даній справі позивачі випадково дізналися про те, що вони були співвласниками зазначеної квартири і були позбавлені своєї власності незаконно.

Так, у відповідь на адвокатський запит представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація відповіла, що квартира АДРЕСА_1 згідно з розпорядженням органу приватизації від 11.04.1994 p. №9935 була приватизована на ім'я: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6 На зазначену квартиру було видано свідоцтво про право власності на житло за № НОМЕР_1 від 14.04.1994р. Про ці обставини позивачі не знали, оскільки приватизацією займались їх родичі - ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які є батьками ОСОБА_1 та дідусем та бабусею ОСОБА_2

Однак в подальшому Відділ житлово-комунального господарства та приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної адміністрації м. Києва своїм розпорядженням №9935A від 20.12.1996 p. скасував попереднє розпорядження органу приватизації про передачу у власність вищевказаної квартири, в зв'язку з тим, що приватизаційні документи не були запитані з 1994р., а тому Розпорядження №9935А від 20.12.1996 p. порушило діюче на той момент законодавство України, ст. 19, ст. 41 Конституції України.

Станом на даний час померла одна з осіб, визначена в приватизаційних документах як співвласник квартири - ОСОБА_7 (померла 30.03.1998р.) та її частку на об'єкт нерухомості (житло) успадкував її син - ОСОБА_4, як особа, яка фактично прийняла спадщину, продовжуючи проживати в квартирі, частина прав на яку належала спадкодавцю. Таким чином, частка ОСОБА_4 на спірну квартиру складає 2/5 частини. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, яка була третьою особою по справі, а також матір'ю ОСОБА_1 по справі та дружиною іншої третьої особи.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що суд першої інстанції керувався формальною логікою Розпорядження Представника Президента України у Ватутінському районі м. Києва №576 від 30.05.1996р., яке аж ніяк не узгоджується з Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а також суд першої інстанції встановив наявність процесу «роз приватизації», який невідомий законодавству України, однак саме він став правовою підставою для нехтування конституційними гарантіями позивачів на житло, на приватну власність та на справедливий судовий розгляд їх справи.

Крім того, на підставі листа Київського міського бюро технічної інвентаризації №9364 (И-2016) від 19.07.2016р. до матеріалів цивільної справи було долучено копію свідоцтва про право власності на житло від 11 квітня 1994 року, з відміткою про його реєстрацію в реєстровій книзі за № НОМЕР_1 від 14.04.1994р. Отже, процес приватизації квартири АДРЕСА_1 було завершено у встановленому законом порядку 14 квітня 1994 року, а її власниками на цілком законних підставах стали позивачі по справі. Про ці обставини не було відомо позивачам, оскільки приватизацією квартири займалась ОСОБА_6, яка була основним квартиронаймачем згідно ордеру і уповноваженим власником квартири згідно її заяви від 25.03.1994 року, наданої органу приватизації.

ОСОБА_1 не пам'ятає чи писав він заяву, датовану 20.12.1996р. щодо розприватизації квартири. Однак, навіть у тому випадку, якщо і написав під диктовку когось з працівників Ватутинської райдержадміністрації м. Києва ту заяву, вона аж ніяк не могла бути підставою для скасування цілком законного Розпорядження органу приватизації №9935 від 11.04.1994 року та процесу приватизації загалом.

В судове засідання представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації апеляційну скаргу не визнала, просила рішення суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з його безпідставності та недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 01.12.1990р. на ім'я ОСОБА_6 з сім'єю з 4 осіб, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_1 було видано ордер № 11334 на право зайняття в порядку обміну жилого приміщення жилою площею 41,63 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно розпорядження органу приватизації №9935 вирішено прохання наймача ОСОБА_6 про передачу квартири за адресою: АДРЕСА_1 в приватну спільну (сумісну або часткову) власність.

На виконання вищевказаного розпорядження Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної держадміністрації 11.04.1994р. було видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно якого власниками квартири АДРЕСА_1 на праві приватної спільної сумісної власності є ОСОБА_6 та члени її сім'ї - ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до розпорядження Представника Президента України «Про скасування рішень про приватизацію житла» від 30.05.1994 р. № 576 дозволено органу приватизації Ватутінського району - відділу комунального господарства та приватизації державного житлового фонду своїм розпорядженням: 1. Скасовувати раніше прийняті розпорядження про приватизацію квартир на підставі заяв громадян, які виявили бажання повернути своє приватизоване житло до державного житлового фонду; 2. Скасовувати раніше прийняті розпорядження про приватизацію квартир після закінчення шестимісячного терміну зберігання оформлених свідоцтв про право власності на житло, у разі не одержання його власником, після з'ясування причин.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 20.12.1996р., заявник звернувся до держадміністрації із заявою, в якій просив суд розприватизувати його квартиру по АДРЕСА_1.

Згідно розпорядження Відділу житлово-комунального господарства та приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної державної адміністрації м. Києва № 9935А від 20.12.1996р. в зв'язку з тим, що приватизаційні документи на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_2, проживаючих за адресою: АДРЕСА_1 не були запитані з 1994р. на підставі розпорядження Представника Президента у Ватутінському районі м. Києва від 30.05.1994р. № 574 було скасовано розпорядження органу приватизації Ватутінського району 9935 від 11.04.1994р. Даним розпорядженням також було визначено Ватутінському відділенню Ощадбанку занести на депозитні рахунки житлові чеки громадян, що проживають по АДРЕСА_1 ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_2 - по 2 грн. 68 коп. кожному.

Як вбачається з інформації на зворотному боці заяви про приватизацію від 25.03.1994р., розпорядження 9935А від 20.12.1996р. про анулювання органу приватизації 9935 від 11.04.1994р. отримав ОСОБА_1 20.01.1997р., що зазначено ним власноручно та засвідчено його підписом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 визнав факт свого підпису на даній заяві.

Отже, позивачу було відомо про скасування розпорядження органу приватизації з 1997 p., що спростовує його твердження пpo те, що про порушення його права він випадково дізнався у 2016 році під час розгляду іншої цивільної справи.

У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року № 2482- XII «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Орган місцевого самоврядування може ставати учасником цих правовідносин як носій владних повноважень, завдяки яким він забезпечує відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін..) державного житлового фонду на користь громадян України, тобто забезпечує можливість громадянам реалізувати своє конституційне право на житло.

Порядок здійснення приватизації державного житла в Україні визначено Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Цей закон закріплює поняття приватизації, об'єкти та способи приватизації, поняття житлових чеків і порядок розрахунків за приватизоване житло. Законом також врегульовані права і обов'язки наймачів і власників, проведення приватизації і оформлення права власності, використання одержаних коштів, утримання приватизованих квартир, сплати податку на житло та соціальний захист населення при приватизації.

До об'єктів приватизації належать: квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції)), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Приватизація здійснюється шляхом: а) безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; б) продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають у них або перебувають на черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

З цього питання Конституційним Судом України надано офіційне тлумачення, викладене в рішенні від 10 червня 2010 року № 15-рп/2010, згідно з яким положення п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ, у відповідності до якого кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо:

- громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю;

- у власність наймача і кожного члена його сім і передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла;

- у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду;

- весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

Законом передбачено, що громадянам безоплатно передається житло з розрахунку санітарної норми 21 кв. м загальної площі на наймача та члена його сім'ї та додатково 10 кв. м на сім'ю.

Таким чином, приватизація квартири за адресою: АДРЕСА_1 відбулась відповідно до діючих на момент приватизації квартири норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово- комунальному господарству № 56 від 15.09.1992 року.

Проте, розпорядженням Представника Президента України «Про скасування рішень про приватизацію житла» від 30.05.1994 р. № 576 дозволено органу приватизації Ватутінського району відділу комунального господарства та приватизації державного житлового фонду своїм розпорядженням: скасовувати раніше прийняті розпорядження про приватизацію квартир на підставі заяв громадян, які виявили бажання повернути своє приватизоване житло до державного житлового фонду, а також скасовувати раніше прийняті розпорядження про приватизацію квартир після закінчення шестимісячного терміну зберігання оформлених свідоцтв про право власності на житло, у разі не одержання його власником, після з'ясування причин.

У зв'язку з тим, що ніхто з осіб, які виявили бажання на безоплатну передачу у власність квартири не звертався до органів приватизації з приводу отримання приватизаційних документів, а ОСОБА_1 звертався із заявою про розприватизацію , в якій він фактично висловив своє волевиявлення щодо відмови від приватизації, відділом житлово-комунального господарства та приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної державної адміністрації м. Києва цілком законно було видано розпорядження № 9935А від 20.12.1996р. «Про скасування розпорядження органу приватизації 9935 від 11.04.1994р.», а тому судом першої інстанції вірно встановлено відсутність підстав до скасування зазначеного розпорядження та визнання права власності на частину квартири.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді