У Х В А Л А

29 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюк В.І.,Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, зобов'язання спростувати наклепницьку і недостовірну інформацію,

встановила:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права та процесуального права, а саме: статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., ратифікованої Україною 17.09.1997 року, статей 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, статей 34, 62 Конституції України, статті 277 ЦК України, статті 30 Закону України «Про інформацію».

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що висловлювання ОСОБА_5 в телефонній розмові з кореспондентом були оціночними судженнями щодо подій, пов'язаних з позивачем в Іспанії, інформація про які вже до цього була загальновідома великому колу осіб від засобів масової інформації. Разом з тим, ОСОБА_5 було висловлено оціночне судження, яке було незначною частиною опублікованої статті на веб-сайті каналу 112. Повний інформаційний матеріал був опублікований та розповсюджений адміністрацією інформаційного ресурсу ua.112.ua. й повна та актуальна версія інформаційного матеріалу знаходиться в мережі Інтернет, який було розміщено ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, встановлено, що редакція відповідного засобу масової інформації, яка поширила в мережі Інтернет висловлені ОСОБА_5 під час телефонної розмови з його журналістом оціночні судження щодо особи ОСОБА_4, до участі у справі притягнута не була.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від:

- 25 березня 2015 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, виходив із того, що колегія суддів не погоджується з висновками апеляційного суду, що зазначена у справі інформація є оціночним судженням дій позивача, який є публічною особою, межі критики якої ширші, оскільки є фактичним твердженням про вчинення позивачем кримінально-караного діяння і у зв'язку з поширенням такої інформації на загальнонаціональному телеканалі сприяє формуванню громадської думки про вчинення позивачем протиправних дій, пов'язаних з трагічними подіями, внаслідок яких відбулась загибель людей, що зумовило неабиякий резонанс у суспільстві. Судами не встановлено, чим підтверджується достовірність поширеної відповідачами інформації, не дотримано вимоги ч.4 ст. 10 ЦПК України, не встановлено фактичні обставини, не досліджено докази, надані сторонами, та не надано цим доказам відповідної правової оцінки;

- 03 серпня 2016 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що відмовляючи у позові ОСОБА_6, суди не врахували, що обвинувачення у спричиненні тілесних ушкоджень є фактичним твердженням про вчинення позивачем кримінально-караного діяння, що повинні були бути спростовані відповідачем. Разом з тим позивачем надано фотокопію постанови Дрогобицького МВ ГУ МВС України у Львівській області від 07 березня 2014 року про закриття кримінального провадження за фактом отримання тілесних ушкоджень у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Судами не встановлено, чим підтверджується достовірність поширеної відповідачами інформації, не дотримано вимоги ч.4 ст. 10 ЦПК України, не встановлено фактичні обставини, не досліджено докази, надані сторонами, та не надано цим доказам відповідної правової оцінки;

- 24 червня 2015 року суд касаційної інстанції, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд дійшов обґрунтованого висновку про обґрунтованість заявленого позову щодо визнання інформації недостовірною та зобов'язав відповідачів у строк не пізніше п'яти днів з дня набрання рішення суду законної сили, спростувати недостовірну інформацію.

- 02 березня 2016 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що суди відмовляючи у задоволенні позову не звернули уваги на те, що інформація, яка поширена відповідачем на прес-конференції подана в формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження, з огляду на використання наступних мовних оборотів, застосованих у промові. При характеристиці позивача майже не використовує гіперболи, алегорії або сатиру, які зазвичай застосовуються при наданні критичної оцінки діяльності тієї чи іншої особи. Натомість інформація поширена, посадовою особою Міністерства внутрішніх справ України, містить дієслова та стверджувальні вислови, які вказують на вчинення позивачем тих чи інших протиправних дій, які чинним законодавством кваліфікуються як злочини та дискредитують його в очах оточуючих, формуючи у них відповідну негативну оцінку його дій з точки зору дотримання закону.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, зобов'язання спростувати наклепницьку і недостовірну інформацію за заявою ОСОБА_4 про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко