Справа № 639/1489/17
Провадження № 2/639/1138/17
27 квітня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Гаврилюк С.М.,
при секретарі судового засідання Макушенко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошового боргу,
встановив:
ОСОБА_1 13.03.2017 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошового боргу.
Позивач вказує, що починаючи з 01.06.2016 року і по сьогоднішній день вона вимагала придбання обєкту нерухомості або повернення взятих під розписку коштів.
Станом на 07.03.2017 року відповідачем обєкт нерухомості не придбаний і гроші ОСОБА_2 повертати відмовляється.
Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи позивач у судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила.
Представник позивача ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності від 06.03.2017 року, у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на вказані в позові обставини. При цьому представник позивача пояснив, що відсутні докази предявлення позикодавцем вимоги позичальнику про повернення позики.
Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи відповідачка, що підтверджується матеріалами справи (а.с.87), у судове засідання не зявилась, в порушення ч. 2 ст. 77 ЦПК України про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не подала.
Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки.
У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин ( ч.2 ст. 77 ЦПК України). Отже, відповідач не не з'явилася в судове засідання без поважних причин.
Представником відповідача ОСОБА_7, який діє на підставі договору № 33/100 про надання адвокатським бюро правової допомоги від 07.03.2017, подано до суду 26.04.2017 клопотання про відкладення судового розгляду у звязку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні, яке призначене на 11-30 годин 27.04.2017 року, тобто призначено через дві години з початку судового засідання по даній справі за позовом ОСОБА_1, яке було призначене на 09-30 годин 27.04.2017 року.
Отже, суд вважає, що представник позивача не з'явився в судове засідання без поважних причин.
Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд зі згоди представника позивача, який наполягав на заочному розгляді справи у звязку з неявкою у судове засідання без поважних причин відповідача ОСОБА_2 та її представника, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, надані в обґрунтування позову, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що після державної реєстрації шлюбу 20.05.2016 року , укладеного ОСОБА_5 з ОСОБА_8, їй присвоїно прізвище «Мяснікова», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб ,серія І-ВЛ№282981 (а.с. 14).
Відповідно до листа від 12.04.2017 № 3139/15.10-04-06 заступника начальника Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області,відповідач змінила своє прізвище з «Зарубіної» на прізвище чоловіка «Мяснікова» у звязку з укладанням шлюбу з ОСОБА_8 25.06.2016 у Жовтневому районному у м. Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області, актовий запис № 182.
Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 13 травня 2015 року по справі № 6-144цс15 , підтвердженням укладення договору позики може бути не будь-яка розписка, а лише та, яка засвідчує факт отримання грошових коштів в борг і містить умови про їх повернення. Оскільки з тексту наданої відповідачем 17.12.2015 року розписки вбачається лише те, що відповідач отримав грошові кошти, а умова щодо обовязку їх повернення позивачеві відсутня, то спірна розписка не є доказом укладення сторонами договору позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч.1 ст. 60 ЦПК України.
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.
Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.
Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Нормою ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до розписки від 17.12.2015 року відповідач зобовязалась до 01.06.2016 року придбати обєкт нерухомості для ОСОБА_8 (раніше ОСОБА_5В.)
Матеріали справи не містять жодних доказів щодо укладання між сторонами договору та відповідної довіреності на купівлю відповідачем від имені позивача будь-якого нерухомого майна.
Аналізуючи наведені вище обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав щодо задоволення позову за його недоведеністю.
Керуючись ст.ст. 5, 6,10, 11, 57, 60,61, 88, 208, 209, 212 -215,224 ЦПК України , ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошового боргу - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк