АПЕЛЯЦІЙНИЙСУДМІСТАКИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року

в с т а н о в и л а :

Справа № 758/5851/17-ц
№ апеляційного провадження № 22-ц/796/11881/2017
Головуючий у суді першої інстанції: О.В. Васильченко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року задоволено клопотання ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі. Зупинено провадження у справі №758/5851/17за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до набрання законної сили рішенням у справі №758/10019/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі, посилаючись на її незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування зазначила, що суд першої інстанції зупинив провадження у даній справі всупереч вимогам ч.2 ст. 201 ЦПК України, оскільки не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстав наявності спору про визначення місця проживання дитини. Помилковим, на думку заявника, є висновок суду першої інстанції про те, що вирішення питання про визначення місця проживання дитини у майбутньому впливає на розгляд справи про стягнення аліментів на утримання дитини, яка на даний час проживає з матір'ю.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити з викладених підстав.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження просив залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Так, відповідно до п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Як вбачається із матеріалів справи, у квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року задоволено клопотання ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі. Зупинено провадження у справі №758/5851/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів до набрання законної сили рішенням у справі №758/10019/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

Суд виходив з того, що розгляд справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини унеможливлює розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Проте, такі висновки суду першої інстанції є помилковими та прямо суперечать вимогам закону. Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги та наявні у справі матеріали спростовують висновки суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

У п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 201 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто, між двома справами, що розглядаються, повинні існувати тісний матеріально-правовий зв'язок, а факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом з тим, таке зупинення провадження у справі не повинно суперечити діючим нормам законодавства.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037- VІІІ, який набрав чинності 08 07.2017 року, внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема, до статті 201 ЦПК України.

Так, відповідно до ч.2 статті 201 ЦПК України не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстав наявності спору про батьківство (материнство), визначення місця проживання дитини, про участь одного з батьків або родичів у вихованні дитини, спілкуванні з дитиною.

Тобто, зазначена норма закону містить пряму заборону суду зупиняти провадження у справі про стягнення аліментів з підстав наявності спору про визначення місця проживання дитини.

З наведеного вбачається, що дана норма ЦПК України діяла на момент розгляду судом першої інстанції клопотання про зупинення провадження у справі з підстав наявності спору про визначення місця проживання дитини, а тому суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні такого клопотання керуючись ч.2 ст. 201 ЦПК України.

Крім того, зазначаючи в ухвалі проте, що відповідачем надано до суду докази того, що провадження у справі про визначення місця проживання дитини відкрито, судове засідання призначено на 26.10.2017 року на 14:00 год., суд першої інстанції у порушення положень ст.ст. 57-59 ЦПК України визнав належним доказом копію ухвали про відкриття провадження у справі, зроблену з Єдиного державного реєстру судових рішень, яка не містить відомостей про сторін у справі, не завірена належним чином та не містить відомостей про набрання нею законної сили.

Навіть встановивши наявність спору між сторонами про визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки таке зупинення заборонено законом.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку задовольнивши заяву ОСОБА_3 про зупинення провадження та всупереч положенням ч.2 ст. 201 ЦПК України зупинив впровадження у справі про стягнення аліментів, оскільки таке зупинення не допускається та прямо заборонено законом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права, що відповідно до ст. 311 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, постановлення нової ухвали про відмову у зупиненні провадження у справі та для направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.4 ч.2 ст. 307, 311, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу наступного змісту.

ОСОБА_3 відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі № 758/5851/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 320 (триста двадцять) грн. 00 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: