АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/4216/13-ц 22-ц/774/1026/К/17
Справа № 211/4216/13-ц Головуючий у першій
Провадження № 22-ц/774/1026/К/17 інстанції ОСОБА_1
Категорія - 48 (III) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Кислиця І.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна, набутого під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю, про поділ майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна, набутого під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю, про поділ майна.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що з березня 2001 року по червень 2010 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_4 та мешкала з ним в належній її матері квартирі по вул. Мусоргського, 18/103 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Протягом усього часу їх спільного проживання вона працювала на керівних посадах, вела підприємницьку діяльність та постійно мала великі заробітки, фактично утримуючи всю родину, в тому числі і відповідача, який вів аморальний спосіб життя.

Фактичні шлюбні відносини між ними були розірвані на початку червня 2010 року. Протягом останніх двох з половиною років вона неодноразово пропонувала відповідачу розділити майно, яке було ними набуте за період їх спільного проживання, у добровільному порядку, однак відповідач на поступки не йшов. При зверненні ОСОБА_4 до Дзержинського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області з заявою щодо порушення відносно неї кримінальної справи він визнав факт спільного проживання з нею з 2001 р. по 2010 р. та наявність придбаного за спільні кошти автомобіля.

За час їх спільного проживання ними був придбаний автомобіль НОМЕР_1 у кредит в ПАТ КБ «ПриватБанк». Кредитний договір був оформлений на ОСОБА_4, адресою було вказано місце їх фактичного спільного проживання, перший внесок по кредиту був внесений за рахунок її коштів, знятих з депозитного рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк». В подальшому кредит сплачувався за рахунок спільного бюджету, який складався в основному з її доходів, оскільки відповідач тривалий час сплачував 50% аліментних платежів та роздавав борги.

Крім того, за час їх спільного проживання, як чоловіка та жінки, ними були придбані касетний відеоплеєр «Samsung» SVR-165/SVR-161/SVR-160 вартістю 377 грн.; пилосос «LG V-C5671НТ» вартістю 652 грн.; мясорубка «Moulinex» вартістю 750 грн.; ноутбук «DellVostro 1015» вартістю 5502,65 грн.; телевізор «Philips» вартістю 3099,00 грн.; мобільний телефон «IlluvialPinkNokia» вартістю 2 199,00 грн. та бурильний молоток для обертального буріння «Makita» вартістю 1800 грн. Загальна вартість придбаного майна складає 14379,65 грн.

В середині червня 2010 року відповідач у її відсутність вивіз з їх помешкання все придбане за період спільного проживання майно, яке знаходиться наразі у нього.

При вирішенні питання щодо розподілу автомобіля НОМЕР_1 слід врахувати положення частин 2,3 ст. 70 СК України.

В лютому 2011 р. ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за скоєння ДТП, постановою суду визнаний винним в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль зазнав значних пошкоджень. Під час проведення авто товарознавчої експертизи визначена вартість вказаного автомобіля, яка складає 33750,85 грн., без спричиненої шкоди авто коштувало б 48867,09 грн., тобто автомобіль повинен бути розподілений наступним чином: загальна вартість 48 867,09 грн., 1/2 = по 24 433,50 грн. кожному та від частки відповідача слід відняти вартість нанесеного збитку 15115,15 грн., що складе 9317,35 грн.

Позивач неодноразово уточнювала свої позовні вимоги і в останній їх редакції 22 вересня 2016 року просила суд встановити факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з березня 2001 р. по червень 2010 року її та відповідача ОСОБА_4

Визнати спільною сумісною власністю набуте під час фактичних шлюбних відносин майно: автомобіль НОМЕР_2 2006 р.в.; касетний відеоплеєр «Samsung» SVR-165/SVR-161/SVR-160 вартістю 377 грн.; пилосос «LG V-C5671НТ» вартістю 652 грн.; мясорубка «Moulinex» вартістю 750 грн.; ноутбук «DellVostro 1015» вартістю 5502,65 грн.; телевізор «Philips» вартістю 3099,00 грн.; мобільний телефон «IlluvialPinkNokia» вартістю 2 199,00 грн. та бурильний молоток для обертального буріння «Makita» вартістю 1800 грн. В порядку поділу спільного сумісного майна, набутого під час фактичних шлюбних відносин, визнати право власності на виділити їй 1/2 частку автомобіля НОМЕР_2 2006 р.в. Залишити решту рухомого майна ОСОБА_4, стягнувши з відповідача 1/2 частину вартості побутової техніки в рахунок компенсації в сумі 7 189,82 грн. та вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ 21104 в сумі 33 685,00 грн.

Також просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати: судовий збір в сумі 1032,52 грн., витрати на правову допомогу в сумі 6 973 грн. та 2300 грн. за проведення авто товарознавчих експертиз (том 2 а.с. 220-221).

Рішенням Довгинцівського районного м. Кривого Рогу від 24 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 р. по червень 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 автомобіль НОМЕР_3 2006 року випуску; касетний відеоплеєр «Samsung» SVR-165/ SVR-161/ SVR-160; пилосос «LG V-C5671НТ»; мясорубку «Moulinex»; ноутбук «DellVostro 1015», телевізор «Philips», мобільний телефон «IlluvialPinkNokia», бурильний молоток для обертального буріння «Makita» та визнано за кожним з них право власності на 1/2 частину вказаного майна.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на проведення автотоарознавчих експертиз в сумі 2300 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1032 грн. 52 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови стягнення ? частини в рахунок компенсації вартості спільного майна подружжя, вартості відновлювального ремонту автомобіля та витрат на правову допомогу, та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

Так, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що майно, що є обєктом спільної сумісної власності, а саме: касетний відеоплеєр «Samsung» SVR-165/ SVR-161/ SVR-160; пилосос «LG V-C5671НТ»; мясорубку «Moulinex»; ноутбук «DellVostro 1015», телевізор «Philips», мобільний телефон «IlluvialPinkNokia», бурильний молоток для обертального буріння «Makita», відповідно до вимог ст. 367,368 ЦК України, має бути поділено між нею та відповідачем в натурі, при цьому з урахуванням інтересів сторін, які були зазначені ними в судовому засіданні, з виплатою на користь позивача ? частини його вартості.

Також судом першої інстанції не враховано, що відповідач повинен сплатити позивачу вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ 21104 в сумі 33 685,00 грн., оскільки при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно. В даному випадку відповідач ОСОБА_4 в період перебування у нього спірного автомобіля, потрапив у ДТП, та значно його пошкодив.

Крім того позивач зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні її позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, які підтверджені договором про надання юридичних послуг, розрахунком витрат на правову допомогу відповідно до договору, довіреністю на здійснення представництва, податковою декларацією платника єдиного податку.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню,виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно акту сусідів від 16.04.2013 р., посвідченого Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Дом-Ком», мешканці квартир № 104, 99 та 113 будинку № 18 по вулиці Мусоргського міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, підтвердили факт проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу в квартирі АДРЕСА_1 в період з березня 2001 р. по червень 2010 р. (том 1 а.с. 10 акт).

Крім того, згідно пояснень ОСОБА_4, які містяться у відмовному матеріалі № 1210 від 12.05.2011 р., які з його слів записані вірно, останній з 2001 року по березень 2010 року проживав спільно з ОСОБА_2

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача в частині встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції виходив з доведеності того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали спільно однією сімєю без реєстрації шлюбу з 2001 року по 2010 рік, та встановив факт спільного проживання сторін по справі однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 р. по червень 2010 року, тобто з моменту набрання чинності Сімейного кодексу України.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбуне оскаржено, тому, відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині колегією суддів не переглядається.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання майна, набутого під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю, суд першої інстанції виходив з того, що особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти та встановив обсяг майна, що було придбане сторонами за час спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, та дійшов вірного висновку про визнання цього майна, а саме: автомобіля ВАЗ 21104; касетного відеоплеєра «Samsung» SVR-165/ SVR-161/ SVR-160; пилососа «LG V-C5671НТ»; мясорубки «Moulinex»; ноутбука «DellVostro 1015», телевізора «Philips», мобільного телефону «IlluvialPinkNokia», бурильного молотка для обертального буріння «Makita» - спільною сумісною власністю подружжя.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про визнання майна спільною сумісною власністю подружжяне оскаржено, тому, відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині колегією суддів не переглядається.

Ухвалюючи рішення про поділ спірного сумісного майна, суд першої інстанції виходив з того, що за кожною зі сторін можливо визнати право власності на ? частину спірного майна без його поділу в натурі.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів справи, 02 лютого 2006 р. між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № KRHCAK06140002 (том 1 а.с. 19-20 копія договору).

Відповідно до пункту 1.1. зазначеного договору банк надав ОСОБА_4, як позичальнику, готівкою через касу на строк до 01.02.2011 р. включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 6 600 доларів США на купівлю автомобіля, а також у розмірі 2021,73 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,88%.

Відповідно до повідомлення Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 12.05.2011 р., в ПАТ КБ «ПриватБанк» був погашений кредит по кредитному договору № KRHCAK06140002 від 02.02.2006 р. по клієнту ОСОБА_4 (том 1 а.с. 54 копія повідомлення, а.с. 116-219 копії ордерів).

В кредитному договорі ОСОБА_4 місцем свого проживання вказав вул. Мусоргського 18/103, тобто місце реєстрації ОСОБА_2 (т.1 а.с.6-7 копія паспорту).

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції стосовно того, що кредитний договір на придбання автомобіля укладався в період сумісного проживання, виплати проводилися в період спільного проживання сторін, а отже придбаний автомобіль ВАЗ 21104 підлягає поділу, як спільна сумісна власність подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

На підставі вище наведеного колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції стосовно того, що оскільки автомобіль ВАЗ 21104 є спільною сумісною власністю подружжя, за сторонами необхідно визнати право власності на ? його частину без його поділу, оскільки автомобіль є неподільною річчю.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач повинен сплатити позивачу вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ 21104 в сумі 33 685,00 грн., оскільки при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно. Відповідач ОСОБА_4 в період перебування у нього спірного автомобіля, потрапив у ДТП, та значно його пошкодив, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, на підтвердження того, що нею були понесені витрати на ремонт автомобіля і що його відремонтовано, що свідчило б про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат.

Крім того, в пункті 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя" за №11 від 21 грудня 2007 року розяснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

На думку колегії суддів, підстав для відступлення рівності часток в межах заявлених позовних вимог, у суду першої інстанції не було.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині відступлення від засад рівності часток майна, а саме автомобіля ВАЗ 21104, суд першої інстанції враховував встановлені обставини справи та досліджені в судовому засіданні докази і виходив із того, що автомобіль ВАЗ 21104 було придбано в період спільного проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу на спільні кошти на підставі правочину, який не визначає його правовий статус як особистої приватної власності позивача або відповідача, а тому автомобіль ВАЗ 21104 є спільною сумісною власністю і підлягає рівному поділу між сторонами, з чим суд апеляційної інстанції погоджується та вважає такі висновки суду першої інстанції обґрунтованими.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для відступлення від засад рівності часток майна виходячи з меж заявлених позовних вимог.

Проте, на думку колегії суддів заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача про те, що спільно придбане з відповідачем майно, а саме: касетний відеоплеєр «Samsung» SVR-165/ SVR-161/ SVR-160; пилосос «LG V-C5671НТ»; мясорубку «Moulinex»; ноутбук «DellVostro 1015», телевізор «Philips», мобільний телефон «IlluvialPinkNokia», бурильний молоток для обертального буріння «Makita», відповідно до вимог ст. 367,368 ЦК України, має бути поділено між нею та відповідачем в натурі, при цьому з урахуванням інтересів сторін, які були зазначені ними в судовому засіданні, з виплатою на користь позивача ? частини його вартості.

Так, згідно ст.ст. 70, 71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, що також передбачено ст.ст. 367, 368 ЦК України.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, сторонами по справі за час проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, було придбано майно, а саме: касетний відеоплеєр «Samsung» SVR-165/SVR-161/SVR-160 вартістю 377 грн.; пилосос «LG V-C5671НТ» вартістю 652 грн.; мясорубка «Moulinex» вартістю 750 грн.; ноутбук «DellVostro 1015» вартістю 5502,65 грн.; телевізор «Philips» вартістю 3099,00 грн.; мобільний телефон «IlluvialPinkNokia» вартістю 2 199,00 грн. та бурильний молоток для обертального буріння «Makita» вартістю 1800 грн.

Вказане майно перебуває у відповідача по справі, що останнім не спростовано, тому колегія суддів вважає, що з відповідача підлягає стягненню грошова компенсація ? частини вартості вказаного майна, що становить 7189,82 грн., виходячи із вартості всього майна 14379,65 грн., як доведена позивачем, та не спростована відповідачем по справі.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні її позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, які підтверджені договором про надання юридичних послуг, розрахунком витрат на правову допомогу відповідно до договору, довіреністю на здійснення представництва, податковою декларацією платника єдиного податку, з огляду на наступне.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Так, згідно з розясненнями, що містяться в пункті 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42,56 ЦПК).

Проте позивачем суду першої інстанції не було надано свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю представником ОСОБА_3

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 56 ЦПК України, особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Проте, в матеріалах справи відсутня ухвала щодо залучення до участі у справі в якості представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_4права власності на 1/2 частину майна, набутого під час фактичних шлюбних відносин, а саме на: касетний відеоплеєр «Samsung» SVR-165/ SVR-161/ SVR-160, пилосос «LG V-C5671НТ», мясорубку «Moulinex», ноутбук «DellVostro 1015», телевізор «Philips», мобільний телефон «IlluvialPinkNokia», бурильний молоток для обертального буріння «Makita» з ухваленням в цій частині нового рішення про визнання за ОСОБА_4 права власності на вказане майно та стягнення з нього на користь позивача компенсації вартості 1/2 частини вказаного майна, що становить 7189,82 грн.

Керуючись ст. 303, 307, п.1 ч.1 ст. 309 , 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного м. Кривого Рогу від 24 лютого 2017 року скасувати в частині визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_4права власності на 1/2 частину майна, набутого під час фактичних шлюбних відносин, а саме на: касетний відеоплеєр «Samsung» SVR-165/ SVR-161/ SVR-160, пилосос «LG V-C5671НТ», мясорубку «Moulinex», ноутбук «DellVostro 1015», телевізор «Philips», мобільний телефон «IlluvialPinkNokia», бурильний молоток для обертального буріння «Makita», та ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_4право власності на:

касетний відеоплеєр «Samsung» SVR-165/ SVR-161/ SVR-16,

пилосос «LG V-C5671НТ»,

мясорубку «Moulinex»,

ноутбук «DellVostro 1015»,

телевізор «Philips»,

мобільний телефон «IlluvialPinkNokia»,

бурильний молоток для обертального буріння «Makita».

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частини спільного сумісного майна, а саме: касетного відеоплеєра «Samsung» SVR-165/ SVR-161/ SVR-160, пилососа «LG V-C5671НТ», мясорубки «Moulinex», ноутбука «DellVostro 1015», телевізора «Philips», мобільного телефону «IlluvialPinkNokia», бурильного молотка для обертального буріння «Makita»набутого під час фактичних шлюбних відносин, яка становить 7189 (сім тисяч сто вісімдесят девять) грн. 82 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: