Справа № 355/548/17 Головуючий у І інстанції Єременко В. М.
Провадження № 22-ц/780/4463/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 13.12.2017
УХВАЛА

Іменем України

13 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Сліпченка О.І., Приходька К.П.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 26 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями органу місцевого самоврядування та структурного підрозділу територіального органу виконавчої влади при здійсненні ними своїх повноважень.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області Головного управління Держгеокадастру у Київській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями органу місцевого самоврядування та структурного підрозділу територіального органу виконавчої влади при здійсненні ними своїх повноважень.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07 травня 1996 року він придбав житловий будинок, який знаходиться за адресою: Київська область, Баришівський район, с. Морозівка. провул. Ленінський, 1. Даний будинок не був газифікований, не мав власного автомобільного під'їзду з провулку Ленінського і земельна ділянка, призначена для його обслуговування, не була оформлена у власність попереднім власником. Як згодом з'ясувалось, на проїжджій частині провулку Ленінського, 1 - 3, громадянка ОСОБА_3, яка проживала ІНФОРМАЦІЯ_1, у 1985 році самочинно побудувала літню кухню навпроти свого житлового будинку.

В період з квітня 2005 року до теперішнього часу ОСОБА_2 в досудовому та судовому порядку намагається усунути перешкоди в користуванні ним землями загального користування, в можливості оформити право власності на земельну ділянку, призначену для обслуговування купленого ним будинку, в проведенні газової мережі та облаштуванні автомобільного під'їзду до його будинку по провулку Ленінському, 1.

Як зазначає в позові ОСОБА_2, Морозівською сільською радою Баришівського району Київської області та Управлінням земельних ресурсів у Баришівському районі Київської області, правонаступником якого на сьогоднішній день є Головне управління Держгеокадастру у Київській області йому умисно створені перешкоди в інтересах ОСОБА_3

У жовтні 2007 року, з метою вирішення питання щодо газифікації будинку та правомірності забудови ОСОБА_3 літньої кухні на проїжджій частині провулку Ленінського, 1 -3, він звернувся із заявою до відділу містобудування, архітектури та житлово - комунального господарства Баришівської РДА.

Розглянувши його звернення, відділ містобудування, архітектури та житлово- комунального господарства Баришівської РДА своїм листом від 23 жовтня 2007 року № 789 на ім'я голови Морозівської сільської ради ОСОБА_4 повідомив, що побудована ОСОБА_3 літня кухня розташована на землях загального користування без виготовлення проектної документації та в порушення генерального плану забудови села Морозівка, що дана кухня є самочинним будівництвом. Голову Морозівської сільської ради ОСОБА_4 було зобов'язано усунути порушення генерального плану забудови села Морозівка та повідомити ОСОБА_2 і відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Баришівської РДА у встановлені законом строки.

18 червня 2009 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до голови Морозівської сільської ОСОБА_4 з проханням прийняти рішення щодо усунення перешкод у користуванні землею загального користування, проведення газової мережі та облаштування автомобільного під'їзду до будинку по провулку Ленінському, 1. Морозівська сільська рада прийняла рішення від 09.07.2009 року за № 58 про звернення із клопотанням до інспекції архітектурно-будівельного контролю щодо перевірки факту самочинного будівництва літньої кухні громадянкою ОСОБА_3 на проїжджій частині провулку Ленінський та притягнення її до відповідальності за порушення генерального плану забудови с. Морозівка. 19.10.2009 року ОСОБА_2 знову звернувся із заявою до ОСОБА_4 з проханням розглянути це питання на сесії Морозівської сільської ради.

Рішенням Морозівської сільської ради від 03.12.2009 р. за № 364-30-05, підписаним новим сільським головою ОСОБА_5, йому рекомендовано звернутися до суду.

06 травня 2010 року з метою вирішення зазначених питань, ОСОБА_2 звернувся із листом до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області. Інспекція своїм листом від 04.06.2010 року за № 7/10-1026 встановила, що кухня побудована ОСОБА_3 на власній земельній ділянці загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії № 242165, кадастровий № :13:022:0001 від 26 грудня 2009 року. Державний акт був виготовлений на підставі рішення Морозівської сільської ради від квітня 2007 року за № 75-08-04 про передачу у власність ОСОБА_3 вказаної земельної ділянки.

Голова Морозівської сільської ради ОСОБА_5 не скасувала рішення Морозівської сільради від 12.04.2007 р. за № 75-08-04 про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 0,25 га., а 26.12.2009 р. підписала ОСОБА_3 державний акт на спірну земельну ділянку, де бланк цього державного акту був виготовлений для підпису на ім'я колишнього сільського голови ОСОБА_4

Під час розгляду позовів в судах усіх інстанцій Морозівська сільська рада, не визнавала позовні вимоги ОСОБА_2 з відповідною правовою позицією.

В період з жовтня 2007 року по 2013 рік, ОСОБА_2 неодноразово звертався із скаргами за захистом своїх прав до Управління земельних ресурсів у Баришівському районі Київської області та Головного управління Держкомзему у Київській області, право наступником яких сьогоднішній день є Головне управління Держгеокадастру у Київській області. Однак, обґрунтованої відповіді від Управління земельних ресурсів у Баришівському районі Головного управління Держкомзему у Київській області він не отримав, а лише відписки.

Окрім цього, під час розгляду позовів ОСОБА_2 в судах усіх інстанцій Управління земельних ресурсів у Баришівському районі Київської області, також не визнавали його позовні вимоги.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 01.11.2016 справі № 355/1282/16-ц визнано незаконним та скасовано рішення Морозівської сільської ради від 12 квітня 2007 року за № 75-08-04 про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки по провулку Ленінському, З, села Морозівка загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яке набрало законної сили 12.11.2016 р.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 08.10.2015 р. у справі № 355/1242/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області 19.11.2015 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2017 р., визнано недійсним державний акт серії ЯЖ № 242165 від 26 грудня 2009 року на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, виданий на ім'я ОСОБА_3 з цільовим призначенням для будівництва обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий :13:022:0001, а також скасовано його державну реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 99 та в Поземельній книзі за № 99 електронній (цифровій) та в паперовій формі. Рішення набрало законної сили 19.11.2015 р.

ОСОБА_2 вважає, що у звязку з умисними незаконними діями та рішеннями Морозівської сільської ради Баришівського Київської області та Управління земельних ресурсів у Баришівському районі Київської області в інтересах ОСОБА_3 з квітня 2005 року до теперішнього часу він змушений захищати свої права в досудовому та судовому порядку, що на сьогоднішній день призвело до загострення хронічних захворювань, стійкого порушення роботи нервової системи та душевних страждань, які він зазнав внаслідок протиправної поведінки та незаконних дій і рішень зазначених органів державної влади.

Загострення хронічних захворювань, стійке порушення роботи нервової системи та душевні страждання підтверджуються історією записів в медичній картці амбулаторного хворого.

У зв'язку з зазначеними проблемами і із станом здоров'ям, ОСОБА_2 вказує, що з 2007 року до теперішнього часу змушений постійно здійснювати грошові витрати на ліки та відвідування лікарів. Протиправна поведінка та незаконні дії і рішення зазначених органів державної влади, оскарження яких в досудовому та судовому порядку призводить до загострення у нього хронічних захворювань, стійкого порушення роботи нервової системи та душевних страждань, триває більше 10 років, а тому розмір моральної шкоди він оцінює в 600 000 (шістсот тисяч) грн. 00 коп.

Окрім того ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що заподіяння йому моральної шкоди у зв'язку із захистом його прав буде також тривати і надалі невідомо, який період часу, оскільки на розгляді у Баришівському районному суді Київської області знаходиться ще одна цивільна справа № 355/192/16-ц за його позовом до ОСОБА_6 (сина ОСОБА_3, яка померла) про знесення самочинно збудованого нерухомого майна (літньої кухні), рішення по якій невідомо коли буде ухвалено судом та невідомо коли буде виконано відповідачем ОСОБА_6

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 26 липня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути солідарно з Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області та Головного управління Держгеокадастру у Київській області, яке є правонаступником управління земельних ресурсів у Баришівському районі Київської області, на свою користь 600 000 гривень моральної шкоди, а також стягнути солідарно судовий збір.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих позивачем, вірно застосувавши положення ст. ст. 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, та роз'яснення, надані судам у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів неправомірних дій чи бездіяльності відповідачів та завдання моральної шкоди, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положень ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до положень ст.ст.1173-1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, чи їх службовою або посадовою особою при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи осіб.

Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 є жителем ІНФОРМАЦІЯ_2.

07.05.1996 року в с. Морозівка, провул. Ленінський, 1, Баришівського району, Київської області придбав у власність житловий будинок і вважає, що 10 останніх років порушуються вказаними вище відповідачами його Конституційні права.

Зокрема, в обґрунтування позовної заяви, ОСОБА_2 посилається на те, що рішеннями судів встановлено факт незаконності рішення Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області від 12 квітня 2007 року, яким громадянці ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку, частина якої знаходиться на території вуличної мережі с. Морозівка і відноситься до земель загального користування, які відповідно до положень п.«а» ч. 3 ст. 83 ЗК України заборонено передавати у приватну власність.

Крім того, рішенням Баришівського районного суду Київської області від 8 жовтня 2015 року визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею, виданий на імя ОСОБА_3 та скасовано його державну реєстрацію.

Позивач вважає, що у звязку із видачею відповідачці зазначеного державного акту він не міг провести газову мережу до свого будинку, не мав автомобільного під'їзду до свого будинку, а також не міг оформити право власності на земельну ділянку, яка знаходиться в його користуванні.

Зазначає, що в результаті умисних незаконних дій та рішень Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області та відділу земельних ресурсів Баришівського району Київської області в інтересах ОСОБА_3 в період з жовтня 2007 року до теперішнього часу він змушений захищати свої права в досудовому і судовому порядку, що призвело до загострення його хронічних хвороб, стійкого порушення роботи нервової системи та душевних страждань.

За змістом ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як роз'яснено в п. п. 3, 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Наявність судових рішень, якими визнано недійсними та скасовано рішення органу місцевого самоврядування та державний акт, не може бути оцінено як доказ, підтверджуючий завдання позивачеві моральної шкоди.

Крім того, наявні в матеріалах справи заключення лікаря-кардіолога від 17.05.2017 року, 03.2016 року, 01.11.2016 року, карта ехокардіографічного дослідження, відповідно до яких позивач страждає на гіпертонічну хворобу ІІ ступеню, не підтверджують наявність причинного звязку між зверненням позивача до медичних закладів та діями (бездіяльністю) відповідача, в звязку з чим законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав до задоволення позову.

Таким чином, обставини, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 26 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: