Справа № 368/162/17 Головуючий у І інстанції Шевченко І. І.
Провадження № 22-ц/780/5571/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 12.12.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Гуля В.В., Сліпченка О.І.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2017 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом мотивуючи тим, що 10 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії 1-ОК № 149415. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 10 лютого 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано. За час сімейного життя сторонами було набуте майно за спільні кошти подружжя, зокрема:

- автомобіль марки (моделі) «Geely EMGRAND 7 RV», 2014 року випуску, вартість якого складала 120 681,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу № 248 від 25 березня 2014 року, за яким ОСОБА_4 є покупцем, та набув у власність даний транспортний засіб;

- автомобіль марки (моделі) «ГАЗ-330202-288», 2011 року випуску, вартість якого складала 143 000,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу № 007-563 від 17 серпня 2011 року, за яким ОСОБА_4 є покупцем та на покупку якого було взято кредит у ПАТ «ОСОБА_5 фінансування» та отримано на покупку 92 950 грн. Відповідно до розрахунку вартості кредиту, загальний розмір погашення основної суми кредиту, яка погашалась подружжям за вказаний автомобіль у період шлюбу, а саме з 18 серпня 2013 року по 31 серпня 2015 року, становить 92679,96 грн., тобто кожним з подружжя по 46 339,98 грн., відповідно компенсація позивачу має складати цю частину коштів, які були сплачені за спірний автомобіль в період шлюбу. Тому позивачка остаточно просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь: грошові кошти у розмірі 46339,98 грн., що становить 1/2 частину суми, сплаченої за автомобіль марки (моделі) «ГАЗ-330202-288»; грошову компенсацію у розмірі 94 805,00 грн. в рахунок вартості належної їй 1/2 частини автомобіля марки (моделі) «Geely EMGRAND 7RV», виходячи з його ринкової вартості; судові витрати, повязані з проведенням судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 4 530,00 грн.; витрати на правову допомогу у розмірі 8850,00 грн.; судові витрати, повязані з оплатою судового збору у розмірі 1 444,99 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись що ним було взято кредит на купівлю автомобіля марки «ГАЗ-330202-288», а тому всі зобовязання за даним договором є лише його обовязком, а тому позивачка до даного кредиту не має ніякого відношення. Також відповідач послався, що автомобіль марки «Geely EMGRAND 7» був купленим за кошти та на прохання його сестри, про що мається доручення, тому вказаний транспортний засіб не є спільним сімейним майном. Вважав позовні вимоги не доведеними.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2, компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «Geely EMGRAND 7», 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, в сумі 72 200 (сімдесят дві тисячі двісті) грн. 93 коп.

У задоволенні решти позовних вимогах ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто також з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору, за проведення експертизи, витрати по наданні правової допомоги, загалом в сумі 4 606 грн. 83 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням позивачка подала апеляційну скаргу посилаючись на необґрунтованість рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, прийняття рішення з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства та невідповідність фактичним обставинам справи. Зазначила, що майно набуте за час подружнього життя є їх спільною сумісною власністю, частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівною відповідно до Сімейного кодексу, тому просила скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення яким їх вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У відповідності до вимог ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Відповідно до абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2013 року по 10 лютого 2017 року.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Домовленості про частки в праві спільної власності чоловіка й жінки між сторонами не було, шлюбний контракт не укладався.

З матеріалів справи вбачається, що 17 серпня 2011 року відповідач ОСОБА_3 уклав договір купівлі продажу, предметом якого був автомобіль марки «ГАЗ - 320202-288», 2011 року випуску і вартість якого складала 143 000 грн., з яких відповідачем було проведено оплату в сумі 50 050 грн.00 коп., а інша сума погашалася за рахунок кредитних коштів (а.с.10-17).

Так, 31.08.2011 року відповідач ОСОБА_3 уклав кредитний договір з Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_5 професійного фінансування» на суму 104036 грн. з цільовим призначенням для оплати позичальником автотранспортного засобу марки «ГАЗ - 320202-288», 2011 року випуску, у розмірі 92 950 грн. та 4418,7 грн. для сплати страхового внеску договору страхування вказаного автомобіля зі сплатою відсотків за користування кредитом та зі строком повернення кредитних коштів до 01.09.2016 року, із зобовязанням здійснювати щомісячні платежі у розмірах та у строки, зазначені у графіку погашення кредиту, що є додатком до кредитного договору (а.с.17-24).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 6 від 31.08.2011 р. по автомобілю марки (моделі) «ГA3-330202-288», наданим ПАТ «Альфа-Банк» шляхом розкриття банківської таємниці ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 05 вересня 2017 року, загальний розмір погашення основної суми кредиту, яка була сплачена за автомобіль марки (моделі) «ГАЗ-330202-288» у період шлюбу, починаючи з 18 серпня 2013 року по 31 серпня 2015 року, становить 92 679,96 грн. (а.с.179-194-195).

Відповідно до довідки ПАТ «Альфа-Банк» від 31.08.2015 року, заборгованості за кредитним договором від 31.08.2011 року немає, кредитний договір закрито (а.с.151).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 46339,98 грн., що становить 1/2 частину суми, сплаченої під час шлюбу в рахунок повернення кредитних коштів за автомобіль «ГАЗ-330202-288», суд першої інстанції виходив з того, що придбання відповідачем спірного автомобіля і перехід права власності на нього відбулися до виникнення сімейних стосунків з позивачем, кредитний договір був укладений одноосібно відповідачем для власних потреб, а не в інтересах сімї, всі виплати були здійснені відповідачем, оскільки позивачем не надано жодної квитанцій, відповідно до яких відбувалося погашення кредиту.

Судова колегія не погоджується з таким висновком, оскілки він не відповідає вимогам закону.

Так, ст. 60 СК України встановлює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності майна, набутого подружжям за час шлюбу. Інше має бути спростовано належними та допустимим доказами.

Згідно з ч. З ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Обгрунтовуючи позов в цій частині, позивачка послалась на те, що основна частина виконання кредитного договору на суму 92 679,96 грн., здійснювалася у період шлюбу за кошти сімейного бюджету, тому оскільки автомобіль, отриманий відповідачем у власність внаслідок повернення під час шлюбу кредитних коштів, залишається у власності останнього в порядку розподілу спільного майна, їй повинна бути сплачена відповідачем 1/2 частина грошових коштів від 92 679,96 грн.,, які були сплачені подружжям з сімейного бюджету в рахунок кредитного договору.

Ці доводи позивачки відповідач не спростував, оскільки не довів, що перебуваючи у шлюбі з позивачкою вносив свої особисті кошти в рахунок погашення кредитного зобовязання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що матеріалами справи доведено, що грошові кошти сплачені в період шлюбу в рахунок повернення кредитних коштів наданих для придбання автомобіля ГАЗ, були спільними сумісними коштами подружжя, що є підставою для задоволення позову в цій частині.

Крім того, судом встановлено, що під час шлюбу 25 березня 2014 року сторонами, на імя відповідача, був придбаний автомобіль марки «Geely EMGRAND 7», 2014 року випуску, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 (а.с.25).

14 лютого 2017 року даний автомобіль ОСОБА_3 був відчужений своїй сестрі ОСОБА_7 за 144 401 грн. 85 коп.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги щодо автомобіля марки «Geely EMGRAND 7» та стягуючи на користь позивачки половину коштів, які отримав відповідач від продажу спірного автомобіля, суд першої інстанції виходив з того, що відчуження автомобіля марки «Geely EMGRAND 7», було здійснене відповідачем ОСОБА_3 без згоди позивачки, під час подачі позову про розподіл майна після розлучення, та використання коштів від продажу на свій розсуд, тому позивака має право на отримання половини цих коштів.

На думку судової колегії, суд першої інстанції в даному випадку правильного керувався положеннями ст.60 СК України та виходив з того, що спірний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак з висновком суду щодо стягнення з відповідача на користь позивачки половини коштів, які отримав відповідач від продажу спірного автомобіля своїй сестрі, погодитись не можна, з наступних підстав.

Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 1, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № СЕ-1207-2-834.17 від 19 червня 2017 року, ринкова вартість автомобіля марки «Geely EMGRAND 7» станом на 14.02.2017 року - становить 189 610 грн. (а.с.119).

За таких обставин, компенсація за 1/2 частку спірного автомобіля має складати 94 805 грн., відповідно до звіту про ринкову вартість цього автомобіля, що відповідає вимогам закону.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення грошової компенсації за майно, набуте подружжям у шлюбі, є законними та обґрунтованими, а тому рішення суду з наведених підстав підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позов задоволено частково судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, оскільки задоволено вимог у загальному розмірі 141144,98 грн., стягненню підлягають судові витрати у розмірі 2964 грн. (1411,44 + 1552,58).

Відповідно до ст, ст. 79, 86 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_2 підлягають також стягненню витрати проведенням судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 4530 грн. та витрати на правову допомогу адвоката ОСОБА_8 у сумі 5065 грн. (3065+2000).

Так, згідно акту прийому передачі наданих послуг: надані усні консультації та розяснення з правових питань на загальну суму 1493 грн. 33 коп. (2 год. 20 хв.), складений адвокатський запит в ПАТ Альфа банк від 04.08.2017 р. та отримана відповіді на нього 898 грн. 13 коп. (1 год. 20 хв.) та за представництво в суді 673 грн. 60 коп. (1 год.), а всього в суді 1 інстанції надані послуги на загальну суму 3065 грн. 06 коп. та 2000 грн. в апеляційному суді за підготовку апеляційної скарги за 4 години роботи.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_3, грошові кошти у розмірі 46339,98 грн., в якості компенсації 1/2 частини грошових коштів, сплачених за автомобіль марки (моделі) «ГАЗ-330202-288», 2011 року випуску, білого кольору, державний номерний знак: AI 1836 СО.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_3 грошові кошти у розмірі 94805 грн., в рахунок компенсації 1/2 частини вартості автомобіля марки «Geely EMGRAND 7», 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_3 судові витрати у розмірі 2964 грн., витрати за проведення експертизи 4530 грн. та витрати по наданні правової допомоги у сумі 5065 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :