Справа № 316/143/17
Провадження № 2/316/365/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

"15" травня 2017 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі:

головуючого судді: Капустинського М.В.,

секретаря судового засідання: Терещенко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Енергодарі Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради про визнання права на житло, усунення перешкод в користуванні житлом та вселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Енергодарського міського суду 01.02.2017 року з позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 (ОСОБА_1), в якій зазначає наступне:

Відповідно до ордеру № 1007 від 02.04.2008 року, позивач отримав на сімю з трьох осіб- дружину ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена квартира не приватизована та знаходиться в спільному користуванні. З ним, як наймачем вищезазначеного житла 08.07.2016 року були укладені договори «про надання послуг з центрального опалювання, постачання холодної та гарячої води та водовідведення. Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 24.04.2014 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. ОСОБА_4 розлучення він залишився проживати в квартирі, але почалися сварки з відповідачкою, що негативно впливали на настрій сина, тому він вирішив з метою уникнення конфліктів переїхати на другу квартиру, а після того, як відповідачка знайшла собі іншого чоловіка та нарешті заспокоїлась, він у травні 2014 року вирішив повернутися до квартири, але не зміг, так як відповідачка змінила замки на вхідної двері та не бажає у добровільному порядку впустити його до квартири у якої він зареєстрований. Вважає, що відповідачка спочатку створила йому неможливі умови проживання у квартирі а потім створила перешкоди шляхом не допущення до квартири.

Просить: визнати його відсутність в квартирі АДРЕСА_2 з кінця травня 2014 року по цей час з поважних причин та визнати за ним право на житло і вселити в зазначену квартиру та зобовязати відповідачку не чинити йому перешкод в користуванні житлом шляхом надання комплекту ключів від вхідної двері.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі за участю його представника адвоката ОСОБА_5, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.42)

В судовому засіданні представник позивача - адвокат ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав та надав пояснення, зазначивши, що позивач, після розірвання шлюбу, добровільно за власною ініціативою зібрав свої речі та покинув квартиру з метою уникнення конфлікту, так як колишня дружина привела до дому свого нового чоловіка, з яким він не бажав зустрічатися. Але у травні 2014 року він передумав та рішив повернутися до квартири, але не зміг туди потрапити, так як замки були поміняні та відповідачка не дозволяє йому повернутися. Також представник позивача зазначив, що у 2016 році позивач надавав дозвіл відповідачки на виїзд сина до р. Білорусії, куди відповідачка виїхала з новим чоловіком. 01.12.2015 року відповідачки та її новому чоловіку було видано ордер на квартиру за адресою: АДРЕСА_3, як вбачається з документу, квартиру відділили також і на їх спільного сина ОСОБА_6., тобто відповідачка має інше житло в іншої країні. Просив суд задовольнити вимоги та визнати відсутність ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_4 з кінця травня 2014 року по цей час з поважних причин та визнати за ним право на житло і вселити в зазначену квартиру та зобовязати відповідачку ОСОБА_2 не чинити йому перешкод в користуванні житлом шляхом надання комплекту ключів від вхідної двері.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 надала пояснення зазначив, що ніколи не перешкоджала позивачу у проживанні в квартирі, він зібрав свої речі на весні 2014 року та добровільно виїхав з квартири. В травні 2014 року коли її не було вдома, позивач прийшов до квартири та переніс меблі, побутову техніку та інші речі до маленької кімнати, в якої до цього проживав їх син та заявив, що ця кімната його і він нікого до неї не пустить, навіть сина. У вересні 2014 року коли її з сином не було вдома, позивач вивіз з квартири без її згоди мікрохвильову піч, відеокамеру та компютер, меблі, що було спільно нажитим майном подружжя. З того часу жодного разу позивач до квартири не приходив, втратив будь який інтерес до квартири, вивіз свої речі, не сплачував за комунальні послуги. ОСОБА_4 розірвання шлюбу відповідачка постійно сплачує усі платежі по утриманню квартири, проводить ремонт. ЇЇ новий чоловік ніколи у даній квартирі не проживав. З 01.09.2015 року по 31.08.2016 року її чоловік працював за контрактом у Республіки Білорусь за строковим контрактом. Згідно договору найма житлового приміщення, житло надавалося їм на час трудового контракту, строк якого закінчився. На даний час чоловік працевлаштовується в м. Славутич, де живуть його батьки. Вона перебуває у декретної відпустки після народження доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно з дітьми проживає у спірної квартирі, періодично з ними їздила до чоловіка до р. Білорусь, зараз їздить до м. Славутич. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі в звязку з тим, що відповідач з 2014 року добровільно покинув квартиру та впродовж трьох років у неї не проживає без поважних причин.

Представник відповідача Адвокат ОСОБА_8, яка діє на підставі договору про надання правої допомоги, позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, пояснила, що згідно наданих актів, позивач впродовж 2016-2017 років у квартирі не проживає без поважних причин. До органів поліції, комунальних служб зі скаргами не звертався, як зазначено у позовної заяві та ніким не оскаржувалося під час розгляду справи, відповідачка з дітьми періодично їздила до свого чоловіка в р. Білорусь, позивач навіть надавав їй дозвіл на виїзд сина за межі України, тому жодних перешкод у заселенні позивача в квартиру йому ніхто не здійсняв, і як би у нього було бажання, він міг заселитися в неї після відїзду відповідачки з сином у 2016 році.

Представник третьої особи: Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради у судове засідання не зявився, заперечень на позовну заяву, будь-яких заяв, чи клопотань до суду не надав.

Допитана у судовому засіданні свідок - ОСОБА_4 пояснила, що зі сторонами перебуває у дружніх стосунках, разом зустрічали новорічні свята, є хрещеною матірю дитини. Її син навчався разом з сином сторін по справ. Вона кожну неділю приходить в гості до відповідачки. У 2014 році їй стало відомо, що сторони розлучилися. ОСОБА_4 розлучення, позивач зібрав свої речі та покинув квартиру. У травні 2014 року коли вона була в гостях у відповідачки, то вона побачила, що кімната ОСОБА_3 закрита на замок, у щілину вона бачила, що у кімнаті стоїть меблі та побутова техніка, потім ОСОБА_3 скаржився, що батько вставив замок у двері його кімнати, а вже у вересні ОСОБА_3 їй розповідав, що батько прийшов, коли їх не було вдома та забрав його компютер, побутову техніку, дитина плакав та не розумів, чому батько так поводиться з ним. ОСОБА_4 цього випадку позивач до квартири більше не приходив, у кімнаті після того, як батько вивіз речі проживав син ОСОБА_6. Впродовж 2016-2017 років вона позивача у квартирі не бачила, замків ніхто не міняв у квартирі, перешкод у користуванні квартирою позивачу ніхто не чинив.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили, що починаючи з 2014 року і до сьогодні вони позивача у квартирі АДРЕСА_5 не бачили, його речі у квартирі відсутні, їм не відомі випадки що позивачу перешкоджали потрапити до квартири, про зміну замків їм не відомо.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 потрібно відмовити в повному обсязі з наступних підстав:

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Згідно з абз. 4 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Відповідно до абз. 1 п. 10 вказаної постанови, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Так, на підставі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини, за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його родини були відсутні по поважних причинах понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжений наймачем, а у випадках суперечки - судом.

У цьому випадку в судовому засіданні було встановлене, що спірна квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 та складається із двох житлових кімнат, у якій у цей час прописані позивач, відповідачка у справі, їх неповнолітній син ОСОБА_6, та донька відповідачки від другого шлюбу. Позивач добровільно за власним бажанням залишив квартиру з 2014 року й із того часу у квартирі не проживає, про що зазначено як у позовної заяві так і підтверджено представником позивача у судовому засіданні, спроб вселитися позивач не вживав, із заявою про можливі чинити йому перешкоди у проживанні не звертався. Як було встановлено в судовому засіданні відповідачка перешкод у проживанні в спірній квартирі відповідачеві не здійснювала, дверні замки не міняла. Впродовж 2014-2017 років кожні два місяця відїжджала з дітьми до р. Білорусь до свого чоловіка, тобто у позивача були усі можливості вільно вселитися до квартири. Згідно складених у присутності свідків, актів від (а.с.53-56 ) встановлено, що відповідач, за адресою: АДРЕСА_1 не проживає більше 6 місяців і по теперішній час, особисті речі позивача у квартирі відсутні. Відсутність у позивача інтересу до спірної квартири, як до приміщення, необхідного йому для проживання, відсутність фактів створення позивачу з боку відповідачки перешкод у проживанні в спірній квартирі, достовірно встановлено судом у судовому засіданні, як і те, що квартиру позивач залишив добровільно, підтвердження того, що саме він сплачував квартирну плату й комунальні послуги суду не надано, не проживає в спірній квартирі більше шести місяців, і дані обставини нічим не спростовані в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 10, 11, 14, 57-60, 63-65, 208, 210, 212-215, 218, 292, 294, 296 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні вимог позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради про визнання права на житло, усунення перешкод в користуванні житлом та вселення відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Енергодарський міський суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 19 травня 2017 року

Суддя: М. В. Капустинський