УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Управління справами Верховної Ради України до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України, про виселення зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України, про виселення зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення.

Свої вимоги обґрунтував тим, що ОСОБА_2 була обрана народним депутатом України шостого-сьомого скликань. Дата набуття депутатських повноважень - 23.11.2007, дата припинення - 27.11.2014.

04.12.2009 Управлінням справами Верховної Ради України видано ОСОБА_2 ордер на право зайняття службового жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Вказував, що Положенням про порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними встановлено, що народні депутати України, строк депутатських повноважень яких закінчився, в тримісячний строк зобов'язані звільнити займане службове жиле приміщення з усіма особами, які з ними проживають, а в разі відмови підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Посилаючись на те, що всупереч волевиявленню позивача та положенням чинного законодавства, відповідач разом із сином продовжують проживати у вищевказаній квартирі, просив суд виселити відповідачів зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення.

Справа № 753/15480/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2040/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з службового жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.01.2016 заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначала, що оскаржуване заочне рішення ухвалено з порушенням ст.ст. 74, 76, 169, 224 ЦПК України, за відсутністю належно повідомлених відповідачів про час та місце судового засідання.

Вказувала, що в довідці форми № 3 містяться відомості, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_3, 2010 рокународження, тобто суду було відомо, що в даній квартирі зареєстрована неповнолітня дитина, відтак судом першої інстанції порушені положення ст. 125 Житлового кодексу України, за змістом якого без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено, зокрема, одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

Посилаючись на те, що вищенаведена обставина є підставою для відмови у позові, просила заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16.03.2016 апеляційну скаргу задоволено. Скасовано заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволені позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.12.2016 касаційну скаргу Управління справами Верховної Ради України задоволено частково. Рішення Апеляційного суду м. Києва від 16.03.2016 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу відхилити з огляду на її безпідставність.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

10.04.2017 від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 була обрана народним депутатом України шостого-сьомого скликань.

Рішенням Комітету з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності Верховної Ради України від 09 липня 2009 року (протокол № 39) затверджено список народних депутатів України, яким відповідно до ст. 35 Закону України «Про статус народного депутата України» надано службові жилі приміщення в м. Києві (а.с. 9-10, т. 1)

Відповідно до вказаного Рішення ОСОБА_2 надано однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Постановою Верховної Ради України від 21 жовтня 2009 року № 1652-VІ «Про деякі питання управління державним майном, що забезпечує діяльність Верховної Ради України» зазначена квартира була включена до числа службових жилих приміщень, які відповідно до ст. 35 Закону України «Про статус народного депутата України» можуть надаватися народним депутатам України на строк їх повноважень (а.с. 6-7, т. 1).

04 грудня 2009 року ОСОБА_2 видано ордер на право зайняття службового жилого приміщення жилою площею 17,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8, т. 1).

Згідно довідки Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України форми №3 у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3, 2010 року народження (а.с. 16, т. 1).

Депутатські повноваження ОСОБА_2 припинилися 27 листопада 2014 року, проте службове житло вона не звільнила.

30 березня 2015 року Керівником Апарату Верховної Ради України направлено на адресу відповідача лист щодо необхідності звільнення займаного службового жилого приміщення. (а.с. 13, т. 1).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ст. 118 ЖК України та Положення про порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними, відповідно до яких, у разі припинення депутатських повноважень, особа, якій було надано службове приміщення, підлягає виселенню.

Колегія суддів погоджується із даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 6, 10 ст. 35 Закону України «Про статус народного депутата України» (в редакції, чинній на дату отримання ордера) народний депутат, незалежно від місця проживання, за його бажанням має право на отримання одноразової грошової компенсації витрат для створення належних житлових умов (грошова компенсація), або на строк його повноважень службового жилого приміщення, або жилого приміщення для проживання відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 46 ЖК України.

Народному депутату за його заявою протягом трьох місяців з дня подачі заяви виплачується грошова компенсація, або на строк виконання його повноважень надається службове жиле приміщення для проживання його та членів його сім'ї, яке він зобов'язаний звільнити не пізніш як через три місяці з дня припинення депутатських повноважень, або надається жиле приміщення для постійного проживання.

Народному депутату особисто Управлінням справами Апарату Верховної Ради України видається відповідний ордер встановленої форми за пред'явленням паспортів (свідоцтв про народження) всіх членів сім'ї, внесених до ордера, що є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно ч. 2 ст. 118 ЖК України визначено, що жилі приміщення, що надаються народним депутатам України на період їх роботи на постійній основі у Верховній Раді України, включаються до числа службових за рішенням Верховної Ради України за поданням Комісії Верховної Ради України з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності депутатів.

За змістом п. 14 Положення про порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними» службове жиле приміщення надається народному депутату України після набуття ним депутатських повноважень. Розподіл жилих приміщень для народних депутатів України провадиться відкрито і гласно комітетом Верховної Ради України, до компетенції якого віднесено зазначене питання.

Пунктом 28 вказаного Положення передбачено, що народні депутати України, строк депутатських повноважень яких закінчився чи депутатські повноваження яких достроково припинено відповідно до ст. 4 Закону України «Про статус народного депутата України», або щодо яких скасовано рішення про визнання їх депутатських повноважень, чи які одержали у м. Києві інше благоустроєне жиле приміщення у постійне користування, в тримісячний строк зобов'язані звільнити займане службове жиле приміщення з усіма особами, які з ними проживають, а в разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, у відповідача відсутні підстави для зайняття службового жилого приміщення та наявний обов'язок звільнити займану квартиру.

Доводи апеляційної скарги про те, що в квартирі зареєстрований ОСОБА_3, 2010 року народження, який є неповнолітньою дитиною, а відтак судом першої інстанції порушені положення ст. 125 Житлового кодексу України, за змістом якого без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено, зокрема, одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними відхиляються з огляду на наступне.

Згідно ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 цього Кодексу, не може бути виселено одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

Таким чином положенням ст. 125 ЖК України передбачено, що не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення, виключно осіб, зазначених у ст. 124 ЖК України.

Статтею 126-1 ЖК України визначено, що порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними визначається окремим Положенням, затвердженим Верховною Радою України.

Таким чином, що положення ст. 125 ЖК України не поширюються на народних депутатів України, а порядок користування ними службовими жилими приміщеннями регулюється спеціальними правовими нормами.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ґрунтується на вимогах Закону.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та обґрунтовано зробив висновок про задоволення позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: