У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мазур Л.М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 21 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, який в процесі розгляду справи уточнив, та остаточно просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь 49 704 грн завданої матеріальної шкоди та 10 000 грн - у рахунок відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що йому на праві приватної власності належить автомобіль «Ford Transit 330» (фургон малотоннажний) д.н.з. НОМЕР_1, який він у вересні 2014 року надав відповідачу для транспортування картоплі.

Позивач зазначав, що під час використання ОСОБА_3 вказаного автомобіля у зв'язку з несправністю двигуна сталася його поломка, проте здійснити ремонт останній відмовився.

ОСОБА_2 також вказував, що 20 жовтня 2015 року відповідач погодився допомогти відремонтувати автомобіль, однак 04 березня 2016 року повернув його в несправному стані, не виконавши умови домовленості.

Посилаючись на те, що безвідповідальним ставленням ОСОБА_3 до автомобіля та відмовою від його ремонту, позивачу була завдана матеріальна та моральна шкода, ОСОБА_2 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 21 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Барського районного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзіОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, виходили з того, що між сторонами виникли правовідносини, яким притаманні ознаки договору найму, проте у порушення вимог ч. 2 ст. 799 ЦК України вимога щодо укладання такого правочину у письмовій формі з подальшим нотаріальним посвідченням дотримана не була, а також позивачем не надано будь-яких належних доказів щодо поломки та пошкодження автомобіля, які сталися саме з вини відповідача; при цьому врахувавши роз'яснення, викладені у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем протиправності діянь відповідача та його вини у заподіянні моральної шкоди, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для стягнення матеріальної та відшкодування моральної шкоди.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 21 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Л.М. Мазур