Справа № 182/6321/17
Провадження № 6/0182/155/2017
У Х В А Л А

Іменем України

01.12.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Тихомирова І.В.

секретаря - Рахуба О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі подання державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, -

встановив:

Державний виконавець Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_2 звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на її виконанні знаходиться виконавче провадження № 29909974 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3551, виданого 24 жовтня 2007 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмір 300,00 грн. з усіх видів заробітку відповідача, щомісячно починаючи з 10 жовтня 2007 року до повноліття дитини.

Боржник рішення суду добровільно не виконує та станом на 01 листопада 2017 року розмір заборгованості по аліментам становить 25 627,94 грн.

Під час перевірки майнового стану боржника державним виконавцем було встановлено, що в божника відсутнє майно, яке належить йому на праві власності, відомості про його працевлаштування відсутні, допомогу у центрі зайнятості, а також дохід у виді пенсії не отримує.

Згідно пояснювальної записки боржника від 04 травня 2017 року він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також, згідно матеріалів виконавчого провадження, аліменти ОСОБА_1 сплатив в повному обсязі, на підтвердження чого ним були надані відповідні квитанції. Проте в ході проведення дій державного виконавця було встановлено , що кошти, зазначені в квитанціях, які були зараховані на рахунок № 0103, стягувачу або його близьким родичам не належить.

Таким чином, ОСОБА_1 надав неправдиву інформацію з приводу перерахування аліментів стягувачу та до цього часу продовжує не сплачувати аліменти.

Враховуючи наведені обставини, державний виконавець Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

Суд, розглянувши подання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як встановлено судом, на виконанні держаного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_2 знаходиться виконавче провадження № 29909974 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3551, виданого 24 жовтня 2007 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмір 300,00 грн. з усіх видів заробітку відповідача, щомісячно починаючи з 10 жовтня 2007 року до повноліття дитини (а.с.8).

З подання вбачається, що ОСОБА_1 рішення суду не виконує, тому станом 01 листопада 2017 року розмір його заборгованості по аліментам становить 25 627,94 грн. (а.с.44).

Проте, державним виконавцем не надано суду жодних доказів які свідчили б про те, що боржник навмисно ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судом.

До того ж, з матеріалів подання вбачається, що боржником сплачувались аліменти, про що останнім були надані копії квитанцій (а.с.11-22). Доводи державного виконавця, про те, що боржник надав не достовірну інформацію щодо перерахування аліментів, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки в матеріалах подання відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що зазначені грошові кошти не були отримані стягувачем ОСОБА_3, оскільки нею ці відомості не спростовані.

Посилання державного виконавця на те, що вказаний рахунок не належить стягувачу чи її близьким родичам не можуть буди прийняті судом до уваги через їх неспроможність.

Щодо проживання боржника в м. Прага, Чеської Республіки, то згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Держаної прикордонної служби України від 20 жовтня 2016 року, останній раз боржник ОСОБА_1 перетинав державний кордон України 14 листопада 2011 року та повернувся до країни 17 листопада 2011 року (а.с.40). Іншої інформації немає. Тому доводи державного виконавця про можливість виїзду ОСОБА_1 на постійне місце проживання за межі України, що в подальшому унеможливить проведення виконавчих дій, є безпідставними.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними і цьому Пакті.

Стеттею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути

тимчасово обмежено у випадках, зокрема коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Зі змісту наведених норм вбачається, що законом передбачено тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України лише за умов ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього за рішенням суду, а не за наявності факту невиконання зобов'язань.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 державний виконавець не прийняв до уваги, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від виконання (ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», п.19 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, дане подання розглядається судом без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, приватного виконавця, то саме на останнього покладається обовязок доказування.

У зв'язку з цим, державному виконавцю необхідно було надати суду належні та допустимі докази того, що дійсно боржник свідомо не виконував належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково, зокрема докази того, що він має змогу виконувати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом певного строку, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Крім того, невиконання рішення суду через відсутність доходу або майна на яке може бути звернено стягнення не свідчить про навмисне ухилення та не є достатнім для обмеження у праві виїзду за межі України, тому подання задоволенню не підлягає.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Таким чином, належних доказів, які б свідчили про те, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що він ухилявся від виконання своїх боргових зобов'язань та що за час виконання рішення виїжджав за межі України, що в результаті призвело до виникнення заборгованості, або безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця, заявником не надано.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає доцільним відмовити державному виконавцю Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_2 у задоволенні подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 377-1 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя: ОСОБА_5