АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.,

суддів Шахової О.В.,

БіличІ.М.

при секретарі Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» до ОСОБА_2, ОСОБА_3; третя особа: Гаражно-будівельний кооператив «Голос» про визнання договору дарування гаражного боксу недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 вересня 2012 року,

у с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3; третя особа: Гаражно-будівельний кооператив «Голос» про визнання недійсним договору дарування гаражного боксу від 27 березня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Кулиничем В.М., зареєстрованого в реєстрі за №9-574, загальною площею 101,00 кв.м., що знаходиться в Гаражно-будівельному кооперативі «Голос» за адресою: м. Київ, вул. Цимбалів Яр, 31, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Крім того, просив стягнути з відповідачів судовий збір в розмірі 107 грн. 30 коп.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 вересня 2012 року, позовні вимоги - задоволено, визнано недійсним договору дарування гаражного боксу від 27 березня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Кулиничем В.М., зареєстрованого в реєстрі за №9-574, загальною площею 101,00 кв.м., що знаходиться в Гаражно-будівельному кооперативі «Голос» за адресою: м. Київ, вул. Цимбалів Яр, 31, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, крім того, стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 107 грн. 30 коп.(а.с.55-58).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 26 листопада 2012 року, залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення (а.с.97-99).

_______________________________________________

Справа № 2601/11938/12

№ апеляційного провадження 22-ц/796/4411/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Антонова Н.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва від 28 березня 2013 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилено, заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 вересня 2012 року - залишено без змін (а.с.158-159).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року, заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду - залишено без задоволення (а.с.192-193).

Не погоджуючись з заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 вересня 2012 року, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що заочне рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, оскільки спірна земельна ділянка належить Київській міській раді, договір оренди від 24 березня 2010 року у встановленому порядку не зареєстрований, а відтак, на момент ухвалення заочного рішення не був укладеним.

Таким чином, з огляду на положення ст.125 ЗК України, ст.18 ЗУ «Про оренду землі», позивач ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» не набув у встановленому законом порядку права користування земельною ділянкою, а тому не мав права вимагати усунення перешкод у її користуванні.

До суду апеляційної інстанції сторони, їх представники та представник третьої особи не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, жодних заяв на адресу суду не надходило, а тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, з'ясувавши фактичні обставини справи та дослідивши матеріали справи і письмові докази у їх сукупності та співставленні, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, виходячи з наступного.

В ході розгляду справи встановлено, що 09 липня 2009 року Київською міською Радою прийнято рішення № 957/2013 про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлової забудови з об'єктами інфраструктури для обслуговування населення та паркінгом по вул. Цимбалів Яр, 31 у Голосіївському районі міста Києва (а.с. 10-11).

24 березня 2010 року між Київською міською Радою та ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» укладено строком на 5 (п'ять) років Договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер - :79:241:0249) за адресою: Цимбалів Яр, 31, площею 1,5267 га з цільовим призначенням: «для будівництва, експлуатації та обслуговування житлової забудови з об'єктами інфраструктури для обслуговування населення та паркінгом»(а.с.12-14).

Як встановлено в ході розгляду справи, з дати підписання Договору оренди і по сьогоднішній день ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» не має можливості користуватись земельною ділянкою, оскільки Договір оренди не зареєстрований в Головному управлінні земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), оскільки на спірній земельній ділянці знаходиться гаражний бокс за НОМЕР_2, на який відповідач ОСОБА_2 отримав право власності на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2009 року та додаткового рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2009 року, зареєстрованого Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 04 березня 2010 року і записаного в реєстрову книгу №294-85 за реєстровим №53877.

Відповідно до Договору дарування, укладеного 27 березня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Кулиничем В.М., ОСОБА_3 прийняв у дар від ОСОБА_2 гаражний бокс за НОМЕР_2, загальною площею - 101,00 кв. м., що знаходиться в Гаражно-будівельному кооперативі «Голос» за адресою: м. Київ, вул. Цимбалів Яр, 31 (а.с.6).

Ухвалюючи заочне рішення про визнання недійсним спірного договору, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 не має права користуватись гаражним боксом НОМЕР_2, а ОСОБА_2 не мав права дарувати вказаний гаражний бокс, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що відповідач 1 отримав право власності на підставі підроблених судових рішень, недійсність спірного правочину визнавалась позивачем та третьою особою, а також підтверджувалась рядом обставин щодо неправомірності його укладення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони є законним та обгрунтованими, з огляду на таке.

Виходячи зі змісту ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.6. ст.120 ЗК України та п.2. ст. 377 ЦК України зазначення кадастрового номеру земельної ділянки є істотною умовою договору відчуження нерухомого майна.

Згідно статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Виходячи з роз'яснено п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Пунктом 5 вказаної постанови роз'яснено, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ст. 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Як встановлено в ході розгляду справи, відповідач ОСОБА_3 в особі представника фактично оспорює право вимоги позивача та обґрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що спірна земельна ділянка належить Київській міській раді, договір оренди від 24 березня 2010 року у встановленому порядку не зареєстрований, а відтак, на момент ухвалення заочного рішення не був укладеним. ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» не набув у встановленому законом порядку права користування земельною ділянкою, а тому не мав права вимагати усунення перешкод у її користуванні.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно встановлено, з чим погодилась, зокрема, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в своїй ухвалі від 28 березня 2013 року, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, ОСОБА_2 не набув у встановленому законом порядку право власності на гаражний бокс НОМЕР_2 і відповідно не був власником гаражного боксу на час укладання спірного договору дарування, а тому не мав права на розпорядження вказаним майном (а.с.158-159).

Більше того, ОСОБА_2 набув право власності на підставі підроблених судових рішень, що підтверджується матеріалами даної справи та встановлено в ході розгляду справи як судом першої інстанції, так і апеляційним судом.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін, як таке, що є законним та обґрунтованим в розумінні ст.213 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 вересня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: О.В. Шахова

І.М. Білич