АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/7710/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/995/К/17 суддя Дехта Р.В.
Категорія - 50 ( І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та утримання дружини.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, з вересня 2015 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі від якого сторони мають спільну дитину сина ОСОБА_2 ОСОБА_5 який народився 24 лютого 2016 року. На момент звернення до суду позивачка зазначила, що відносини між сторонами припинені і вони мешкають окремо. Відповідач ОСОБА_2 працює та має можливість надавати матеріальну допомогу однак добровільно це не робить що ставить позивачку в скрутне матеріальне становище . Вона не працює, оскільки перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною. На підставі зазначеного просить суд стягнути аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 ОСОБА_5 до досягнення повноліття у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку та 1/4 частину на своє утримання щомісячно до досягнення сином трирічного віку.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2017 року, описки у якому виправлено ухвалою цього ж суду від 24 лютого 2017 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 19.12.2016 року до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 щомісячно аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частки з усіх видів заробітку (доходу) починаючи стягнення з 19.12.2016 року до виповнення дитиною сином ОСОБА_6 трирічного віку тобто до 24 лютого 2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, просить рішення суду змінити та зменшити розмір стягнутих аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку до 1/12 частини його доходу щомісяця кожному, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що ОСОБА_2 надає добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини, яка в середньому на місяць становить близько 2 085,33 грн., та сплачує комунальні послуги за дитину, оскільки син зареєстрований разом з ним. Також, зазначає, що на утриманні відповідача перебуває його мати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є непрацездатною та потребує матеріальної допомоги, адже отримує пенсію у розмірі 1 712,77 грн. Крім того, зазначає, що при утримання з його заробітної плати аліментів у розмірі 1/12 частини, розмір аліментів становитиме близько 1 000,00 грн. на місяць, що з урахування перебування дитини з батьком та матірю, буде забезпечувати прожитковий мінімум для дитини. Також, зазначає, що на теперішній час позивач ОСОБА_4 проживає разом з іншим чоловіком в орендованій квартирі, що свідчить про її достатнє матеріальне забезпечення. Зважаючи на те, що ОСОБА_4 відмовилася мирним шляхом врегулювати питання щодо розміру грошової допомоги, представник відповідача ОСОБА_3 вважає, що аліменти у розмірі 1/12 частини доходу відповідача щомісяця будуть достатніми для її матеріального забезпечення.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_4 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2015 року (а.с. 6) та мають спільну дитину сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

ОСОБА_8 проживає разом з матірю ОСОБА_4, яка не працює у звязку з доглядом за малолітнім сином до досягнення ним трирічного віку.

Відповідач ОСОБА_2 працює та його середній заробіток без урахування обовязкових платежів за період з липня по грудень 2016 року становив 85 723,59 грн., а середньомісячний заробіток 14 287,27 грн. (а.с. 29).

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітнього сина ОСОБА_2 ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини доходу, суд керувався ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно якої батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджується з п.17 розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

При вирішенні позову в частині розміру аліментів, суд, у відповідності з вимогами ст. 182 СК України, в повному обсязі врахував обставини, які вирішуються при визначенні розміру аліментів. Зокрема, судом враховано те, що відповідач ОСОБА_2 працює та, не маючи інших аліментних зобовязань, може сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини від його щомісячного заробітку (доходу), що повністю задовольнить потреби дитини.

Стягуючи з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини від доходу (заробітку) відповідача, суд першої інстанції, враховуючи обставини справи, дійшов висновку про те, що відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання дружини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив право позивачки на утримання від батька дитини - відповідача по справі та при визначенні розміру аліментів вірно виходив з наявності у відповідача ОСОБА_2 можливості надавати таку допомогу.

Доводи відповідача щодо того, що ним в добровільному порядку надається матеріальна допомога на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України передбачають можливість сплати аліментів у позасудовому порядку виключно за домовленістю між батьками дитини, а позивач ОСОБА_4 у письмових запереченнях на апеляційну скаргу категорично заперечує наявність такої домовленості. При цьому, відповідач ОСОБА_2, а ні в суді першої, а ні в суді апеляційної інстанції, не надав жодного доказу про наявність між ним та ОСОБА_4 домовленості щодо порядку та розміру сплати аліментів на утримання спільної дитини.

Не приймаються до уваги й доводи апеляційної скарги щодо небажання позивача ОСОБА_4 вирішити питання щодо надання відповідачем ОСОБА_2 матеріальної допомоги на її утримання в досудовому порядку, як такі, що не мають правового значення для вирішення даного спору.

Доводи апеляційної скарги щодо проживання позивача ОСОБА_4 з іншим чоловіком та щодо її матеріального стану колегією суддів теж не приймаються до уваги, оскільки право на утримання дружина, з якою проживає дитини, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища (ч. 4 ст. 84 СК України).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач має на своєму утриманні непрацездатну матір та не може сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, з огляду на наступне.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» установлено у 2017 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня 2017 року 1 247,00 грн., з 01 травня 1 312,00 грн., з 01 грудня 1373,00 грн.

Згідно з Законом України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999 №966-ХIV, прожитковий мінімум це вартісна величина набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, які необхідні для нормального функціонування організму людини для задоволення основних соціальних та культурних потреб особистості.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сфері доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров'я та освіти.

Прожитковий мінімум включає: 1) набір продуктів харчування 2) набір непродовольчих товарів 3) набір послуг. Перші два набори визначаються в натуральних показниках, третій у нормативах споживання.

Набір продуктів харчування формується з використанням нормативів фізіологічної потреби організму людини в продуктах харчування, з урахуванням їхнього хімічного складу та енергетичної цінності, з урахуванням рекомендацій Всесвітньої організації охорони здоров'я. Вартість такого набору визначається як сума вартостей споживання кожного продукту, включеного до набору продуктів харчування відповідної групи населення. Основними принципами формування набору продуктів харчування є: 1) забезпечення дитини повноцінним харчуванням для розвитку здорового організму 2) забезпечення дитини віком від 6 до 18 років додатковим харчуванням для активного соціального та фізичного розвитку 3) задоволення організму працюючої особи у відтворенні працездатності, збереження працездатності для безробітного, відновлення в необхідних випадках працездатності для особи, яка її втратила 4) підтримання повноцінного функціонування організму людини похилого віку.

Набір непродовольчих товарів формується згідно з нормативами забезпечення засобами гігієни, медикаментозними засобами, засобами захисту організму людини від впливу навколишнього середовища, а також засобами для влаштування побуту. Непродовольчі товари бувають індивідуального користування (верхній зимовий одяг, верхній демісезонний одяг, костюм (сукня), натільна білизна, панчішно-шкарпеткові вироби, головні убори, галантерейні вироби, взуття) і загальносімейного користування (текстильні вироби, білизна, посуд, побутові прилади, меблі, предмети першої потреби, предмети санітарії та ліки). Вартість набору складається із суми вартостей споживання непродовольчих товарів індивідуального та загальносімейного користування на одну особу на рік. Основними принципами формування набору непродовольчих товарів є: 1) забезпечення збереження здоров'я та підтримання життєдіяльності організму людини 2) урахування особливостей потреб осіб, які належать до різних соціальних і демографічних груп населення 3) урахування культурно-побутових потреб особистості.

До набору послуг включаються житлово-комунальні, транспортні, побутові послуги, послуги зв'язку, закладів культури, освіти, охорони здоров'я та інші. Основними принципами формування набору послуг є: 1) задоволення мінімальної потреби громадян у житлі, організації побуту, користуванні транспортом, закладами культури, у підтриманні зв'язку з навколишнім середовищем 2) задоволення потреби громадян у користуванні закладами освіти, охорони здоров'я 3) визначення житлово-комунальних послуг (з водопостачання, теплопостачання, газопостачання, електропостачання, водовідведення, утримання та експлуатації житла і прибудинкових територій, сміттєзбирання, утримання ліфтів), на основі соціальної норми житла та нормативів споживання зазначених послуг 4) урахування особливостей потреб осіб, які належать до різних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, при визначенні прожиткового мінімуму законодавцем враховано всі необхідні щомісячні потреби для осіб які втратили працездатність, та визначено, що з 1 січня 2017 року, тобто на момент ухвалення рішення у справі, таким прожитковим мінімумом є 1 247,00 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, мати відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 26) є пенсіонером за віком за Списком №1 (при повному пільговому стажі) та отримує щомісяця пенсію у розмірі 1 712,77 грн., що перевищує розмір прожиткового мінімуму, а тому відсутні підстави вважати, що остання потребує матеріальної допомоги від свого повнолітнього сина.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: