Справа № 351/1877/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1667/2017
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М.М. М. М.
Суддя-доповідач Ясеновенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю ОСОБА_1 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Снятинського районного суду від 02 жовтня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

18.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В заяві зазначив, що йому на підставі свідоцтва від 26.10.2016 року про право на спадщину за заповітом належить житловий будинок по вул. Стуса, 29 в селищі Заболотів Снятинського району Івано-Франківської області.

Відповідач ОСОБА_2 племінник його дружини ОСОБА_3, яка померла 02.06.2015 року, зареєстрований з 2012 року у спірному будинку, однак фактично проживає в іншому будинку і у добровільному порядку відмовляються знятися з реєстраційного обліку, що є перешкодою для оформлення субсидії.

Посилаючись на те, що відповідач не проживає у будинку з часу реєстрації, позивач просив задовольнити позов з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України.

Рішенням Снятинського районного суду від 02 жовтня 2017 року позов задоволено.

Постановлено визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на проживання у житловому будинку по вул. Стуса, 29 в селищі Заболотів Снятинського району Івано-Франківської області.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність рішення суду.

Апелянт вказує на те, що судом не враховано того, що у 2012 році його тітка ОСОБА_4 зареєструвала його у своєму будинку і він проживав там як член сімї і набув право особистого сервітуту на користування житловим приміщенням (кімнатою) безстроково. До своєї кімнати він перевіз меблевий гарнітур, диван та особисті речі. За вказаною адресою він проживає і по даний час.

ОСОБА_2 вказує на те, що ст.405 ЦК виділяє право членів сімї власника житла на користування ним та визнає таке право сервітутним. Це право є особистим сервітутом і воно є безстроковим, а тому відповідно до ч.6 ст. 403 ЦК такий сервітут зберігається у разі переходу права власності на майно, обтяжене сервітутом, до іншої особи.

Відповідач вказує на те, що позивач чинить йому перешкоди у користуванні житловим будинком, а саме, поміняв замки на вхідних дверях до житлового будинку, літньої кухні та хвіртки, скаржиться на нього, попереджає про притягнення його до відповідальності, в тому числі і кримінальної, у разі його спроби потрапити до кімнати.

Задовольняючи позов, суд посилався на акт обстеження матеріально-побутових умов сімї від 21.07.2016 року, складений депутатом Заболотівської селищної ради для подання в комісію з призначення субсидії, обовязковою умовою подання якого є не проживання одного з членів сімї за місцем реєстрації. Разом з тим, у листі Заболотівської селищної ради від 28.11.2016 року №197/01-14 вказано, що він зареєстрований та проживає ІНФОРМАЦІЯ_1.

Необґрунтованим апелянт вважає висновок суду про відсутність його речей у будинку та про відсутність поважних причин не проживання у ньому.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу не визнали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку по вул. Стуса, 29 в селищі Заболотів Снятинського району Івано-Франківської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 26.10.2016 року (а.с.3).

Відповідач ОСОБА_2 - племінник дружини позивача ОСОБА_3, яка померла 03.06.2015 року, зареєстрований у спірному будинку з 2012 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 хоча і зареєстрований у спірному будинку, однак фактично проживає у будинку своєї матері по вул. Зарінковій, 18 в селищі Заболотів і у добровільному порядку відмовляється знятися з реєстраційного обліку.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідач не подав доказів постійного проживання у спірному будинку та ведення спільного господарства з колишнім власником будинку.

Посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у користуванні житловим приміщенням є голослівними, оскільки допитані в суді першої інстанції свідки пояснили, що про обставини наявності перешкод у проживанні в будинку їм відомо зі слів ОСОБА_2

Відповідно до ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Обєктом права власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Виникнення права членів сімї власника будинку (квартири) на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сімї на користування цим будинком.

Таким чином, права членів сімї власника будинку на обєкт власності є похідним від прав самого власника.

Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих обєктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири).

Частина ж 4 ст. 156 ЖК Української РСР передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сімї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, за умови збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Як встановлено судом, після зміни власника спірного житлового будинку відповідач не набув самостійного права на проживання у ньому з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64 ЖК Української РСР).

Враховуючи вищенаведене, безпідставними є посилання ОСОБА_2 на те, що відповідно до ст.405 ЦК право членів сімї власника житла на користування ним є особистим сервітутом і таке право є безстроковим, а тому відповідно до ч.6 ст. 403 ЦК такий сервітут зберігається у разі переходу права власності на майно, обтяжене сервітутом, до іншої особи.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи відповідача про наявність його речей у спірному будинку та створення ОСОБА_1 перешкод у користуванні житловим будинком, оскільки такі доводи є голослівними. Крім того, ОСОБА_2 не звертався з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

При таких обставинах справи колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Снятинського районного суду від 02 жовтня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: М.Д. Горейко

ОСОБА_5