Ухвала

іменем україни

1 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, встановлення порядку користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_7, поданою представником ОСОБА_8, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 5 травня 2006 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_7 У шлюбі народилася дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року шлюб між ними було розірвано.

Позивач зазначала, що за час шлюбу за спільні кошти ними було набуто майно, дійти згоди щодо поділу якого вони не можуть, а тому з урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_6 просила визнати квартиру АДРЕСА_1, автомобіль «VOLKSWAGEN POLO», 2008 року випуску, та автомобіль ВАЗ-2121, 1987 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя. Визнати за нею право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 та за ОСОБА_7 право власності на Ѕ частини цієї ж квартири. Стягнути зі ОСОБА_7 на її користь грошову компенсацію за автомобіль «VOLKSWAGEN POLO», 2008 року випуску, у розмірі 6 250 доларів США та за автомобіль ВАЗ-2121, 1987 року випуску, у розмірі 1 350 доларів США. Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши в її користування житлову кімнату площею 17,3 кв. м, а ОСОБА_7 - житлову кімнату площею 10,4 кв. м, місця загального користування залишити в їхньому спільному користуванні.

ОСОБА_7 подав зустрічний позов до суду про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та просив виділити йому Ѕ частини вкладу на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1, відкритому на ім'я ОСОБА_6 у ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на підставі договору банківського строкового вкладу зі сплатою відсотків після закінчення строку вкладу «Класичний» від 9 серпня 2013 року№5, що складає 2 500 доларів США, що еквівалентно 55 369 грн 35 коп., розділивши майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, виділивши ОСОБА_6 Ѕ частини вкладу на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1, відкритому на ім'я останньої у ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на підставі договору банківського строкового вкладу зі сплатою відсотків після закінчення строку вкладу «Класичний» від 9 серпня 2013 року № 5, що складає 2 500 доларів США, що еквівалентно 55 369 грн 35 коп.; стягнути з ОСОБА_6 на його користь 55 369 грн 35 коп.; стягнути зі ОСОБА_6 254 363 грн 82 коп. заборгованості за договором позики від 22 лютого 2014 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано квартиру АДРЕСА_1, автомобіль «VOLKSWAGEN POLO», 2008 року випуску, та автомобіль ВАЗ-2121, 1987 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя. Визнано за ОСОБА_10 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_7 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію за автомобіль «VOLKSWAGEN POLO», 2008 року випуску, у розмірі 6 250 доларів США, та за автомобіль ВАЗ 2121, 1987 року випуску, у розмірі 1 350 доларів США, а всього стягнуто 7 600 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України становить 178 524 грн. У задоволенні решти вимог ОСОБА_10 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення грошової компенсації за автомобілі. Викладено резолютивну частину рішення в цій частині в наступній редакції: «стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 Ѕ частину вартості автомобіля «VOLKSWAGEN POLO», 2008 року випуску, у сумі 6 250 доларів США та 1/2 частину вартості автомобіля ВАЗ-2121, 1987 року випуску, у сумі 1 350 доларів США, а всього стягнути грошову компенсацію у сумі 7 600 доларів США, що еквівалентно відповідно до офіційного курсу Національного банку України на час розгляду справи судом першої інстанції, 178 524 грн».

Виключено із резолютивної частини рішення районного суду висновок щодо часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_7 В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що з 5 травня 2006 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року. У шлюбі народилася дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час шлюбу подружжям було набуто таке майно: квартиру АДРЕСА_1, автомобіль «VOLKSWAGEN POLO», 2008 року випуску, та автомобіль ВАЗ- 2121, 1987 року випуску.

Встановивши обсяг набутого подружжям ОСОБА_7 майна, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про те, що набута у шлюбі квартира АДРЕСА_1 підлягає поділу з визнанням за кожним із сторін права власності на Ѕ її частини. Разом із цим, переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції невірно вказав повну вартість спірних автомобілів, а саме: зазначив Ѕ частини їх вартості, замість повної, а тому обґрунтовано скасував рішення в частині стягнення грошової компенсації за автомобілі. У той же час суд погодився з висновком районного суду щодо відсутності підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_7 з підстав його недоведеності та необґрунтованості.

З таким висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди у порушення ст. ст. 10, 213, 214, 303 ЦПК України не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин у справі, зокрема вирішуючи спір суди не перевірили доводів ОСОБА_7 щодо укладеного між ним та ОСОБА_6 договору позики, за яким остання взяла у нього в борг 16 тис. доларів США, які зобов'язалася повернути, оскільки останні є особистою власністю ОСОБА_7 Суди не надали цим доводам оцінки і не перевірили чи є ці кошти особистою власністю ОСОБА_7, чи спільною сумісною власністю сторін, та чи підлягають вони поділу між сторонами у порядку ч. 2 ст. 60 СК України.

Також суди не перевірили і доводів ОСОБА_7 та наданих ним доказів щодо ринкової вартості спірних автомобілів.

Отже, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищенаведене, а тому оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, то рішення цих судів підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, подану представником ОСОБА_8, задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає. О.М. Ситнік Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак Головуючий Судді: