АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3364/17 Номер провадження 22-ц/786/2972/17Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади м. Полтава в осіб Полтавської міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, третя особа: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до відповідачів -Територіальної громади м. Полтава в особі Полтавської міської ради та Київської районної у м. Полтава ради, в обґрунтування якого вказував, що в 2015 році він побудував адміністративно-побутову будівлю А-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначає. що побудована будівля відповідає нормам ДБН і готова до експлуатації. 23.03.2016 року зареєстровано право оренди на земельну ділянку під будівлею, а в травні 2017 року позивач звертався до Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції із заявою про прийняття будинку в експлуатацію, але йому було відмовлено, у зв'язку з чим був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

З урахуванням наведеного прохав визнати за ним право власності на самочинно збудовану адміністративно-побутову будівлю А-2, загальною площею 128,6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та в цілому складається із теплогенераторної площею 5,9 кв.м., вбиральні площею 1,9 кв.м., душової площею 1,3 кв.м., коридору площею 3,2 кв.м., побутового приміщення площею 27.8 кв.м., кабінету площею 10,1 кв.м., кладової площею 11,7 кв.м., кабінету площею 66,7 кв.м.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2017 року заяву представника позивача про відмову від позовних вимог до Київської районної у м. Полтава ради, задоволено.

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Київської районної у м. Полтава ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, закрито (а.с.86а).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, відмовлено (а.с.88-89).

У поданій апеляційній скарзі на рішення суду позивач, посилаючись на неповне з'ясування місцевим судом обставин справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано, що власник земельної ділянки не заперечує проти визнання за ним права на самочинно збудовану будівлю та 31.01.2017 року ним (ОСОБА_2.) було укладено договір пайової участі із виконавчим комітетом Полтавської міської ради та було прийнято рішення про погодження та не заперечення проти визнання позивачем права власності на нерухоме майно.

Разом із тим зазначає, що Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Полтавській області повідомила, що для введення в експлуатацію спірного нерухомого майна необхідно мати правовий документ про належність даного майна ОСОБА_2 на праві власності.

На думку апелянта, усі заходи, передбачені законодавством України про узаконення нерухомого майна в позасудовому порядку, він виконав.

Вважає, що місцевий суд не врахував наданих позивачем доказів та не застосував положення ст.1 ЦПК України ст.ст.16,376,328 ЦК України, якими урегульовано випадки надання земельної ділянки під збудоване нерухоме майно і не заперечення власника земельної ділянки проти визнання права власності, безпідставно не застував вищезазначені норми права та не став на захист законних інтересів фізичної особи.

У судове засідання позивач повторно не з»явився, звернувся з заявою, в якій прохав відкласти розгляд справи по причині хвороби його та представника.

З метою дотримання встановлених цивільно-процесуальним законодавством України строків розгляду справи колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності повідомленого належним чином позивача, з урахуванням наступного.

З матеріалів справи вбачається, що судове засідання, призначене на 30.11.2017 року на 10 год. 00 хв. було відкладене слуханням у зв'язку з заявою позивача ОСОБА_2 (а.с.113) на 14.12.2017 року (а.с.114).

Позивач у судове засідання, призначене на 14.12.2017 року не з»явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи; надіслав до суду заяву від 14.12.2017 року, в якій прохав відкласти розгляд справи по причині хвороби його та його представника, у зв'язку з чим вони позбавленні можливості з'явитися в судове засідання, призначене на 14.12.2014 року.

Відповідно до ст.305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Зважаючи на те, що позивачем ОСОБА_2 та його представником не надано жодних доказів на підтвердження наведених як у заяві від 30.11.2017 року, так і у заяві від 14.12.2017 року обставин, зокрема, в останньому випадку - щодо їх хвороби, колегія суддів приходить до висновку, що позивач та його представник не з»явилися до суду без поважних причин, а тому не вбачає підстав для подальшого відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення представника апелянта, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом та не заперечується стронами, позивач ОСОБА_2 в 2015 році збудував адміністративно-побутову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

З листа Управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради від 17.02.2017 року №01-02-01-14/229 вбачається, що, відповідно до протоколу засідання тимчасової комісії з розгляду питань самочинного будівництва м. Полтава (№ Пр/01.3/01 від 10.02.2017 року) при розгляді звернення стосовно самочинно виконаного будівництва адміністративно-побутової будівлі літ. «А-2», загальною площею приміщень 128,6 кв.м. по АДРЕСА_1, вирішено не заперечувати проти виконаного будівництва адміністративно-побутової будівлі літ. «А-2» загальною площею приміщень 128,6 кв.м. по АДРЕСА_1 (а.с.15).

З листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області від 26.05.2017 року №1016-1.20/2/195, вбачається, що ОСОБА_2 не зазначено про наявність документів, які надають право на виконання будівельних робіт, з урахуванням положень ч.1 ст.376 ЦК України, зазначено, що будівництво ним здійснювалось самочинно (а.с.16).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив із того, що земельна ділянка під адміністративну будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не надавалась. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази того, чи відповідає дана будівля нормам протипожежної безпеки та її готовність до експлуатації.

Такі висновки місцевого суду відповідають обставинам справи і нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У відповідності зі ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд сприяє всебічному та повному з'ясуванню обставин справи.

За нормою ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності; результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до виготовленого позивачем 13.04.2016 року Технічного паспорту на виробничий будинок Адміністративно-побутова будівля АДРЕСА_1, він має такі характеристики: рік забудови - 2015 року, фундамент - залізо-бетонний; стіни - цегла, блоки; покрівля - метал; перекриття - залізо-бетонне; підлога - кахель, бетон (а.с.3-9).

Також, з матеріалів справи вбачається, що між Полтавською міською радою в особі першого заступника міського голови ОСОБА_4 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено Договір оренди землі, згідно п.1 якого орендодавець на підставі рішення сорок дев'ятої сесії Полтавської міської ради шостого скликання від 23.04.2015 року надає, а орендар приймає в оренду земельні ділянки для експлуатації та обслуговування козлового крану, підкранових та під'їзних залізничних колій, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1 (п.2.1 договору). Договір укладено на термін з 23.04.2015 року по 23.04.2020 року (п.3.1. договору) (а.с.58-60).

Пунктом 5.2 договору визначено, що цільове призначення земельних ділянок, що є об'єктом оренди - експлуатація та обслуговування козлового крану, підкранових та під'їзних залізничних колій та частки земельної ділянки - проїзд спільного користування.

Відповідно до п.5.5. договору умовами збереження стану об'єкта оренди є, зокрема, виконання орендарем земельних ділянок за цільовим призначенням згідно з умовами договору … .

Договір зареєстрований у виконавчому комітеті Полтавської міської ради, про що у книзі реєстрації записів договорів оренди землі вчинено запис від 19.06.2015 року №104-П.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 25.03.2016 року №55987418, за ОСОБА_2 зареєстровано право оренди земельної ділянки, згідно договору оренди землі, серія та номер: 104-П, виданого 19.06.2015 року (а.с.10-11).

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що спірна адміністративно-побутова будівля за адресою: по АДРЕСА_1, є нерухомим майном та, оскільки її було збудовано особою без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, протилежного стороною позивача доведено не було, то вона є самочинним будівництвом.

Згідно ч.2-3 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

З аналізу наведених вище норм, вбачається, що самочинно збудований об'єкт нерухомості може бути оформлений у власність особи, за таких умови - надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно та прийняття судом рішення про визнання права власності за цією особою.

Тобто лише за умови надання особі земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно, суд може задовольнити позов особи про визнання за нею права власності. Проте, матеріали справи не містять відомостей, що земельна ділянка кадастровий номер: НОМЕР_1, виділялась ОСОБА_2 під будівництво адміністративно-побутова будівля, цільове призначення даної земельної ділянки не змінювалось - експлуатація та обслуговування козлового крану, підкранових та під'їзних залізничних колій та частки земельної ділянки - проїзд спільного користування.

Окрім того, відповідно до висновку №58 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №552/3364/17, провадження №2/552/1150/17 від 28.09.2017 року вбачається, що самочинно збудована адміністративно-побутова будівля літ А-2, до складу якої входять наступні приміщення: теплогенераторна 1 площею 5,9 кв.м., вбиральня 2 площею 1,9 кв.м, душова 3 площею 1,3 кв.м, коридор 4 площею 3,2 кв.м., побутове приміщення 5 площею 27,8 кв.м., кабінет 6 площею 10,1 кв.м., кладова площею 11,7 кв.м, кабінет 8 площею 66,7 кв.м., загальною площею 128,6 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 є надійна, відповідає чинним будівельним нормам України, а саме: ДБН В 2.2.-9 -99 «Громадські будинки та споруди. Основні положення.»» ДБН В 2.5-64:2012 «Внутрішній водопровід і каналізація. Частина І. Проектування. Частина ІІ. Будівництво».

Технічний стан адміністративно-побутової будівлі літ.»А-2» задовільний. У будівлі відсутні несучі та огороджуючі конструкції, які відповідають стану конструкцій ІІІ (непридатний для нормальної експлуатації) та ІУ(аварійний). Проведені будівельні роботи капітальні, надійні. Фізичний стан прибудови оцінюється як задовільний. Дефекти та пошкодження в конструкціях будівлі не виявлено. За результатами проведення технічного обстеження об'єкта встановлено його відповідність вимогам надійності і довговічності і можливість його подальшої безпечної експлуатації (а.с.70-77).

Згідно ч.1 ст.57 Кодексу цивільного захисту України виробничі, жилі, інші будівлі та споруди, обладнання, транспортні засоби, що вводяться в дію чи експлуатацію після завершення будівництва, реконструкції або технічного переоснащення, а також технологічні процеси та продукція повинні відповідати вимогам нормативно-правових актів з пожежної безпеки.

З наведеного вбачається, що висновком №58 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №552/3364/17, провадження №2/552/1150/17 від 28.09.2017 року, встановлено, що технічний стан адміністративно-побутової будівлі літ.»А-2» задовільний, відповідає чинним будівельним нормам України, дефектів та пошкоджень в конструкціях будівлі не виявлено.

При цьому, матеріали справи не містять відомостей чи відповідає стан адміністративно-побутової будівлі літ.»А-2» вимогам нормативно-правових актів з пожежної безпеки.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що, оскільки земельна ділянка кадастровий номер: НОМЕР_1 під будівництво адміністративно-побутової будівлі ОСОБА_2 не виділялась та матеріали справи не містять відомостей стосовно того, що спірний об'єкт самочинного будівництва відповідає вимогам нормативно-правових актів з пожежної безпеки, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги стосовно того,що власник земельної ділянки не заперечує проти визнання за ним права на самочинно збудовану будівлю та 31.01.2017 року ОСОБА_2 було укладено договір пайової участі із виконавчим комітетом Полтавської міської ради та було прийнято рішення про погодження та не заперечення проти визнання позивачем права власності на нерухоме майно, є безпідставними, оскільки нормами цивільного законодавства України визначено механізм визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, який позивачем не дотримано.

Посилання апелянта на укладення 31.01.2017 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та Виконавчим комітетом Полтавської міської ради Договору №9 про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Полтава, судом апеляційної інстанції до уваги не приймається, оскільки вказаний договір укладено після вчинення самочинного будівництва та він не змінює цільового призначення земельної ділянки, кадастровий номер: НОМЕР_1, на якій розміщено спірний об'єкт нерухомого майна.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться фактично до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2017 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ Л.І. Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун