Справа № 133/197/15-ц Провадження № 22-ц/772/2372/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої : Копаничук С.Г.

суддів: Сала Т.Б.,Войтка Ю.Б.

при секретарі: Агєєвій Г.В.

за участю представників сторін:

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5 ,ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та знесення самочинно збудованих споруд за апеляційною скаргою представника відповідачів ОСОБА_7 на рішення Козятинського міськрайонного суду від 11.08.2017 року ,-

В с т а н о в и л а :

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3,ОСОБА_8І ,ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою по вул. Київській,13 в м.Козятині та зобовязанні вчинити дії по знесенню самочинно побудованих на ній погріба ,сараїв ,вигрібних ям,огорожі Вказала, що вони є власниками та мешканцями чотирьох квартир в одноповерховому багатоквартирному будинку по вул.Київській ,13 в м .Козятині . Неподалік її квартири №3 , на прибудинковій території будинку розташований підвал , забудовниками та користувачем яких є відповідачі. ОСОБА_3 . Оскільки збудовані споруди є самочинними , підвал не відповідає вимогам щодо пожежної безпеки ,збудовані з порушенням Державних будівельних норм 360-92, Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом МОЗ України №173 від 19.06.1996 року та обмежують їх право на безпечне користування квартирою та об'єктами благоустою , просили зобовязати відповідачів усунути їй перешкоди в користуванні квартирою та земельною ділянкою прибудинкової території.

В подальшому зазначені позовні вимоги пред'явила також до співвласників квартири №4 ОСОБА_5,ОСОБА_4,ОСОБА_6 та співвласників квартоири №1 ОСОБА_10,ОСОБА_11

В ході розгляду справи, позивачка відмовилась від позовних вимог до ОСОБА_8, ОСОБА_10,ОСОБА_11,ОСОБА_9 ,інші позовні вимоги уточнила,посилаючись на ст.ст.376,391 ЦК України, просила зобовязати відповідачів ОСОБА_6 , за власний рахунок знести самочинно збудовані підвал, зазначений в техпаспотрі як сарай «З », знести огорожу біля квартири АДРЕСА_1 зі сторони проходу у двір загального користування, демонтувати перекриття між стінами прибудови - «а4», сіней - «а3» та даною огорожею та обладнати водовідвід з даху прибудови - «а4» та сіней - «а3» біля цієї квартири таким чином, щоб атмосферні опади не стікали у двір загального користування, ліквідувати вигрібну яму від квартири №4 , знести дерев'яні сараї, розташовані на земельній ділянці по вул.Київській,13 в м.Козятині., що знаходяться біля належної ОСОБА_2 на праві власності частини сараю, літера - «Б», площею - 8, 9 кв. м.

Ухвалою Козятинського міськрайооного суду від 24.07.2015 року прийнято відмову в частині позовних вимог до ОСОБА_8, ОСОБА_10,ОСОБА_11,ОСОБА_9 про ліквідацію вигрібної ями біля квартири №1 та зобов'язання знести дерев'яні сараї і провадження цу цій частині вимог закрито.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 11.08.2017 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3,ОСОБА_5ОСОБА_4,ОСОБА_6 знести самочинно побудований погреб, що розташований на земельній ділянці по вул.Київскій,13 в м.Козятині Вінницької області , зазначений в технічному паспорті, як сарай, літера - «З».Зобов'язано ОСОБА_3,ОСОБА_5ОСОБА_4,ОСОБА_6 знести огорожу біля квартири АДРЕСА_1 зі сторони проходу у двір загального користування, демонтувати перекриття між стінами прибудови - «а4», сіней - «а3» та даною огорожею та обладнати водовідвід з даху прибудови - «а4» та сіней - «а3» біля цієї квартири таким чином, щоб атмосферні опади не стікали у двір загального користування.Зобов'язано ОСОБА_3,ОСОБА_5ОСОБА_4,ОСОБА_6 ліквідувати вигрібну яму від квартири АДРЕСА_2 С.Ю.,ОСОБА_5ОСОБА_4,ОСОБА_6 знести дерев'яні сараї, розташовані на земельній ділянці по вул.Київській,13 в м.Козятині., що знаходяться біля належної ОСОБА_2 на праві власності частини сараю, літера - «Б», площею - 8, 9 кв. м.Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідачів просить зазначене рішення скасувати через порушення судом норм матеріального та процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення,яким в задоволенні позову відмовити.

Зазначив, що згідно технічної документації будинок №13 по вул.Київській без зручностей , підвал, сараї та туалет були побудовані в 50-60 роках минулого століття тодішнім власником будинку - Козятинською дистанцією цивільних споруд згідно діючих тоді норм ,а тому , з врахуванням дії законів у часі , не є самочинними.

Заперечуючи проти скарги представник позивачки вважає рішення суду законним і обґрунтованим ,а доводи скарги безпідставними.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із того , що права позивачки на користування квартирою,громадськиим колодязем ,вбиральнею та проходом, розташованими на земельній ділянці прибудинкової території багатоквартирного жилого будинку порушено відповідачами.

При цьому суд послався на захист прав власників та землекористувачів,передбачені ст.103 ЗК України та виходив з того,що прибудинкова територія будинку знаходиться в спільному користуванні всіх співвласників і відповідачі могли облаштовувати огорожу та навіс до своєї частини будинку лише з дозволу позивачки,як користувача та співвласника - Козятинської міської ради. Щодо сараїв та підвалу ,суд виходив з того,що вказані споруди являють собою самочинні будівлі ,при їх розміщенні були порушені норми ДБН 360-92 «Містобудування.Планування і забудова міських і сільських поселень»,а тому до них підлягають застосуванню наслідки самочинного будівництва за її позовом як особи ,чиї права порушені.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону, ст.103 ЗК України до даних правовідносин застосуванню не підлягає.

Виходячи із засад ст. 15 ЦПК України , суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених , невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів , що виникають із цивільних , житлових , земельних , сімейних , трудових відносин .

Таким чином ,підлягають захисту лише законні права.

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права , чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам ,визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Згідно змісту ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку,зокрема, приміщень загального користування (у тому числі допоміжні), несучих, огороджувальних та несуче-огороджувальних конструкції будинку, механічного, електричного, сантехнічного та іншого обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівель і споруд, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташованих на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном

За змістом ст. 116 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), громадяни та юридичні особи набували права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Положеннями статті 152 Земельного кодексу України передбачено , що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Отже позивачка ,заявляючи позов про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою повинна довести наявність у неї субєктивного права тобто права власника або землекористувача.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка з 30.07.2010 року є власником квартири АДРЕСА_3,співвласниками квартири №4 цього будинку є відповідачі .Квартири знаходиться в одноповерховому багатоквартирному будинку, який складається з чотирьох квартир,одна з яких не перебуває в приватній власності .Будинок не відноситься до садибної забудови і право власності за співвласниками зареєстровано поквартирно.Об'єднання співвласників квартир багатоквартирного житлового будинку не створювалось.

Земельна ділянка біля будинку відноситься до земель житлової та громадської забудови і знаходиться у власності Козятинської міської ради , прибудинкова територія багатокварторного будинку не визначалась і винесення в натуру (на місцевість) її меж не здійснювалось ,у власність чи користування об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку чи співвласникам квартир у спільну сумісну власність не передавалась.

На невстановленій прибудинковій території відстані 2 метрів від будинку знаходиться погріб та деревяні сараї не повязані фундаментом із землею, якими користуються ОСОБА_6 ,в глибині території знаходиться вигрібна яма від їх квартири ,а також ними встановлена огорожа на фундаменті ,яка до прибудови «а-4» покрита покрівлею.

Вказані обставини сторонами не оспорювались ,матеріалами справи не спростовані.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-VIII, що набрав чинності 01.07.2015року,прибудинкова територія територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Зі змісту ч.1-4 ст.42 ЗК України вбачається,що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Згідно п.5.2 Правил благоустрою та утримання територій міста Козятина прибудинкова територія включає,зокрема,територію яка закріплена за житловим будинком.

Відповідно до змісту п.п.д) ч.2 ст.92 ЗК України права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема,співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Разом з тим, зі змісту ст.89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом.У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки,зокрема, співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.

З врахуванням викладеного та того, що прибудинкова територія за багатоквартирним будинком не закріплена , земельна ділянка, на якій розташований багатоквартирний будинок та належні до нього будівлі, споруди і прибудинкова територія, співвласникам багатоквартирного будинку в передбаченому законом порядку у спільну власність або в постійне користування не передавалась , відповідні права не реєструвались , порядок використання земельної ділянки ними визначився фактично до придбання квартири ОСОБА_2 і остання не надала доказів того,що вона особисто набула статусу співвласника чи землекористувача зазначеної ділянки , колегія суддів вважає ,що позивачка не являється одним із суб'єктів землекористування ,права якого підлягали б окремому захисту,в тому числі в порядку ст .103 ЗК та ст.375 ЦК України ,на які вона посилається в позові.

Тому в задоволенні її позову як власника квартири про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою вказаними нею способами та без залучення всіх співвласників будинку необхідно відмовити.

З цієї підстави також не підлягають задоволенню її вимоги про знесення погребу,сараїв в порядку ст.376 ЦК України, як самочинного будівництва ,яким порушуються її права .

У ч.1, 2 ст. 376 ЦК України, зазначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа,який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч.4 ст.376 ЦК Україниякщо власник(користувач)заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою,яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці або якщо це порушує права інших осіб,майно підлягає знесенню особою,яка здійснила самочинне будівництво або за її рахунок.

Згідно до ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Встановлено і не оспорювалось сторонами,що погріб і деревяні сараї зведені задовго до придбання квартири позивачкою,орієнтовно в 50-60 роках минулого століття. Позивачка не надала належних і допустимих доказів того,що забудовниками погребу являлись ОСОБА_6 та того,що на час його будівництва та прийняття в експлуатацію забудовником не були дотримані діючі на той час норми закону та приписи ,котрі діяли на час його побудови.

Крім того,як вбачається з викопіювання схематичного плану будівельного кварталу по будинку по вул.Київській №13 м.Козятина (а.с.53) погріб «Д» та сараї «г», «Г», «З» ,що розташовані на даній земельній ділянці не являються самочинними будівлями,так як узаконені рішенням виконавчого комітету Козятинської міської ради №1003 від 27.12.2007 року,про що в технічних документах будинку є відповідні позначення.

За таких обставин захист прав позивачки на безпечне користування її нерухомим майном шляхом знесення споруд з підстав ст.376 ЦК України виключається,а тому доводи скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та нормам закону , а тому в задоволенні позову необхідно відмовити

Суд неналежним чином з порушенням порядку ст.212 ЦПК України оцінив докази та неповно встановив обставини справи , визначив спірні правовідносини та правові норми,що їх регулюють і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав для задоволення позову.

За змістом ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.307,309,316 ЦПК України ,-

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду від 11.08.2017 року скасувати В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,ОСОБА_4 ,ОСОБА_5 ,ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та знесення самочинно збудованих споруд,-відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Копаничук С.Г.

Судді: Сало Т.Б.

/підписи/

ОСОБА_12

Згідно з оригіналом:

Суддя: Копаничук С.Г.