Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2224/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Чельник О. І.
РІШЕННЯ

іменем України

05.12.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Авраменко Т.М., Кіселика С.А.

за участі секретаря: Двоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 ОСОБА_3, якому просила визнати останнього особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Вказала, що їй належить на праві власності будинок №6 по вул. Камяній (Сако і Ванцеті) у місті Олександрії Кіровоградської області. У вказаному будинку зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_2 ОСОБА_3, який з 2012 року залишив сімю, своїх неповнолітніх дітей, забрав всі свої особисті речі з будинку та виїхав у інше місце проживання.

У добровільному порядку відповідач не бажає знятись із реєстрації, що створює для позивача незручності в користуванні власністю і тому вона просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач у судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав, заперечував проти її задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як убачається з письмових доказів по справі та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 травня 2008 року, актовий запис №140, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ОЛ №051269 (а.с.24).

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 січня 2013 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.27).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2008 року визнано право власності за ОСОБА_2 на самочинно збудований житловий будинок, позначений на плані літ. «А», загальною площею 152,4 кв. м, житловою площею 86,5 кв. м та гараж, позначений літ. «Б», загальною площею 39,9 кв. м, який знаходиться на земельній ділянці площею 1 404,82 кв. м та розташовані по вулиці Сакко і Ванцетті, 6 в м. Олександрії Кіровоградської області (а.с.13).

Згідно з довідкою від 25 грудня 2008 року №1860 в Олександрійському міжміському бюро технічної інвентаризації було зареєстровано право власності на будинок №6 по вулиці Сако і Ванцеті у місті Олександрії Кіровоградської області за ОСОБА_2 на праві власності на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2008 року( а.с.38).

Як убачається з актів квартального комітету про склад сім'ї за період з 30 серпня 2016 року до 30 січня 2017 року у будинку №6 по вулиці Камяній (Сако і Ванцеті) у місті Олександрія Кіровоградської області зареєстровано четверо осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_4 Сабухієвич, ОСОБА_5, ОСОБА_5 ОСОБА_3, але фактично проживають ОСОБА_2, ОСОБА_4 Сабухієвич, ОСОБА_5 (а.с.18-23).

Згідно з довідкою від 24 січня 2017 року №39, виданою квартальним комітетом, у будинку №6 по вулиці Камяній (Сако і Ванцеті) у місті Олександрія Кіровоградської області проживає ОСОБА_2 і має такий склад сім'ї: ОСОБА_4 Сабухієвич, ОСОБА_5, ОСОБА_5 ОСОБА_3 зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає (а.с.28).

Судом першої інстанції було допитано в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які вказали, що відповідач не проживає тривалий час, майже рік, у будинку №6 по вул. Камяній (Сако і Ванцеті) у місті Олександрії Кіровоградської області.

Також судом першої інстанції було допитано в якості свідка ОСОБА_8, яка пояснила, що відповідач є її керівником, та оскільки вона працює у нього вищезазначені акти підписала, бо перейнялася проблемою отримання субсидії ОСОБА_2, яка просила їх підписати, хоча достеменно не знає чи проживає відповідач у даному будинку та чи має особисті речі у спірному будинку.

Звернувшись до суду з даним позовом ОСОБА_2 вказувала, що після розірвання шлюбу з відповідачем останній припинив бути членом сімї, а відтак, і втратив право користування будинком. Посилалась на відсутність відповідача у будинку №6 по вулиці Камяній (Сако і Ванцеті) у місті Олександрія Кіровоградської області більше року та відсутність особистих речей, а тому до спірних правовідносин мають бути застосовані вимоги ст.ст. 71, 72 ЖК України.

Відмовляючи у задоволенні позову вимог суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_2 ОСОБА_3 таким, що втратив право користування будинком є безпідставними, оскільки будинок №6 по вулиці Камяній (Сако і Ванцеті) у місті Олександрія Кіровоградської області є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, на підставі ст. ст. 63, 35, 69 СК України та ст. 368 ЦК України.

Зазначене вище вказує на те, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, змінив їх на власний розсуд, а саме визначив належність будинку до спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_2 ОСОБА_3, хоча ні позивач цього не заявляла у позові, ні відповідач не звертався із зустрічним позовом, при цьому визначив частки у спільній сумісній власності подружжя.

У зв'язку з чим ухвалене судове рішення підлягає скасуванню з постановленням по справі нового рішення за правилами ст. 309 ЦПК України про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог з інших правових підстав.

Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сімї. Тому в даному в випадку власник повинен звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності, а не про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.34 постанови від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР).

У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є помилковим, крім того, ОСОБА_2 помилково керувалася положенням ст.ст. 71, 72 ЖК України.

Колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи докази не свідчать про те, що відповідач не проживає більше одного року, оскільки докази надані позивачем зводяться до непроживання відповідача у будинку с серпня 2016 року, тобто лише впродовж шести місяців, то вони на підставі ч.2 ст.405 ЦК України задоволенню не підлягають.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки суд, розглядаючи спір, вийшов за межі позову і помилково застосував до встановлених правовідносин норми матеріального права, які регулюють питання, що не входили до предмета позову.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Оскільки колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з інших підстав рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 313, 316 ЦПК України колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

.

Головуючий суддя: О.І. Чельник

Судді: Т.М. Авраменко

ОСОБА_9