Справа № 377/424/17 Головуючий у І інстанції Орел А. С.
Провадження № 22-ц/780/4950/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 52 07.11.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

07 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Олійника В.І.,

суддів Березовенко Р.В., Лівінського С.В.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 05 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат», третя особа: Головне управління Держпраці у Київській області, про стягнення недоотриманої заробітньої плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, утриманих коштів за корпоративний мобільний звязок, компенсації втрати частини доходу у звязку з порушенням термінів їх виплати, моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, який уточняла та збільшувала в ході розгляду справи, в якому просила стягнути:

- недоотриману зарплату за період від 01.03.2011 року до 19.02.2017 року в сумі 12081 грн. 41 коп.;

- недоотриману матеріальну допомогу на оздоровлення за 2012, 2015, 2017 роки в сумі 6709 грн.;

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні від 20.02.2017 року до 05.09.2017 року на суму 78728 грн. 92 коп.;

- незаконно утримані кошти із заробітної плати за корпоративний мобільний звязок від листопада 2011 року до січня 2017 року в сумі 9223 грн. 01 коп.;

- компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати на суму 11504 грн. 71 коп.;

- компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати на суму 1961 грн. 54 коп.;

- компенсацію моральної шкоди в сумі 100000 грн.;

- понесені судові витрати по оплаті судового збору на суму 640 грн.;

- середній заробіток за один місяць на суму 12593 грн. 70 коп. та допустити його до негайного виконання.

Свої вимоги обґрунтовувала ухиленням відповідача від виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2012 року, яка набрала законної сили.

Цією постановою встановлено, що її посадовий оклад від 01.03.2011 року був невірно вирахуваний, що потягло невірно виплату заробітної плати, премії, відпускних тощо. Постановою встановлено, що в період від 2011 року формування тарифної сітки та схем посадових окладів працівникам підприємства проводилося та основі тарифної ставки робітника 1-го розряду, яка була встановлена на рівні прожиткового мінімуму для працездатної особи, а необхідно було забезпечити дотримання вимог розділу 4 «Зобовязання з питань оплати праці та захисту її виплати» Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій і Профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки (продовженої на 2011-2012 роки) щодо встановлення мінімального розміру тарифної ставки (окладу) робітника 1-го розряду на рівні не менше 120% прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого відповідно до законодавства.

Вимогу щодо недоотримання матеріальної допомоги на оздоровлення обґрунтовувала тим, що всупереч вимог діючих колективних договорів ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» в 2012 та 2017 роках їй була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення при наданні відпусток у розмірі однієї замість двох мінімальних заробітних плат, а у 2015 році взагалі не була виплачена.

Вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обґрунтовувала тим, що оскільки при звільненні їй не була надана довідка про заробітну плату за два останні місяці роботи, то вона самостійно відповідно до ч.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 обчислила суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з нарахованої зарплати за жовтень та листопад 2016 року.

Вимогу про стягнення незаконно утриманих коштів із заробітної плати за корпоративний мобільний звязок за період від листопада 2011 року до січня 2017 року в сумі 9223 грн. 01 коп. обґрунтовувала тим, що відповідач без законних підстав, передбачених ст.ст.127,128 КЗпП України та ст.26 Закону України «Про оплату праці» проводив утримання із заробітної плати, і, крім того, з перевищенням 20%, що видно з розрахункових листків.

Вимогу про стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням терміну їх виплати обгрунтувала з посиланням на ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», постанову КМУ від 21.02.2001 року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати» та надані розрахунки із застосуванням індексу споживчих цін за період невиплати доходу від 01.04.2011 року до 30.04.2017 року.

Вимогу про відшкодування моральної шкоди на суму 100000 грн. обґрунтовувала тим, що через невиплату заробітної плати зазнала моральних страждань, у неї відбулося порушення звичайного укладу життя, нормальних життєвих звязків та зниження рівня життя і медичного забезпечення, що потребує додаткових зусиль для організації її життя.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 05 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» на користь ОСОБА_2 незаконно утримані у січні 2017 року кошти за користування корпоративним мобільним звязком на суму 1123 грн. 93 коп., компенсацію втрати частини заробітку у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати за грудень 2014 року на суму 556 грн. 09 коп., всього 1680 грн. 02 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити.

Зокрема, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить винести нове рішення, яким задоольнити її позовні вимоги, а саме, стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» на її користь : - недоотриману заробітну плату за період від 01.03.2011 року до 19.02.2017 року в розмірі 12 081 грн. 41 коп.; - недоотриману матеріальну допомогу на оздоровлення за 2012, 2015, 2017 роки в розмірі 6 709 грн.; - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні від 20.02.2017 року до 05.09.2017 року в сумі 78 728 грн. 92 коп.; - незаконно утримані кошти із заробітної плати за корпоративний мобільний звязок від листопада 2011 року до січня 2017 року в розмірі 8 099 грн. 08 коп.; - компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 12 910 грн. 16 коп.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з недоведеності позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів з висновками, на підставі яких було відмовлено у задоволенні частини позовним вимог, не може погодитися.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

За змістом ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом №27 від 16 лютого 2009 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу в ДСНВП «Чорнобильський радіекологічний центр» тимчасово на 1 рік на умовах контракту на посаду юрисконсульта (т.2, а.с.17).

Наказом №172 о/с від 03 серпня 2009 року переведена на посаду юрисконсульта 1 категорії (т.2 а.с.18).

Наказом №23 о/с від 16 лютого 2010 року переведена на посаду провідного юрисконсульта (т.2 а.с.19).

Наказом ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» від 01.03.2011 року №8-о/с зарахована з 01 березня 2011 року до спискового складу цього підприємства із збереженням попередніх умов праці по структурному підрозділу «Екоцентр» у звязку з реорганізацією (т.2 а.с.20-25).

Наказом ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» №571-ос від 31 травня 2011 року переведена з 01 травня 2011 року на посаду начальника юридичного відділу (т.2 а.с.26).

Наказом ДСП «ЧСК» №778-ос від 29 листопада 2016 року ОСОБА_2 звільнена з роботи 19 лютого 2017 року за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України. Перед звільненням надано: додаткову відпустку як одинокій матері за 2011-2016 роки на 60 календарних днів на період від 30.11.2016 року до 30.01.2017 року; щорічну відпустку на 20 календарних днів на період від 31.01.2017 року до 19.02.2017 року. Останній день відпустки - 19.02.2017 року зазначено дату звільнення (т.2 а.с.27).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (частина перша).

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму (частина друга).

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (частина друга).

Колегія суддів вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як суд не повно зясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, обєктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необгрунтованим, порушує права та охоронювані законом інтереси позивачки, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Так, позивачкою було надано до суду першої інстанції ряд доказів щодо неповного розрахунку при звільненні, а саме, розрахункові листки за період роботи у відповідача, розрахунки недонарахованої та невиплаченої заробітної плати, копію акту перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці у Київської області від 5.04.2012 року, копію припису Територіальної державної інспекції з питань праці Київської області від 05.04.2012 року №10-04-039/14-4, копію Постанови Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2012 року, Копію Ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2014 року, Копію хвали Вищого адміністративного суду України від 14.05.2015 року. Територіальною державною інспекцією з питань праці в Київській області - органом, який здійснює нагляд за дотриманням законодавства про працю було проведено перевірку та встановлено недотримання вимог пункту 4.1.4. галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і Профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України щодо дотримання мінімального розміру тарифної ставки (окладу) працівника 1-го розряду на рівні не менше 120% прожиткового мінімуму для працездатної особи, чим порушено вимоги статей 96, 97 КЗпП України, про що було складено Акт перевірки та за результатами якого винесено припис з вимогою усунути виявлені в акті перевірки недоліки. Рішеннями трьох судових інстанцій було встановлено, що Акт та Припис Територіальної державної інспекції з питань праці у Київської області винесено на законних підставах. Надані позивачкою докази, які не були прийняті судом до уваги. свідчать про недоотриману заробітну плату за період від 01.03.2011 року до 19.02.2017 року в сумі 12 081 грн. 41 коп.

Колективними договорами ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» №603 від 07.06.2012 року та №673 від 27.08.2015 року встановлено, що при наданні щорічної відпустки працівнику на протязі одного бюджетного року виплачується одноразова матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі двох мінімальних заробітних плат на початок року, але не більше посадового окладу (ЧТС) за умови, що безперервна частина відпустки становитиме 20 календарних днів. Позивачкою в 2012, 2015 та 2017 роках було використано щорічну відпустку в кількості по 20 календарних днів в кожному році, але матеріальна допомога на оздоровлення недоплачена в 2012 році - 1073 грн. 00 коп. (одна мінімальна заробітна плата на початок 2012 року); в 2015 році - 2436 грн. 00 коп. (дві мінімальні заробітні плати на початок 2015 року); в 2017 році - 3200 грн. 00 коп. (одна мінімальна заробітна плата на початок 2017 року), що складає 6 709 грн. 00 коп.

Проте, судом не було взято до уваги твердження позивачки, що працівнику ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» ОСОБА_3 в 2012 році було виплачена матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі двох мінімальних заробітних плат, в той час як позивачка отримала одну мінімальну заробітну плату.

Також судом не взято до уваги вимоги колективних договорів, які регулюють виробничі, трудові та соціально-економічні відносини інтересів найманих працівників і уповноваженого власника, а саме, пунктом 1.3 Колективних договорів, які діяли впродовж 2012-2017 років встановлено, що Договір поширюється на всіх працівників, прийнятих на умовах найму на підприємство, незалежно від форми трудового договору, належності до профспілкової чи іншої громадської організації, на вивільнених, штатних працівників профкомів в частині пільг та гарантій, які обумовлені Договором.

Пунктом 1.6 якщо внесення змін та доповнень до Договору поліпшують раніше чинні норми та положення Договору, рішення про запровадження цих змін приймається спільним рішенням уповноваженого власника та спільного представницького органу. У всіх інших випадках пропозиції сторін про внесення змін та доповнень до договору, після проведення попередніх консультацій і переговорів, виносяться на схвалення загальних зборів конференції) для прийняття остаточного рішення.

Пунктом 1.7 Уповноважений власника та спільний представницький орган на протязі двох тижнів після підписання Договору подають його на реєстрацію до Іванківської районної державної адміністрації.

Відмовляючи в позовних вимогах щодо стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення до відпустки за 2012, 2015,2017 роки в сумі 6709 грн. 00 коп. судом першої інстанції прийнято за основу Спільні рішення, які є незаконними і не можуть відміняти раніше чинні норми та положення Договору в сторону погіршення.

Отже, вимоги Колективних договорів проігноровано і невраховано факт виплати не в однакових розмірах одним працівникам матеріальної допомоги в повному обсязі, а іншим частково.

Щодо відмови в стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період від 20.02.2017 року до 05.09.2017 року в сумі 78 728 грн. 92 коп., то вона є незаконною, оскільки стягнення цієї виплати є похідним від несвоєчасного розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

Відсутність бюджетного фінансування на виплату коштів, як на причину невиконання покладених на державу зобов'язань, не можна брати до уваги, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Така позиція узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні від 08 листопада 2005 року в справі «Кечко проти України» зазначив, що держава самостійно визначає, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє (п. 23). При цьому Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобов'язань (п. 26).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Отже, відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою невиконання відповідним суб'єктом владних повноважень покладених на нього обов'язків.

Суд частково відмовляючи в позовній вимозі щодо стягнення незаконно утриманих коштів із заробітної плати за користування корпоративним мобільним звязком за період з листопада 2011 р. по січень 2017 р. в сумі 9 223 грн. 01 коп. визнав лише факт незаконного утримання за січень 2017 року в сумі 1 123 грн. 93 коп.

За змістом ч.2 ст.233 КЗпП України в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Частиною 1 ст.127 КЗпП України та частиною 1 ст.26 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Згідно з ч.1 ст.128 КЗпП України при кожній виплаті заробітньої плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати 20 % від заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. Зазначене обмеження розміру всіх відрахувань двадцятьма відсотками від заробітної плати працівника є забороною нараховувати утримання, що здійснюються на підставі актів уповноважених на встановлення відрахувань органів або осіб. Проте, як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, відповідач безпідставно проводив утримання із заробітної плати за корпоративний мобільний зв'язок та розмір всіх відрахувань становив більше 20 %, що є порушенням законодавства про оплату праці.

Судом не враховано і той факт, що відповідач на протязі 2011 - 2017 років без законних підстав утримував із заробітної плати позивачки кошти за користування корпоративним мобільним звязком, а саме, заява про згоду на відрахування із заробітної плати позивачки нею не подавалася і цей факт було встановлено.

Щодо стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку з порушення термінів їх виплати в сумі 12 910 грн. 16 коп., то ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати», зазначено, що індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Пунктом 4 вищезгаданої Постанови визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Компенсація втрати частини доходу у звязку з порушенням термінів їх виплати в сумі 1 961 грн. 54 коп., а саме борг із виплати заробітної плати за грудень 2014 року, який був погашений відповідачем у березні 2015 року та жовтні 2015 року (цей факт доведений в суді) за висновками суду надана оцінка, як особливість бухгалтерського обліку та відповідного програмного забезпечення бухгалтерського обліку.

11 504, 71 + 1 961, 54 - 556, 09 (компенсація задоволена судом) = 12 910 грн. 16 коп.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності скасування рішення і ухвалення нового, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково і стягнути з ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» на користь ОСОБА_2 - недоотриману заробітну плату за період від 01.03.2011 року до 19.02.2017 року в розмірі 12 081 грн. 41 коп.; - недоотриману матеріальну допомогу на оздоровлення за 2012, 2015, 2017 роки в розмірі 6 709 грн.; - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні від 20.02.2017 року до 05.09.2017 року в сумі 78 728 грн. 92 коп.; - незаконно утримані кошти із заробітної плати за корпоративний мобільний звязок від листопада 2011 року до січня 2017 року в розмірі 8 099 грн. 08 коп.; - компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 12 910 грн. 16 коп.

Також стягнути з ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» на користь ОСОБА_2 3618 грн. 02 коп. судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 05 вересня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» про стягнення недоотриманої заробітньої плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, утриманих коштів за корпоративний мобільний звязок, компенсації втрати частини доходу у звязку з порушенням термінів їх виплати, моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» на користь ОСОБА_2 - недоотриману заробітну плату за період від 01.03.2011 року до 19.02.2017 року в розмірі 12 081 грн. 41 коп.; - недоотриману матеріальну допомогу на оздоровлення за 2012, 2015, 2017 роки в розмірі 6 709 грн.; - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні від 20.02.2017 року до 05.09.2017 року в сумі 78 728 грн. 92 коп.; - незаконно утримані кошти із заробітної плати за корпоративний мобільний звязок від листопада 2011 року до січня 2017 року в розмірі 8 099 грн. 08 коп.; - компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 12 910 грн. 16 коп.

Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» на користь ОСОБА_2 3618 грн. 02 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І. Олійник

Судді: Р.В. Березовенко

ОСОБА_4