Справа № 315/1292/17
Номер провадження № 2/315/460/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 року м. Гуляйполе

Гуляйпільський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Романько О.О.,

за участі секретаря Сухової С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним зобовязанням.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що між ним та відповідачем було укладено Кредитний договір від 07.07.2005 року № 2 щодо надання кредиту на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла. Фонд надав позичальнику кредит в сумі 66454 грн., терміном повернення 26 років з дати укладення договору на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 60,44 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Далі в позові зазначив, що відповідно до розрахунку погашення кредиту, погашення має здійснюватися позичальником починаючи з 04.05.2006 року до 06.06.2031 року на умовах, визначених договором. Позичальник зобовязується внести суму коштів в розмірі 517,00 грн., до повного виконання зобовязань за договором.

Як слідує далі з позовної заяви, кредитор має право вимагати від позичальника сплатити заборгованість за договором, нарахованих за користування кредитом відсотків, а також пені у разі її нарахування. Станом на 30.09.2017 року фактичний залишок повернення кредиту становить 46262,51 грн. та у позичальника обліковується заборгованість у розмірі 8527,57 грн. (основний борг за кредитом 6721,00 грн., пеня 1806,57 грн.), відповідач на письмові вимоги, претензію та телефонні дзвінки щодо погашення виниклої заборгованості не відреагував, заборгованість не погасив.

Прохали стягнути з відповідача суму основного боргу за кредитом 6721,00 грн., пеню 1806,57 грн., всього 8527,57 грн. та сплачений судовий збір в сумі 1600 грн..

15.11.2017 року через канцелярію суду надійшла заява відповідача ОСОБА_1, згідно якої вона повідомляла про погашення заборгованості перед позивачем у повному обсязі та на підтвердження цього додала копії платіжних доручень від 14.11.2017 року, прохала відмовити в задоволенні позову (а. с. 33,34-35), яку підтримала в судовому засіданні.

В судовому засіданні від 15.11.2017 року представник позивача ОСОБА_2 прохала оголосити перерву в судовому засіданні для ознайомлення з заявою відповідача.

28.11.2017 року за вх. № 5670 надійшла заява позивача вих. № 497/01-11 від 24.11.2017 року, в якій зазначили, що вони не підтримують своїх позовних вимог внаслідок задоволення їх відповідачем та прохали стягнути з відповідача понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір у сумі 1600 грн. на підставі ст. 89 ЦПК України (а.с. 39, 40, 41).

В судове засідання представник позивача не зявився, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, надали письмову заяву від 07.12.2017 року про розгляд справи без їх участі, просили задовольнити їх заяву щодо стягнення з відповідача судових витрат.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення відправлення, заяв чи клопотань до суду не надала, причини неявки суду не повідомила.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Між сторонами було укладено Кредитну угоду від 07.07.2005 року № 2 щодо надання кредиту на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла. Фонд надав позичальнику кредит в сумі 66454 грн., терміном повернення 26 років з дати укладення договору на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 60,44 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-9), з додатками: Розрахунком розміру кредиту, сум внесків позичальника та суми коштів на страхування в період будівництва (реконструкції) житла (а.с.10-11), Розрахунком суми зобовязань за кредитом, розміру щоквартального платежу та суми відсотків за користування ним (а.с. 12), Перерахунком щоквартального платежу за умови отримання (втрати) пільги (а.с. 13, 14).

21.08.2008 року укладено Додатковий договір № 1 до Кредитної угоди від 07.07.2005 року № 2 (а.с. 16), 02.12.2011 року укладено Додаткові договори № 2 та № 3 до Кредитної угоди від 07.07.2005 року № 2 (а.с. 17, 18), 01.08.2017 року укладено Додатковий договір № 4 до Кредитної угоди від 07.07.2005 року № 2 (а.с. 19), якими вносились зміни до існуючої Кредитної угоди за згодою сторін.

24.06.2014 року складено Розрахунок суми зобовязань за кредитом, розміру щоквартального платежу та суми відсотків за користування ним (а.с. 15).

Згідно наданого розрахунку розміру заборгованості з погашення кредиту, за період з 30.09.2014 року по 30.09.2017 року внаслідок невиконання зобовязань за Кредитною угодою у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 8527,57 грн (6721,00 грн. сума боргу за щомісячним платежем та 1806,57 грн. нарахована пеня). Щомісячний платіж складав 517,00 грн. (а.с. 20-21).

22.08.2017 року за вих. № 337/01-11 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 4 про стягнення простроченої заборгованості за Кредитним договором № 2, сума якої складає: 25648,16 грн. (з яких: 16347,35 грн. сума основного боргу за кредитом, 9300,81 грн. нарахованої пені) та попереджено відповідача про звернення до суду у разі невиконання нею вимог до 29.09.2017 року (а.с. 22-23).

Також на адресу відповідача направлялася довідка № 350/01-11 від 22.08.2017 року про наявність простроченої заборгованості у розмірі 25648,16 грн. (а.с. 24) та платіжна вимога-доручення № 1 від 22.08.2017 року про сплату 25648,16 грн. відповідно до претензії № 4 від 22.08.2017 року в погашення боргу за Кредитним договором № 2 від 07.07.2005 року (а.с. 25).

02.11.2017 року до Гуляйпільського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява позивача.

03.11.2017 року за зазначеним позовом було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 15 листопада 2017 року.

Матеріали позову та копію ухвали про відкриття провадження було направлено відповідачу. Поштове відправлення нею було отримано 09.11.2017 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.32).

14.11.2017 року згідно платіжних доручень П454/5916876/1 на суму 1806,57 грн., П454/5916855/1 на суму 517 грн., П454/5916869/1 на суму 6721,00 грн. (а.с. 34-35), відповідачем погашено заборгованість перед позивачем згідно вимог, які були викладені у позовній заяві, а також сплачено черговий щомісячний платіж.

В судовому засіданні від 15.11.2017 року, а також у своїй письмовій заяві відповідач будь-яких обставин, які викладені в позові не заперечувала, визнала наведений позивачем розрахунок заборгованості, своїми діями щодо сплати заборгованості після предявлення позову підтвердила обґрунтованість позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Зі змісту ст.13 ЦК України випливає, що особа здійснює цивільні права у межах, наданих договором, а при здійсненні цивільних прав зобовязана утримуватися від дій, які б могли порушити права інших осіб.

Статтею 16 ЦК України передбачається, зокрема, відшкодування збитків, як один із способів захисту цивільних прав особи.

Ст. 203 ЦК України передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати всієї суми кредиту.

Стаття 1050 ЦК України передбачає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

У зв'язку з зазначеним, з метою захисту своїх прав позивач був змушений звернутися до суду.

Після відкриття провадження по справі під час розгляду справи, а саме 14.11.2017 року відповідачем на користь позивача було сплачено грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитною угодою № 2 від 07.07.2005 року, що підтверджується поясненнями позивача та заявами обох сторін. Вказане свідчить про визнання основних позовних вимог відповідачем, а саме в частині суми основного боргу та пені. Відповідач в судовому засіданні, і будь-яким іншим чином не заперечувала факту виникнення заборгованості перед позивачем, внаслідок невиконання нею зобовязань за Кредитною угодою № 2 від 07.07.2005 року. За таких обставин, суд вважає, що були наявними правові підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, скориставшись власним диспозитивним правом, позивач звернувся до суду. При цьому, при поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

За тих обставин, що відповідачем були сплачені на рахунок позивача кошти для погашення заборгованості за Кредитною угодою № 2 від 07.07.2005 року, позивач звернувся до суду з відповідною заявою на підставі ч. 1 ст. 89 ЦПК України (а.с. 39, 40, 41).

Порядок відшкодування судових витрат встановлений главою 8 ЦПК України. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно до ст. 89 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

В свою чергу, п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» передбачає, що визнання відповідачем позову не є підставою для звільнення його від сплати судових витрат.

Встановлено, що при звернені до суду позивач відповідно до платіжного доручення № 699 від 19.10.2017 року сплатив судовий збір у розмірі 1600,00 грн..

Оскільки задоволення позовних вимог відбулося після пред'явлення позову до суду, суд вирішує в силу ч. 1 ст. 89 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60-61, 79, 84, 88, 89, 212-213, 215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат, пов'язаних з розглядом справи - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, код ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, 70202, на користь Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на р/р 317 в ПАТ АБ «Укргазбанк» м. Запоріжжя, МФО 320478, код ЄДРПОУ 2589232, витрати по сплаті судового збору у сумі 1600 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Гуляйпільський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_3