Головуючий суду 1 інстанції - Суський О.І.
Доповідач - Орлов І.В.
Справа № 433/390/16-ц
Провадження № 22ц/782/247/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах

головуючого: Орлова І.В.,

суддів: Кострицького В.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря : Подрябінкіна Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 13 травня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до ОСОБА_2 (далі відповідач) із зазначеним позовом. Позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на квартиру, розташовану у місті Луганську за адресою: АДРЕСА_1, яка залишилася після смерті ОСОБА_4. В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_3 зазначив, що померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 він доводиться рідним сином. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді вищевказаної квартири. 30 січня 2014 року приватний нотаріус Луганського міського нотаріального округу відмовив у видачі свідоцтва на спадщину, оскільки позивач не надав оригінал правовстановлюючих документів на спадкову квартиру. Зазначені документи знаходяться у відповідача ОСОБА_2, який померлому доводиться рідним братом. Посилаючись на вимоги статті 392 ЦК України, позивач просив задовольнити заявлені ним вимоги.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 13 травня 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив: рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. В апеляційній скарзі відповідач посилався не те, що про розгляд справи він належним чином не повідомлявся; місцевий суд не врахував що спадкодавець ОСОБА_4 був позбавлений батьківських прав і що позивач був усиновлений іншою особою; позивач не надав доказів про звернення із заявою про прийняття спадщини; рішенням Жовтневого районного суду міста Луганська від 13 березня 2014 року, яке набрало законної сили, власником спірної квартири є ОСОБА_2.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 з 28 вересня 2007 року у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 24 вересня 2007 року виконавчим комітетом Жовтневої районної у місті Луганську ради (а. с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується даними фотокопії Свідоцтва про смерть, виданого 31 липня 2013 року (а. с. 8). Позивач ОСОБА_3 є рідним сином ОСОБА_4, що підтверджується даними фотокопій Свідоцтва про народження та Свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові (а. с. 5,7).

З фотокопії постанови № 28 від 30 січня 2014 року слідує, що приватний нотаріус Луганського міського нотаріального округу Лазор І.В. відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а. с. 9).

Відповідач ОСОБА_2 є рідним братом спадкодавця ОСОБА_4, що підтверджується даними фотокопій Свідоцтв про народження.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Луганська від 13 березня 2014 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_2 у порядку спадкування другої черги за законом, визнано право власності на спірну квартиру, що розташована у місті Луганську за адресою: АДРЕСА_1.

22 січня 2014 року ОСОБА_3 подав заяву про прийняття спадщини, яка була посвідчена приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Запрудською Н.Б. (реєстр 82).

Рішення про задоволення позову суд першої інстанції ухвалив із застосуванням до правовідносин сторін приписів статей 328, 1223, частини 1 статті 1261, частини 1 статті 1262, частини 1 статті 1268, статтей 1216, 1218, частини 5 статті 1268 ЦК України. Місцевий суд дійшов висновку про те, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті свого померлого батька. В силу зазначених обставин позивач усуває від прийняття спадщини відповідача, який є спадкоємцем другої черги. Позивач має право на спадкове майно, але внаслідок незалежних від нього обставин не може скористатися таким правом у нотаріальному порядку.

Апеляційний суд з такими висновками не погоджується з огляду на таке.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України).

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом.

Суд першої інстанції обставини прийняття позивачем спадщини не з'ясував. Під час апеляційного розгляду ОСОБА_3 надав фотокопію нотаріальної заяви від 22 січня 2014 року про прийняття ним спадщини після смерті батька - ОСОБА_4. Таким чином, лише під час апеляційного перегляду справи встановлено, що ОСОБА_3 у встановлений законом шестимісячний строк, який закінчився 28 січня 2014 року, подав заяву про прийняття спадщини.

Діти спадкодавця у разі позбавлення останнього батьківських прав згідно з приписами статті 1261 ЦК України продовжують залишатися спадкоємцями першої черги.

Пункт 5 частини 2 статті 119 ЦПК України зобов'язує викладати в позовній заяві обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, тобто зобов'язує позивача зазначати підстави свого позову. Підстави позову визначаються лише позивачем, а не судом чи відповідачем.

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У розглянутій місцевим судом позовній заяві вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом ОСОБА_3 обґрунтовував неможливістю оформлення спадщини через органи нотаріату, оскільки правовстановлюючі документи на спірну квартиру знаходяться у відповідача.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Ухвалюючи рішення місцевий суд вважав встановленими обставини того, що після смерті спадкодавця - ОСОБА_4, право власності на спадкове майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1, залишається не оформленим. Разом з тим, на день подання позову, згідно з рішенням Жовтневого районного суду від 13 березня 2014 року, яке набрало законної сили, власником спірної квартири вже був ОСОБА_2. До ОСОБА_2, як власника спірної квартири, позов не заявлявся, подібні вимоги судом першої інстанції не розглядалися та не вирішувалися.

Відповідно до частин 1, 3 статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Таким чином, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленим, рішення Троїцького районного суду Луганської області від 13 травня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про залишення позовних вимог ОСОБА_3 без задоволення.

Відповідно до статті 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 606 гривень 33 копійки.

Керуючись статтями 88, 303, 307, 309, 316, 319, 325 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 13 травня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у розмірі 606 гривень 33 копійки.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: