Справа № 203/4701/16-ц
Провадження № 2/0203/219/2017
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

при секретарі Давіденко Ю.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 представника відповідача КП «Дніпропетровські теплові мережі» ДМР ОСОБА_2, представника відповідача КП «Теплоенерго» ДМР ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом Синів ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Дніпропетровські теплові мережі» Дніпропетровської міської ради, Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради про захист прав споживача, встановлення факту, що має юридичне значення, про відсутність заборгованості за надання послуг теплопостачання, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 предявила через суд позов до КП «Дніпропетровські теплові мережі» ДМР про встановлення факту, що має юридичне значення, про захист прав споживача, про відключення від центральної мережі теплопостачання та зобовязання відповідача укласти угоду про реструктуризацію заборгованості. 21 листопада 2016 року подала уточнену позовну заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, про відключення від центральної мережі теплопостачання та про відсутність заборгованості за надання послуг теплопостачання, а 13 квітня 2017 року подала уточнену позовну заяву до КП «Дніпропетровські теплові мережі» ДМР, КП «Теплоенерго» ДМР, в якій заявила вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, про відсутність заборгованості за надання послуг теплопостачання.

В обґрунтування остаточних позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, в приміщенні якої Дніпровська міська рада згідно протоколу №2/124OS від 18 липня 2016 року надала згоду на відключення квартири від мережі централізованого опалення при відсутності заборгованості за спожиті комунальні послуги, проте відповідачами відмовлено в узгодженні відключення з тих підстав, що нею у січні 2016 року та в листопаді 2017 року оформлено субсидію, проте лише на компенсацію по виставленим рахункам на житлово-комунальні послуги не всього боргу, а виключно на період з січня по квітень 2016 року та з листопада 2016 року по квітень 2017 року, при цьому, договір на центральне опалення вказаної квартири з нею не укладався, у зв?язку з чим у неї відсутні і зобов?язання перед відповідачами на оплату даного виду комунальних послуг, тому, зважаючи на те, що з ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» укладений договір на опалення квартири №2176056 від 22 січня 2016 року, позивач згідно уточнених позовних вимог, просила суд встановити факт, що має юридичне значення відсутності заборгованості при відсутності договірних відносин з МКП «Дніпропетровські теплові мережі» та КП «Теплоенерго» за навязані позивачу послуги теплопостачання належної їй квартири АДРЕСА_2; стягнути з відповідачів на свою користь судові витрати.

Ухвалою суду від 13 квітня 2017 року позовна заява ОСОБА_1 до КП «Дніпропетровські теплові мережі» ДМР (а.с.30) в частині вимог про зобовязання надати згоду на відключення належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_3 від мережі централізованого опалення залишена без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України.

Позивач у судовому засіданні позов в останній редакції підтримала у повному обсязі, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позовній заяві підстав, а також вимагаючи зобов?язати відповідача більше не нараховувати їй заборгованість, оскільки в подальшому до неї відповідач може заявити такі вимоги.

Представник відповідача КП «Дніпропетровські теплові мережі» ДМР в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечуючи тим, що відсутній такий спосіб захисту права про який просить позивач, вимог про стягнення заборгованості до неї не заявлялося, особа починаючи з 2002 року по грудень 2016 року була підключена до системи централізованого опалення та отримувала відповідні послуги, тобто перебувала з відповідачем у фактичних договірних правовідносинах, проте жодного платежу наданих послуг централізованого опалення не здійснила, окрім, платежів перерахованої субсидії. Крім того, відповідач не є суб?єктом, який вирішує питання надання згоди на відключення від централізованого опалення, а після передачі КП «Теплоенего» ДМР об?єктів, в тому числі і котельної, через яку здійснюється постачання опалення до будинку позивача, МКП «Дніпропетровські теплові мережі» ДМР взагалі не здійснює будь-яких нарахувань, оскільки не надає послуги, тому представник просила суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача КП «Теплоенерго» ДМР в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, заперечуючи тим, що позивач замовила технічні умови на відключення, які були підготовлені, однак позивач не зверталась за їх отриманням, та, крім того, для відключення від системи центрального опалення, потрібно дотриматися процедури, визначеної Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, та отримати не згоду відповідачів теплопостачальних підприємств, а затверджений Міжвідомчою комісією акт про відключення будинку/квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. Одночасно представник наполягав на тому, що позивач обрала не передбачений діючим законодавством спосіб захисту, тому просив суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про відмову задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

Судом встановлено, що квартира № 56 по вул. Набережній Січеславській (колишня назва вул. Набережна Леніна), 16 у м. Дніпрі ОСОБА_1 належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 вересня 2000 року, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР 30 жовтня 2000 року (а.с.4-4-зворот).

За змістом ч.4 ст. 256 ЦПК України якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на цивільні права й обовязки інших осіб та (або) за наявності спору про право цивільне, справу належить розглядати за правилами позовного провадження.

Суд повинен самостійно визначити, яку вимогу по суті (а не за формою) предявляє позивач, і відповідно застосувати належні норми законодавства, керуючись при цьому нормами статті 4, пунктів 3, 4 частини першої статті 214 ЦПК України, про що Верховний Суд України дійшов висновку в постанові № 6-2723цс16 від 18 січня 2017 року.

Так, по суті ОСОБА_1 ставить питання про припинення договору постачання теплової енергії шляхом його розірвання, з відповідним припиненням оплати, оскільки обрала інший спосіб опалення належної їй квартири.

Відповідач КП «Дніпропетровські теплові мережі» ДМР створене на підставі рішення міської ради №16/3 від 07 серпня 2002 року та є виробником теплової енергії, яка постачається у квартиру відповідача згідно рішення Дніпропетровської міської ради №1660 від 22 серпня 2002 року «Про передачу на баланс міських комунальних підприємств «Дніпротеплосервіс» та «Дніпропетровські міські теплові мережі» майна, що перебуває на балансі Дніпропетровського МКП «Дніпротепломережа»», необхідного для виробництва, транспортування та продажу теплової енергії, рішення Дніпропетровської міської ради №2045 від 19 вересня 2002 року «Про затвердження інвентаризаційних описів та актів приймання-передачі майна, що передається на баланс міських комунальних підприємств «Дніпротеплосервіс» та «Дніпропетровські теплові мережі»», а також відповідно до умов ліцензій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг серії АД №041706 від 06 серпня 2012 року строком дії з 02 серпня 2012 року по 01 серпня 2017 року і серії АД №041705 від 06 серпня 2012 року строком дії з 02 серпня 2012 року по 01 серпня 2017 року позивач має право на постачання теплової енергії, а також на транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами.

Згідно рішення Дніпропетровської міської ради від 27 липня 2016 року за №28/12 «Про надання дозволу на передачу з балансу КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» на баланс «Теплоенерго» обєктів і мереж теплопостачання», котельні, теплові пункти, будівлі та теплові мережі підприємства згідно з Додатком до цього рішення іу відповідності до переліку за актом приймання-передачі передані на баланс КП «Теплоенерго» ДМР, в тому числі у котельня по вул. Князя Володимира Великого, 16, що здійснює постачання послуг до квартири позивача в опалювальний період 2016-2017 рр.

Частиною 4 ст. 319 та ст. 322 ЦК визначено, що власність зобовязує та власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, а співвласник за ст. 360 цього Кодексу відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Частинами 1-3 ст. 162 Житлового кодексу УРСР встановлено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

За змістом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги поділяються за функціональним призначенням та порядком затвердження цін/тарифів. До послуг за функціональним призначенням п. 1 ч. 1 ст. 13 зазначеного вище Закону віднесено комунальні послуги - централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.

Частиною 3 ст. 16 цього Закону визначено принцип безперебійного надання споживачу комунальних послуг.

Також ст. 16 Закону України Про житлово-комунальні послуги встановлено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства, а згідно ст. 19 цього ж Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. При цьому, пункт 1 частини 3 ст. 20 Закону Про житлово-комунальні послуги передбачає обовязок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Зі змісту даного закону випливає, що наявність письмового договору щодо комунальних послуг не обовязкова, проте наявність фактичних договірних відносин є обовязковою умовою щодо виникнення прав та обовязків сторін такого правочину.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п. 1 ч. 1 ст. 20, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), що кореспондує положенням ч. 6 ст. 19 Закону України від 02.06.2005 № 2633-IV "Про теплопостачання" про те, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

При цьому, відносини між споживачами та суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг з отримання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення врегульовані Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, за змістом п.п.18, 20, 30 яких, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем та здійснюється за розрахунковими книжками, платіжними квитанціями або за умовами договору.

Судом встановлено, що фактичне постачання теплової енергії на потреби опалення у квартиру позивача №56 в будинку №16 по вул. Січеславській Набережній у м. Дніпрі з 2002 року здійснювалось, що не заперечувалось у судовому засіданні позивачем.

В формі відкриття відповідачем КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» ДМР, правонаступником якого з 26 вересня 2016 року є КП «Теплоенерго» ДМР, особового рахунку №1275555 укладений договір на теплопостачання в квартиру АДРЕСА_4 з оплатою спожитої теплової енергії згідно з ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно, доводи позивача про те, що за відсутності укладення відповідачами (кожним окремо) з нею письмового договору на постачання теплової енергії відсутні і договірні зобовязання за фактом надання вказаних послуг, суд до уваги не приймає, оскільки як встановлено у судовому засіданні позивач за укладенням письмового договору на постачання теплової енергії до жодного з відповідачів не зверталася до 08 лютого 2017 року, як і жодного разу не зверталася з приводу неналежного надання послуги теплопостачання або непостачання теплоенергії взагалі до квартири, між тим, п.1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок укладення відповідного договору покладений на позивача, як споживача послуг, та за наявності фактичного постачання відповідачем теплової енергії, обовязок безперебійного постачання якої як комунальної послуги покладений на постачальника в силу ч.3 ст. 16 вказаного Закону, сторони перебувають у фактичних договірних відносинах, що тягнуть відповідні зобовязання.

При цьому, позивач не здійснювала до березня 2016 року (коли вперше звернулась з відповідною заявою а.с.8) дій по відключенню в установленому порядку від системи централізованого опалення будинку.

Питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила), в яких п.24 передбачено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно п.25 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Пунктом 26 Правил передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - ЦО і ГВП) житлового будинку при відмові споживачів від послуг ЦО і ГВП врегульовано Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі Порядок).

Відповідно до п.1.2 Порядку для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг ЦО і ГВП орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП (далі - Комісія), призначає голову та затверджує її склад, затверджує положення про роботу комісії.

Пунктом 2.1 Порядку визначено, що для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. У заяві про відключення від мереж ЦО і ГВП власник (власники) будинку зазначає причини відключення.

Відповідно до п. 2.2 Порядку Комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї.

Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації.

При цьому обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання. Комісією, у разі необхідності, можуть розглядатися питання збільшення потужностей та можуть розроблятися пропозиції щодо їх фінансування, а також заміни систем внутрішньоквартальних, а в деяких випадках і магістральних мереж газо-, водо-, теплопостачання.

Рішення Комісії оформляється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові.

Відповідно до п. 2.2.1 Порядку при позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП.

Пунктами 2.3, 2.3.1 Порядку передбачено, що отримання технічних умов може виконуватись безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником.

За вимогами п. 2.4.1 Порядку разом з проектом індивідуального (автономного) теплопостачання надаються: проектні рішення щодо опалення місць загального користування у будинку; технічні рішення з розрахунками щодо реконструкції існуючої системи теплопостачання: перенесення транзитних стояків, їхня ізоляція, можливе перекладання розподільних трубопроводів, стояків, заміна дросельних діафрагм, елеваторів, теплолічильників тощо; теплові навантаження місць загального користування; розраховані теплові навантаження будинку; технічні рішення з перерахунку та заміни внутрішньобудинкових систем газо- та електропостачання (залежно від типу нагрівачів).

Згідно з п. 2.4.2 Порядку проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж.

Пунктом 2.5 Порядку передбачено, що відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж ЦО і ГВП виконуються у міжопалювальний період.

Згідно з вимогами п.2.6 Порядку по закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.

При цьому, пунктом п.2.7 Порядку визначено, що лише після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні позивач не в повній мірі дотрималась процедури відключення від мережі централізованого опалення і на даний час не вчинила усіх передбачених відповідним Порядком дій, які б давали підстави для затвердження відповідною міжвідомчою комісією акту про відключення її квартири від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання, отримавши лише протокол комісії при Дніпровській міській раді з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення та постачання гарячої води від 18 липня 2016 року №2/124OS, погодження Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради від 01 вересня 2016 року за №3/4169, технічні умови за №741а/16 на реконструкцію центральної системи теплопостачання житлового будинку по вул. Н. Леніна, 16 в зв?язку з встановленням автономного джерела тепла в квартирі №56, затверджені 05 вересня 2016 року (а.с.6, 7, 138 ,139), тоді як виключно після затвердження відповідного акту про відключення можливе вирішення питання перегляду умов договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Одночасно судом встановлено, що позивач, будучи у фактичних договірних відносинах з відповідачем з КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» ДМР з жовтня 2002 року по вересень 2016 року, а з жовтня 2016 року з відповідачем КП «Теплоенерго» ДМР, свої зобовязання з оплати фактично наданих послуг відповідачів у відповідності з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України не здійснювала належним чином, у зв?язку з чим виникла заборгованість перед кожним з відповідачів окремо (а.с.109-112, 104). При цьому, жоден з відповідачів станом на день розгляду даної справи не пред?являв вимог про стягнення боргу в судовому порядку за період користування тепловою енергією.

Крім того, розв?язуючи заявлені вимоги, суд приймає до уваги наступне.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право на такий захист передбачено ст. 20 ЦК України.

Таким чином, подані позивачем до кожного з відповідачів претензії можуть складати заперечення проти позову на випадок пред?явлення до примусового стягнення нарахованої заборгованої за спожиті послуги, але охоронюваного законом інтересу у зміні чи припиненні договірного правовідношення, як його розтлумачив Конституційний Суд України в рішенні N 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року, не складають, а тому підстави передбачені ст. ст. 15, 20 ЦК України для захисту прав чи інтересів позивача відсутні.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, у зв?язку чим належить ухвалити рішення про відмову в позові в повному обсязі.

За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати належить віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 10,11, 57-60, 212-215, 222, 88 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Синів ОСОБА_4 в задоволенні позову до Комунального підприємства «Дніпропетровські теплові мережі» Дніпропетровської міської ради, Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради про захист прав споживача, встановлення факту, що має юридичне значення, про відсутність заборгованості за надання послуг теплопостачання відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий О.В. Колесніченко