Номер провадження: 22-ц/785/1729/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого Плавич Н.Д.

суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.

при секретарі Сідлецькій Ю.С.

у відкритому судовому засіданні

розглянула апеляційні скарги: першого заступника прокурора прокуратури Одеської області, Головного Управління державної казначейської служби України в Одеській області

на рішення Іллічівського міського суду Одеської області 10.08.2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Головного Управління державної казначейської служби України в Одеській області, треті особи: прокуратура Одеської області, Головне управління національної поліції в Одеській області,

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду,-

ВСТАНОВИЛА:

в листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 07 травня 2012 року відносно нього було порушено кримінальна справа за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Слідчим винесена постанова про відсторонення ОСОБА_2 від посади, накладено арешт на рухоме та нерухоме майно. На попередньому слідстві, у суді ОСОБА_2 свою вину не визнавав, заявляв клопотання про закриття кримінальної справи за відсутністю події та складу злочину.

14 жовтня 2013 року вироком Іллічівського міського суду Одеської області по обвинуваченню за ч. 3 ст. 368 КК України його було визнано невинним, у з вязку з відсутністю в діях складу злочину ( п.2 ч. 1 ст. 6 УПК України в редакції 1960 року) та виправдано.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області, від 17 грудня 2013 року вирок Іллічівського міського суду Одеської області залишено без змін.

14.03.2014 року прокуратура Одеської області оскаржила в касаційному порядку вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 14 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2014 року касаційна скарга задоволена, вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 14 жовтня 2013 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року скасовані, справа направлена на новий судовий розгляд до того ж суду.

08.04.2015 року державні обвинувачі прокуратури Одеської області винесли постанову про відмову від обвинувачення.

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 23.04.2015 року закрита кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_2 за ст. 368 ч. 3 УК України, запобіжний захід, підписка про невиїзд, було скасовано.

Постанова від 23.04.2015 року набрала законної сили 01.05.2015 року.

Позивач і його представник посилалися на те, що у звязку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності позивач зазнав значні моральні страждання, заподіяну моральну шкоду він оцінив у 2 228 253,62 грн.

Також позивач просив стягнути на його користь 322 160,78 грн., суму втраченого середньомісячного заробітку з урахуванням індексу інфляції та 464 126,81 грн. упущеної вигоди.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Одеської області та Державного казначейства України позов не визнав.

Представник прокуратури Одеської області позов не визнав.

Представник третьої особи - Головного управління національної поліції в Одеської області у судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлявся, у письмових поясненнях звернута увага, що на час виникнення вказаних подій їх орган не був утворений.

Рішенням суду першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 суму відшкодування втраченого заробітку з урахуванням індексу інфляції у розмірі 322 160,78 грн.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000,00грн. в інший частині позову відмовлено.

Суд допустив негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 9075, 00 грн (а.с.76-82,т2).

В апеляційній скарзі апелянт, Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області просить скасувати рішення місцевого суду, постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення місцевим судом вимог матеріального і процесуального права(а.с.85-93,т2).

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Одеської області просить скасувати рішення місцевого суду в частині стягнення шкоди у вигляді втраченого заробітку з урахуванням індексу інфляції в сумі 322160,78грн., в позові відмовити.

Рішення місцевого суду в частині вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 300000,00грн. змінити, зменшити вказану суму відповідно до вимог діючого законодавства.

Зупинити негайне виконання рішення місцевого суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 9075,00грн. до вирішення справи апеляційним судом(а.с.96-102,т.2).

В апеляційному суді представник прокуратури Одеської області доводи апеляційної скарги свого відомства підтримав в повному обсязі, надав свої доводи щодо апеляційної скарги другого апелянта.

Інши учасники судового процесу до апеляційного суду не зявилися, про день і час розгляду справи сповіщені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, доводи скарг, заперечення на скарги сторони позивача, колегія дійшла висновку апеляційні скарги задовольнити частково з наступних підстав.

Звернувшись до суду із вказаним позовом, позивач посилався на те, що 07 травня 2012 року відносно нього було порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

08.04.2015року державні обвинувачі прокуратури Одеської області відносно позивача винесли постанову про відмову від обвинувачення та передали її до суду. Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 23.04.2015року була закрита кримінальна справа за обвинуваченням позивача за ст. 368 ч. 3 УК України, скасовано запобіжний захід, підписка про невиїзд. (т.1 а.с.45-49).

Посилаючись на те, що він незаконно перебував під слідством та судом 35 місяців 15 днів, позивач просив у відшкодування моральної шкоди стягнути 2 228 253, 62грн., суму втраченого заробітку з урахуванням індексу інфляції 322160,78грн., упущену вигоду, яку він оцінив у 464126,81 грн. (а.с.46-49,т. 2).

Задовольнивши частково вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 300000,00грн. місцевий суд виходив з того, що така сума є співмірною із моральними стражданнями, які зазнав позивач.

Задовольнивши частково вимоги позивача щодо стягнення втраченого середнього заробітку з урахуванням індексу інфляції, суд виходив з того, що відповідно до вимог ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» він має право на таке відшкодування.

Відмовивши у вимогах позивача про відшкодування упущеної вигоди, суд дійшов висновку, що позивач не надав доказів в цій частині вимог. Позивач рішення суду першої інстанції про відмову в цій частині вимог не оскаржує, відповідно до ст. 303 ч1 ЦПК України, законність рішення в цій частині не перевіряється.

З висновком суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 300000,00грн. колегія не погоджується з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що 07 травня 2012 року відносно позивача порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України(а.с.167,т1).

Слідчим винесена постанова про відсторонення ОСОБА_2 від посади, накладено арешт на рухоме та нерухоме майно (а.с.24-30,т2).

14 жовтня 2013 року вироком Іллічівського міського суду Одеської області по обвинуваченню за ч. 3 ст. 368 КК України його було визнано невинним, у з вязку з відсутністю в діях складу злочину (п.2 ч. 1 ст. 6 УПК України в редакції 1960 року) та виправдано(а.с.7-29,т1).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області, від 17 грудня 2013 року, зазначений вирок Іллічівського міського суду Одеської області, залишено без змін (а.с.30-39,т1).

14.03.2014 року прокуратура Одеської області оскаржила в касаційному порядку вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 14 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2014 року касаційна скарга задоволена, вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 14 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2013 скасовані, справа направлена на новий судовий розгляд (а.с.40-44,т1).

08.04.2015року державні обвинувачі прокуратури Одеської області винесли постанову про відмову від обвинувачення.

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 23.04.2015року закрита кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_2 за ст. 368 ч. 3 УК України, запобіжний захід, підписка про невиїзд, було скасовано.

Постанова від 23.04.2015року набрала законної сили 01.05.2015 року (а.с.45-49,т1).

Позивач ОСОБА_2 незаконно перебував під слідством та судом 35 місяців 15 днів, що сторонами не оспорюється (т.1 а.с.158).

Відповідно до ч.ч.1, 2, 7 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно розшукну діяльність» , «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду чи іншому рішенні суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 3 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Згідно ч. 4 ст. 4 вказаного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом п. 17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року, питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства України.

Згідно приписів ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.1995року «4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Верховний Суд України виклав правову позицію, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, визначаються судом у розмірі, спів мірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування (справа №6-2203цс 15).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, розглядаючи аналогічні справи, звертав увагу на те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. При цьому, розмір у відшкодування моральної шкоди не має бути більшим, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення.

Позивач ОСОБА_2 незаконно перебував під слідством та судом 35 місяців 15 днів, з 07.05.2012 року по 23.04.2015 року, що не спростовується.

Відповідно до Закону України « Про державний бюджет України на 2016рік» від 25.12.2015року №928 VIII розмір мінімальної заробітної плати з 01.05.2016року становить 1450грн. х 35 місяців 15 днів, це не менше 51475грн. В своїй апеляційній скарзі прокурор погоджується з вказаним розрахунком.

Строки перебування позивача під слідством та судом(35 місяців 15 днів) безпосередньо під вартою 3 місяці( з 08.05.2012 року по 07.08.2012року), під підпискою про невиїзд 32мяцяця 15 днів(з 07.08.2012 року по 23.04.2015року), перебування під вартою в Одеській УВП №21, де він був позбавлений достатнього рівня санітарно гігієнічних умов, знаходження в стресовому стані від обшуку, що проводився за місцем знаходження родини, обмеження вільного пересування під час знаходження на підписці, публікації, що були надруковані у засобах масової інформації, розповсюдженні у мережі Інтернету, що до його затримання, значно погіршили стан здоровя позивача, завдали йому моральні страждання та переживання. Позивач є офіцером, інівлідом 2 групи, учасником бойових дій, але внаслідок незаконних дій, його авторитет, добре імя було знащено.

Дав оцінку доказам, що зібрані у справі, колегія дійшла висновку задовольнити апеляційні скарги апелянтів частково, зменшити грошову суму, що призначена судом у відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи принципи законності, розумності, справедливості призначити у відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 суму 100000,00 грн.

Рішенням суду першої інстанції задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку суми відшкодування втраченого заробітку з урахуванням індексу інфляції у розмірі 322 160,78грн.

Згідно зі ст. 3 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

В обґрунтування своїх вимог про стягнення заробітної плати позивач посилався на те, що 07 травня 2012 року відносно нього було порушено кримінальна справа за ознаками скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

На підставі постанови від 07.08.2012 року слідчого з в особливо важливих справах прокуратури Одеської області ОСОБА_3 ОСОБА_2 було відсторонено від посади першого заступника Южненського міського Голови (а.с.25-38,т2).

Розпорядженням міського Голови Южненської міської ради від 12.09.2012року №02-49-151/1К ОСОБА_2 було відсторонено від вказаної насади без збереження заробітної плати на період проведення слідства (а.с.39т2). Таким чином, позивач був позбавлений заробітної плати, роботи.

Оспорюючи законність рішення місцевого суду в цій частині, прокурор посилався на те, що суд не зібрав допустимих доказів, якими підтверджується розмір середньої заробітної плати, в матеріалах справи відсутня довідка про середню заробітну плату позивача за останні два місяці перед відстороненням від посади.

Перевіряючи законність рішення суду в цій частині вимог, з урахуванням доводів апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції витребував у виконавчого комітету Южненської міської ради довідку про доходи ОСОБА_2 , який перед відстороненням від роботи обіймав посаду першого заступника міського Голови за два останніх місяця - березень, квітень 2012року. В довідці також надана інформацію про середньоденну заробітну плату (524,95грн.), середньомісячну заробітну плату (10761,48грн.) Вказана довідка видана приєднана до матеріалів.

До матеріалів справи приєднана таблиця індексу інфляції (Україна), з урахуванням індексу інфляції заробітна плата, яку втратив позивач складає суму 331834,68 грн. (розрахунок приєднаний до матеріалів справи та апелянтами не спростований).

За рішенням суду на користь позивача стягнута сума у меншому розмірі, 322160,78 грн., що позивач не оскаржує.

Перевірив розрахунок втраченого середнього заробітку позивача з урахуванням довідки про середню заробітну плату позивача, яка видана відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995року №100 « Про порядок обчислення середньої заробітної плати» зі змінами та доповненнями, з урахуванням індексу інфляції, судова колегія залишає рішення суду в цій частині без змін. При цьому колегія вважає обовязковим зазначити, що при виплаті позивачу суми втраченого заробітку у розмірі 322160,78грн. з вказаної суми відраховуються в державний бюджет обовязкові платежі ( єдиний соціальний внесок, податок з доходів фізичних осіб, тощо).

В апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що стягнення втраченого заробітку позивачу призведе до його збагачення. З таким доводом колегія не погоджується. Позивач був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, відсторонений від роботи, яку в подальшому взагалі втратив. Законом передбачено, що відшкодовується (повертається) заробіток та інші грошові доходи, які позивач втратив внаслідок незаконних дій слідчих органів.

На підставі рішення місцевого суду було вирішено питанню про негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітки за один місяць.

За наслідками перевірки законності рішення суду першої інстанції колегія ухвалює нове рішення. Відповідно до вимог ст. 319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення, тому відсутні підстави застосовувати ст. 367ч1 п.2 ЦПК України щодо негайного виконання рішення в частині виплати заробітної плати за один місяць.

При зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 303,307ч1п3,309ч1п.юп.3,4,316,317,319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

апеляційні скарги першого заступника прокурора прокуратури Одеської області, Головного Управління державної казначейської служби України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області 10.08.2016року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Головного Управління державної казначейської служби України в Одеській області, треті особи:прокуратура Одеської області, Головне управління національної поліції в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду змінити.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 ( ідиф. номер НОМЕР_1) у відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн. (сто тисяч грн.00 коп.)

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10.08.2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Головного Управління державної казначейської служби України в Одеській області, треті особи: прокуратура Одеської області, Головне управління національної поліції в Одеській області, про відшкодування матеріальної шкоди (втраченого заробітку) завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду у розмірі 322160,78 грн. залишити без змін

Рішення набуває чинності негайно після його проголошення.,

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: Н.Д. Плавич

ОСОБА_4

ОСОБА_5