№ 637/1034/17
РІШЕННЯ

Іменем України

12 грудня 2017 року с.м.т. Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Островської Н.І.,

за участю секретаря Бутрик Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду с.м.т. Шевченкове Шевченківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області, Шевченківської селищної ради Шевченківського району Харківської області про зняття арешту з нерухомого майна та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом , -

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогами про зняття заборони відчуження з нерухомого майна та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого 25.09.2014 року.

Як підставу позову зазначила, що 25.09.2014 року помер її батько, ОСОБА_2. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку № 38 по вул. Давидова-Лучицького в с.м.т. Шевченкове Шевченківського району Харківської області. Заповіту померлий не залишив. Вказує, що вона є єдиною спадкоємицею за законом після смерті батька. Звернувшись до Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, отримано відмову в звязку з виявленням заборони на нерухоме майно, що належало ОСОБА_2. На підтвердження вищезазначеного факту 25.09.2017 року вона отримала інформаційну довідку з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта (індексний номер: 98321548), відповідно до якої заборону відчуження на нерухоме майно накладено Шевченківською державною нотаріальною конторою Харківської області 05.04.2006 року на підставі повідомлення Шевченківського СПУ від 13.07.1982 року. Інші відомості відсутні. Зазначає, що їй невідома така організація як Шевченківське СПУ і всі намагання розшукати чи виявити таку юридичну особу виявилися марними. З 1982 року по теперішній час жодні претензії чи вимоги до її батька ОСОБА_2 не предявлялися жодною юридичною особою, житловий будинок в заставі чи іпотеці не перебував, будувався її батьком, перебував у його вільному володінні та користуванні все життя з моменту побудови. Проте, за свого життя батько не отримав свідоцтва про право власності на житловий будинок на своє імя. На даний час наявність заборони на нерухоме майно та відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок на імя батька порушує її право на спадкування, внаслідок чого не може оформити право власності на житловий будинок в порядку спадкування після смерті батька та отримати свідоцтво про право на спадщину. Позивач просить зняти заборону відчуження з нерухомого майна, належного ОСОБА_2, накладену Шевченківською державною нотаріальною конторою Харківської області 05.04.2006 року за реєстраційним номером обтяження 3063504, та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами № 38 по вул. Давидова-Лучицького-38 в с.м.т. Шевченкове Шевченківського району Харківської області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2, померлого 25.09.2014 року.

В судове засідання сторонни не з»явились, надали заяву про розгляд справи у відсутність. Позивач підтримала позов. Відповідачі визнали позов у повному обсязі.

У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

25.09.2014 року у с.м.т. Шевченкове Шевченківського району Харківської області помер ОСОБА_2 (а.с. 6).

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить спадкове майно у вигляді житлового будинку № 38 по вул. Давидова-Лучицького в с.м.т. Шевченкове Шевченківського району Харківської області (а.с. 12-16).

Заповіту померлий не залишив.

Позивач є донькою спадкодавця ОСОБА_2 (а.с. 7-9), а також є спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька.

Звернувшись до Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, позивачу в звязку з виявленням заборони на нерухоме майно, що належало ОСОБА_2 (а.с.17 ).

25.09.2017 року позивач отримала інформаційну довідку з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта за індексним номером: 98321548, відповідно до якої заборону відчуження на нерухоме майно накладено Шевченківською державною нотаріальною конторою Харківської області 05.04.2006 року за № 3063504 на підставі повідомлення Шевченківського СПУ від 13.07.1982 року, арх. документ № 4 за 13071982, інші відомості відсутні (а.с. 10).

З 1982 року по теперішній час жодні претензії чи вимоги до її батька ОСОБА_2 не предявлялися жодною юридичною особою, житловий будинок в заставі чи іпотеці не перебував, будувався її батьком, перебував у його вільному володінні та користуванні все життя з моменту побудови.

Проте, за свого життя ОСОБА_2 не отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок на своє імя.

Житловий будинок № 38 по вул. Давидова-Лучицького в с.м.т. Шевченкове Шевченківського району Харківської області будувався ОСОБА_2 у 1982 році на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 19.03.1982 року, укладеного ОСОБА_2 з виконавчим комітетом Шевченківської селищної ради Шевченківського району Харківської області, який 26.03.1982 року посвідчений Шевченківською державною нотаріальною конторою Харківської області за реєстраційним номером 352 та зареєстрований 02.12.1983 року у реєстраційній книзі № 9 за № 839 Чугуївського міжміського бюро технічної інвентаризації (а.с. 12, 13).

22.09.2015 року на замовлення позивача комунальним підприємством «Шевченківське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на житловий будинок № 38 по вул. Давидова-Лучицького в с.м.т. Шевченкове Шевченківського району Харківської області, згідно якому власником зазначено ОСОБА_2 (а.с. 14-16).

За повідомленням комунального підприємства «Шевченківське бюро технічної інвентаризації» в архівних реєстраційних матеріалах підприємства № 1 від 04.01.2016 року в архівних реєстраційних матеріалах станом на 31.12.2012 року за адресою: вул. вул. Давидова-Лучицького (колишня вул. 8 Березня), 38, с.м.т. Шевченкове, Шевченківського району, Харківської області, зареєстровано цілий житловий будинок за ОСОБА_2 на підставі договору безстрокового користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку від 19.03.1982 року, посвідченого Шевченківською державною нотаріальною конторою Харківської області 26.03.1982 року за реєстраційним номером 352, вартість житлового будинку станом на 04.01.2016 року становить 116 850,00 гривень (а.с. 11).

За інформацією виконавчого комітету Шевченківської селищної ради Шевченківського району Харківської області № 452 від 03.05.2017 року згідно будинковій книзі ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, с.м.т. Шевченкове, вул. Давидова-Лучицького, буд. 38, один, до дня смерті 25.09.2014 року (а.с. 18).

На підставі рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 24.01.2017 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2, померлим 25.09.2014 року, на час відкриття спадщини за адресою: вул. Давидова-Лучицького, 38, с.м.т. Шевченкове, Шевченківського району, Харківської області (а.с. 19, 20).

Згідно інформаційним довідкам зі Спадкового реєстру спадкових справ, заповітів, спадкових договорів, сформованих на наданих Шевченківською державною нотаріальною конторою Харківської області, після смерті ОСОБА_2, померлого 25.09.2014 року, із заявами про прийняття спадщини та про відмову від спадщини ніхто зі спадкоємців не звертався, спадкову справу не заведено, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, заповіти не посвідчувалися, спадкові договори відсутні (а.с. ).

На даний час наявність заборони на нерухоме майно від 13.07.1982 року на користь Шевченківського СПУ та відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок на імя ОСОБА_2 порушує право позивача на спадкування, внаслідок чого ОСОБА_1 не може оформити право власності на житловий будинок в порядку спадкування після смерті батька та отримати свідоцтво про право на спадщину.

Свідок ОСОБА_3 пояснила, що її чоловік допомагав будувати будинок за вказаною адресою, мешкали поблизу, рядом проживає донька ОСОБА_2, яка виховувалась на очах.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що з січня 1984 по 2003 роки працював у Шевченківському СПО з ОСОБА_2, з яким спілкувались до останнього.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 Цивільного процесуального кодексу України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Згідно частині 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Положеннями ст.ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст.ст. 316, 328 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно вимогам ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Правилами ст. 391 ЦК України встановлено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зі змісту статті 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

За частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили.

Статєю 41 Конституцією України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку щодо зняття заборони та визнання за позивачем права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті батька.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 154, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 328, 391, 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Зняти заборону відчуження з нерухомого майна, належного ОСОБА_2, накладену Шевченківською державною нотаріальною конторою Харківської області 05.04.2006 року за реєстраційним номером: 3063504.

Визнати за ОСОБА_1 з дня набрання рішенням суду законної сили право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами № 38 по вул. Давидова-Лучицького-38 в с.м.т. Шевченкове Шевченківського району Харківської області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2, померлого 25.09.2014 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копію рішення направити відповідачам.

Суддя

ОСОБА_5