Провадження №22-ц/784/2109/17
Головуючий у першій інстанції-Семенова Л.М.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Лівінського І.В.,

із секретарем Тищенком Л.С.,

за участю заявника - ОСОБА_1, його представника - ОСОБА_2,

особи, дії якої оскаржуються - Некрасової Н.В.,

боржниці - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

начальника Вітовського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області

на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2017 року у справі за скаргою

ОСОБА_1

на дії та бездіяльність державних виконавців та посадової особи Вітовського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області

(далі - Вітовський ВДВС)

У С Т А Н О В И Л А:

В січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії та бездіяльність державних виконавців та начальника Вітовського ВДВС.

Заявник зазначав, що на виконанні в Вітовському ВДВС знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення на його користь зі ОСОБА_4 грошових коштів за судовими рішеннями, що постановлені у період 2006-2015 років. Проте протягом 11 років жодне з них не виконано внаслідок неналежного виконання державними виконавцями відділу своїх посадових обов'язків та відсутності належного контролю з боку начальника Вітовського ВДВС. Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просив визнати неправомірною бездіяльність державних виконавців, в провадженні яких знаходилось зведене виконавче провадження, а також бездіяльність посадових осіб Вітовського ВДВС - начальників відділу.

Представник Вітовського ВДВС - начальник відділу Некрасова Н.В. заперечувала вимоги заявника, посилаючись на виконання державними виконавцями та нею особисто всіх передбачених законом дій, а також сплив строків звернення зі скаргою.

Справа неодноразово розглядалась судами.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 1 червня 2017 року скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державних виконавців залишено без розгляду. Судове рішення в цій частині вимог залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 1 серпня 2017 року, а в іншій частині - скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2017 року визнано неправомірною бездіяльність начальника Вітовського ВДВС Некрасової Н.В., що полягає у відсутності належного та ефективного контролю за діями державного виконавця, в провадженні якого перебувало зведене виконавче провадження щодо стягнення коштів зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 У задоволенні вимоги про зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

В апеляційній скарзі начальник Вітовського ВДВС просила ухвалу скасувати. Апелянт посилалась на недоведеність порушень нею вимог Закону «Про виконавче провадження» при виконанні судових рішень на користь ОСОБА_1, в тому числі і протягом 2016 року, а також не виявлення порушень вищим органом державного виконавчої служби під час перевірки у червні 2016 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Право сторони виконавчого провадження на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби передбачено статтею 383 ЦПК.

Згідно статті 383 ЦПК таку скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав та свобод.

Відповідно до правил статті 387 ЦПК у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії або бездіяльність неправомірними та зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Ці питання аналогічно вирішує і виконавче законодавство, а саме стаття 74 Закону «Про виконавче провадження» в редакції, чинній з 5 жовтня 2016 року та стаття 82 цього ж закону в попередній редакції (далі - Закон).

Відповідно до правил частини 3 статті ст. 74 Закону на начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, покладається контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Контроль у виконавчому провадженні начальником відділу здійснюється шляхом проведення огляду виконавчих проваджень та надання державним виконавцям вказівок та доручень.

Відповідно до пункту 9 Положення про районні, міські, міськрайонні відділи державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області, затвердженого наказом від1 серпня 2015 року №215/04 (далі - Положення), начальник відділу, поряд з іншим, здійснює керівництво його діяльністю, організовує роботу, забезпечує виконання відділом законів України, організовує розгляд звернень громадян з питань, пов'язаних з діяльністю відділу, організовує перевірку викладених в них фактів, виконує рішення і здійснює дії відповідно до Закону, розглядає скарги на дії (бездіяльність) державних виконавців та здійснює інші дії відповідно до законодавства, а також вносить подання пропозиції щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності державних виконавців.

З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у Вітовському ВДВС знаходиться зведене виконавче провадження, до складу якого також входять виконавчі листи, видані на підставі судових рішень, ухвалених судом протягом 2006-2015 років, про стягнення зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошових коштів на загальну суму більш ніж 220 тис.грн. (а.с. 31-35).

При цьому ОСОБА_1 займав активну позицію як сторона виконавчого провадження, слідкував за вчиненням виконавчих дій, користувався своїми правами стягувача.

Протягом 2006-2011 років судові рішення не виконані, заявник грошових коштів не отримував.

ОСОБА_1 неодноразово звертався зі скаргами на бездіяльність державних виконавців та посадових осіб органів виконавчої служби до вищестоящих органів державної виконавчої служби та органів місцевого самоврядування (а.с. 42-43, 47-48, 171-182).

У 2013-2015 роках бездіяльність державних виконавців була предметом і досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтями 382 КК України, що проводилось за заявами ОСОБА_1 (а.с. 40-41, 55-58).

Також ОСОБА_1 звертався зі скаргою на бездіяльність державних виконавців в судовому порядку. Судом було встановлено, що заходи по реалізації майна боржниці ОСОБА_4 тривалий час не вживались, що сприяло втраті арештованого майна. Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 3 лютого 2011 року бездіяльність органу державного виконання визнана неправомірною ( а.с. 36-37, 39).

При розгляді інших питань, пов'язаних з виконанням судових рішень, судом було встановлено, що ОСОБА_4 не тільки ухиляється від їх виконання, але й своїми діями перешкоджає виконанню рішень суду, що стало підставою тимчасового обмеження у виїзді боржниці за межі України та надання судом дозволу на примусове проникнення до її житла (а.с. 38).

Протягом всього часу виконавчі листи за судовими рішеннями неодноразово повертались стягувачу у зв'язку з неможливістю виявити майно боржника, на яке можливо звернути стягнення (майно зникало, право не оформлювались, земельна ділянка не оброблялась).

Нарешті у червні 2016 року, вперше за останні роки, державному виконавцю вдалось виявити майно ОСОБА_4, на яке можливо звернути стягнення.

2 червня 2016 року проведено опис майбутнього урожаю ячменю на земельній ділянці площею 5,42 га в межах Шевченківської сільради, що належить ОСОБА_4 ( а.с. 190-191). В акту зазначено приблизний період збирання врожаю - 20 червня -20 липня 2016 року.

Описане майно передано на зберігання боржниці ОСОБА_4

Враховуючи тривалість невиконання судових рішень, в тому числі і внаслідок невжиття державними виконавцями відповідних та своєчасних заходів, численні обгрунтовані скарги стягувача, а також опір ОСОБА_4 щодо реального погашення боргів, державний виконавець, виявивши майно, мав ретельно слідкувати за виконанням боржницею обов'язків зберігача арештованого майна, вчасно встановити факт збору урожаю, вживати заходи щодо його збереження та реалізації.

Виняткові обставини виконавчого провадження вимагали особливого та першочергового контролю з боку керівництва - начальника ВДВС в межах його повноважень (навіть прийняття справи до свого провадження).

Проте у період червня - серпня 2016 року жодних дій, спрямованих на реалізацію арештованого майна, державним виконавцем не вчинено.

14 вересня 2016 року державним виконавцем відділу здійснено виїзд на земельну ділянку ОСОБА_4 та виявлена відсутність урожаю (а.с. 192)

17 листопада 2016 року направлено повідомлення до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення боржницею ОСОБА_4

Жодних відомостей про здійснення начальником ВДВС Некрасовою Н.В. дієвого контролю за здійсненням виконавчих дій стосовно ОСОБА_4, в тому числі шляхом надання державному виконавцю доручень та вказівок, матеріали справи та матеріали виконавчого провадження не містять.

Не встановлено судом і фактів вжиття начальником ВДВС у 2016 році дисциплінарних заходів до державних виконавців, в провадження яких знаходилось виконавче провадження щодо ОСОБА_4

Відповідь начальника ВДВС Некрасової Н.В. на скаргу ОСОБА_1, направлену у січні 2017 року, містить лише незначний перелік виконавчих дій, вчинених впродовж 2015-2016 років. Факт втрати арештованого майна до відома стягувача не доведено (а.с. 181-182).

Окільки бездіяльність у будь-якому прояві має триваючий характер, і бездіяльність начальника ДВС продовжувалась і на час звернення ОСОБА_1 до суду, колегія суддів вважає дотриманим процесуальний строк, передбачений статтею 385 ЦПК.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що начальник відділу Некрасова Н.В., в порушення вимог частини 4 статті 74 Закону та посадових обов'язків, передбачених пунктом 9 Положенням, не забезпечила належного контролю (огляд зведеного виконавчого провадження, надання вказівок, доручень тощо) за вчиненням виконавчих дій у виконавчому провадженні стосовно ОСОБА_4, що поряд з бездіяльністю державного виконавця призвело до втрати арештованого майна, на яке було можливо звернути стягнення на користь ОСОБА_1

При цьому при вирішенні спору суд першої інстанції також виходив з загальних принципів цивільного судочинства щодо обов'язковості та виконуваності судових рішень (стаття 14 ЦПК) та застосував основні положення статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположнитх свобод, а також практику Європейського суду. Висновки суду викладені в мотивувальній частині судового рішення.

Вирішуючи питання щодо покладення на начальника відділу обов'язку усунути допущені порушення, як то вимагає правило частини 2 статті 387 ЦПК, суд виходив з того, що станом на 7 вересня 2017 року виконавче провадження завершене на підставі пункту 2 статті 37 Закону( а.с. 194-195).

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Посилання апелянта на те, що 16 червня 2016 року зведене виконавче провадження було перевірено вищестоящим органом та повернуто до відділу без зауважень, на висновки суду не вливає, оскільки предметом оцінки судом діяльності начальника ВДВС був період з червня 2016 року (а.с. 189).

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили би порушення ним вимог процесуального та виконавчого законодавства, матеріали справи не містять.

Підстав для скасування ухвали суду та відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 311 чи 312,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу начальника Вітовського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів зх. Цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: І.В.Лівінський

В.В.Коломієць