Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.

за участю

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 за участю третіх осіб ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд», Моторно (транспортного) страхового бюро про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 за участю третіх осіб ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивував тим, що 14 лютого 2016 року, близько 14 год. 30 хв. по прос. Глушкова, 42 в м. Києві ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Renault Kangoo» д/н НОМЕР_1 не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу і дистанції та допустив зіткнення з автомобілем марки «Chery Tiggo» д/н НОМЕР_2, власником якого є позивач. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України. Згідно звіту № 1706/15 про визначення вартості матеріального збитку від 22 березня 2016 року, вартість матеріального збитку заподіяного власникові автомобіля «Chery Tiggo» д/н НОМЕР_2 складає 32 471,59 грн. Також позивачу заподіяно моральну шкоду, яка виражається в порушенні права власності позивача, переживаннях та стражданнях з приводу невідшкодування в добровільному порядку відповідачем завданої шкоди, хвилюваннях про відновлення пошкодженого автомобіля, які тримали його в нервовості та психологічній напрузі. Втрата автомобіля призвела до зміни звичного робочого дня. Моральну шкоду він оцінює в сумі 5 000,00 гривень. Просить суд стягнути з відповідача матеріальні збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 32 471,59 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. та судовий збір.

03 травня 2017 року ухвалою суду залучено Моторно (транспортне) страхове бюро України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Позивач у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснювали ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, просила задовольнити позов.

Відповідач у судовому засіданні не визнав позовні вимоги. Пояснив, що його відповідальність застрахована, тому позивач повинен звертатися з вимогами до страхової компанії. З розміром визначення вартості матеріального збитку у звіту згоден.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила.

Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи Моторного (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До початку судового засідання надала письмові заперечення, в яких зазначено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 була застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Скайд», а потерпілого - у Публічному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Українська страхова група». На даний момент у Моторного (транспортного) страхового бюро України відсутні дані щодо банкрутства або ліквідації Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд». Із зазначених підстав представник Моторного (транспортного) страхового бюро України просила розглядати справу без її участі та постановити рішення відповідно до чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні обставини справи.

Позивач ОСОБА_4 є власником автомобіля марки «Chery Tiggo» д/н НОМЕР_2 (а.с. 7).

05 квітня 2016 року постановою Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України (а.с.8).

Згідно витягу з Єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідальність за завдання шкоди автомобілем «Renault Kangoo» д/н НОМЕР_1 була застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ 5540854, виданий страховою компанією Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд», яке 31 травня 2016 року позбавлене права укладати договори страхування (а.с.141).

Відповідно до вимог п.п. 8,9 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно ст.1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 " Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди" під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з зв'язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин по справі (докази) встановлюються, у тому числі на підставі висновків експертів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Тому справа розглядається на підставі наявних у справі доказів та у в межах заявлених вимог.

Відповідно до звіту № 1706/15 про визначення вартості матеріального збитку від 22 березня 2016 року, вартість матеріального збитку заподіяного власникові автомобіля «Chery Tiggo» д/н НОМЕР_2 становить у розмірі 32 471,59 грн.(а.с. 9-12, 12зв.-13, 13зв.-16, 17-22).

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як вбачається з п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Позивачем заявлені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди відповідачем у розмірі 32 471 грн. 59 коп.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Встановлені обставини свідчать про наявність підстав щодо відшкодування відповідачем ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 32 471 (тридцять дві тисячі чотириста сімдесят одна) грн. 59 коп.

Також позивачем заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. 00 коп.

При з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст.1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв'язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв'язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди.

У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазначивши моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Враховуючи роз'яснення, що містяться у п.9 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв'язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості.

Суд дійшов висновку, що діями відповідача ОСОБА_3 спричинені позивачу моральні страждання, які пов»язані з пошкодженням транспортного засобу.

Однак, при визначенні розміру відшкодування, керуючись встановленими законом принципами виваженості та розумності, суд визначає у відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 2 500,00 грн. В іншій частині заявлених вимог відмовити.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за подачу позову майнового характеру в розмірі 551 грн.20 коп., згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено повність, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру у розмірі 551 грн. 20 коп.

Крім цього, оскільки вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволення, а позивачем при поданні позовної заяви не сплачено судовий збір у розмірі 551,20 грн., тому з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 16, 22, 23,ст.ст. 511,636, 999,1166,1167, 1187,1194 ЦК України, п. 4 постанови № 6 від 27 березня 1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди», п.п. 3, 5,7,9 постанови № 4 від 31 березня 1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 10, 11, 60, 79, 80, 84, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 за участю третіх осіб ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд», Моторно (транспортного) страхового бюро про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_5, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 32 471 (тридцять дві тисячі чотириста сімдесят одна) грн. 59 коп., у відшкодування моральної шкоди у сумі 2 500 (дві тисячі пятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_5, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, судовий збір майнового характеру у сумі 551 (п"ятсот п"ятдесят одна) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, на користь держави судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 01 грудня 2017 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна