Справа № 502/2252/17
УХВАЛА

04 грудня 2017 року м. Кілія

Суддя Кілійського районного суду Одеської області Манжос Н. В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 міської ради про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Кілійського районного суду Одеської області 30.11.2017 року з позовом до ОСОБА_2 міської ради в якому просить суд:

- встановити факт спільного проживання позивача та ОСОБА_3 за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Київська, 102, починаючи з 2000 року до дня відкриття спадщини, тобто до 06.12.2006 року;

- визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 3, 94 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 06.12.2006 року.

При ознайомлені з позовною заявою та доданими до неї документами встановлені підстави для залишення позову без руху, у звязку з недодержанням вимог ст. 119, 120 ЦПК України при його оформлені.

Згідно ст. 119 ч. 2 п. 5 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а згідно п. 6 повинні бути зазначені докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

В порушення вимог ст. 119 ЦПК України, додані до позову письмові докази не читаємі.

Відповідно до абзацу 14-15 п. 3.1 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні виникає, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

За правилами ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Позивачем, в підтвердження фактів викладених в позові надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 02.12.2015 року винесену державним нотаріусом Болградської районної нотаріальної контори Одеської області з якої вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3, яка померла 06.12.2006 року, у звязку з пропуском шестимісячного строку, наданим законом для прийняття спадщини. Однак позивач звернувся до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності, при цьому позивач не просить суд поновити строк для звернення до нотаріальної контори для прийняття спадщини та на вимогу ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», не надає Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, з зазначенням відповідних вмотивованих підстав.

Відповідачем в позовній заяві зазначено ОСОБА_2 міську раду, але позивач в позовній заяві, відповідно до вимог ст. 119 ч. 2 п. п. 5, 6 ЦПК України не вказав, які законні права позивача з боку відповідача були порушені і в чому вони полягають.

Також позивачем не зазначено в позові і не підтверджено відповідними письмовими доказами наявність, або відсутність інших спадкоємців за Законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 06.12.2006 року.

Позивач зазначила в позовній заяві ціну позову в розмірі 122 800, 00 копійок, однак не обґрунтувала і не підтвердила відповідними доказами, що саме таку вартість становить спірне майно, на яке позивач просить суд визнати право власності за нею.

Також, треба зазначити, що від ціни позову залежить ставка судового збору при подачі позову до суду, що повинно відповідати вимогам Закону України «Про судовий збір», від 08.07.2011 року, № 3674-VI.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 80 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року, «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» № 2658-III від 12.07.2001 року, в редакції від 13.01.2016 року, оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Таким чином, позивач повинен зазначити ціну позову, щодо вимог майнового характеру з урахуванням загальної вартості майна, яка має бути встановлена згідно його оцінки.

У відповідності до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 119, 120 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позову без руху та надає позивачу строк для усунення недоліків.

Керуючись ст. 119, 120, 121 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 міської ради про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на спадкове майно залишити без руху.

Надати позивачу строк пять днів з дня отримання даної ухвали суду для усунення недоліків заяви.

Якщо позивач не усуне недоліки, позовна заява буде вважатися неподаною і повернена позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_4