Номер провадження: 22-ц/785/1894/17
Головуючий у першій інстанції Лебединський С. Й.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сидоренко І.П., Станкевича В.А.,

при секретарі: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Березівського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро Українидо ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентною виплатою,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2016 рокуМоторному (транспортному) страховому бюро України у задоволенні позовудо ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентною виплатою - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Моторне (транспортне) страховове бюро України подало до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Березівського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2016 рокута ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким позовну заяву задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам в повному обсязі з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 березня 2013 р. о 01-00 годині відповідач керуючи автомобілем НОМЕР_1, по вул. В. Арнаутській у м. Одесі, не вибрав безпечну швидкість руху внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, який рухався попереду та зупинився. Своїми діями відповідач порушив п.12.1 Правил дорожнього руху України.

22 квітня 2013 р. постановою Малиновського районного суду м. Одеси відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності із накладенням адміністративного штрафу у розмірі 425 гривень.

Діями відповідача було заподіяно шкоду водію автомобілю ВАЗ у розмірі 17 731 гривень 18 коп.

Відповідач заподіяну шкоду не відшкодував, крім цього він не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У зв'язку із настанням події передбаченої п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач здійснив регламенту виплату потерпілому в розмірі 15 093 гривень 65 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1/20463 від 22 листопада 2013р.

Крім цього, позивачем були понесені витрати на встановлення розміру збитків та збір документів по справі в розмірі 819 гривень що підтверджується платіжним дорученням №3928 від 13 листопада 2013 р.

25 листопада 2013 р. позивач звернувся до відповідача із листом про компенсацію понесених витрат, пов'язаних із регламентною виплатою у добровільному порядку, але відповідач відмовився.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку необхідно застосувати механізм суброгації, а не регресу, тому позивач пропустив строк позовної давності, який сплинув 21.03.2016 року, оскільки ДТП було скоєно 21.03.2013 року.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду до якого суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За правилами ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено чіткий перелік випадків, в яких може звернутися страховик після виплати страхового відшкодування з позовом в порядку регресу до страхувальника або водія, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Разом з тим статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Таким чином, ЦК України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме: особисте, майнове та страхування відповідальності.

Згідно з ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за задані збитки (суброгація).

Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.

За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов'язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес - це нове право, що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те, що страховик виконав обов'язок за страховим зобов'язанням. Отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов'язання страховиком, суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 у п. 27 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку має здійснюватися відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентною виплатою.

Отже, оскільки МТСБУ 22.11.2013 року здійснило регламенту виплату потерпілому в розмірі 15 093 гривень 65 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1/20463 то позивачем не порушено вимоги ст. 257 ЦК України щодо загальних строків позовної давності.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За встановлених обставин, колегія приходить до висновку, що вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро Українидо ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентною виплатою є законними і підлягають задоволенню.

Відповідно ст..88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України- задовольнити частково.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро Українидо ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентною виплатою - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро Україникошти в розмірі понесених витрат в розмірі 15912,65 грн. (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот дванадцять гривень 65 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро Українисудовий збір в розмірі 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень) за подачу позовної заяви, та судовий збір в розмірі 1515,80 грн. (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять гривень 80 коп.) за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: І.П. Сидоренко

В.А. Станкевич