АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/978/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2017 року У справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особи: комітет самоорганізації населення мікрорайону «Благовісний», ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_7 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що їй та її померлому сину ОСОБА_10 на праві спільної часткової власності належать по 3/20 часток будинковолодіння. Спадщину після сина вона ще не оформила. Співвласниками іншої частини домоволодіння є ОСОБА_8А.(8/25 частини ), ОСОБА_6 (38/100 частини), яка оформила спадщину після своєї матері ОСОБА_9 Дане домоволодіння № 26 по вул. Крилова в м. Черкаси розташоване на земельній ділянці площею 622 кв.м.

Зазначила, що 21.01.2003 року співвласниками будинковолодіння по вул. Крилова, 26 в м. Черкаси ОСОБА_8, ОСОБА_11 (колишня власниця будинковолодіння) та ОСОБА_9 був встановлений порядок користування спірною земельною ділянкою, відповідно до якого земельна ділянка ОСОБА_12 складає 184 кв.м., земельна ділянка ОСОБА_8 та ОСОБА_9 складає 428 кв.м.

Вказувала, що ОСОБА_6 чинить їй перешкоди в користуванні її частиною земельної ділянки, зокрема, з метою обладнання стоянки свого автомобіля самовільно без її згоди зняла огорожу на виділеній їй земельній ділянці, знищила та викинула металеві стовпчики, які вказували межі земельної ділянки, познімала бордюрні камені під огорожуючою сіткою та на стежці земельної ділянки чим порушила її планування; засипала дренажну яму водостоку, внаслідок чого на подвірї накопичується стічна вода від опадів; перекрила вхід на земельну ділянку, поставила металеві ворота з хвірткою при вході на виділену їй земельну ділянку, яка постійно зачинена замком відповідачки; передвинула до входу на виділену їй земельну ділянку електричну опору № 9б, практично закрила доступ до входу в будинковолодіння, що унеможливлює користування та розпорядження власністю. Добровільно усунути вищевказані перешкоди відповідач відмовляється.

Просила суд зобовязати ОСОБА_6 не чинити перешкод у користуванні виділеною їй земельною ділянкою № 26 по вул. Крилова в м. Черкаси та відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Ухвалено зобовязати ОСОБА_6 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_7 її земельною ділянкою № 26 по вул. Крилова в м. Черкаси, а саме:

поновити та встановити металеві стовпчики та відновити межу розділу виділеної земельної ділянки ОСОБА_7; відновити дренажну яму водостоку; зняти металеві ворота з хвірткою при вході на виділеній у користування земельній ділянці ОСОБА_7.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись, що рішення суду прийнято з неповним з»ясуванням судом обставин у справі та порушенням норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати і ухвалити у справі нове рішення, яким ОСОБА_7 відмовити в позові

Заслухавши осіб, які з»явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 12.08.2003 року ОСОБА_7 та ОСОБА_13 набули у власність по 3/20 частини кожен в домоволодінні № 26 по вул.. Крилова в м. Черкаси (попередній власник ОСОБА_12П.).

Із матеріалів справи вбачається, що станом на час звернення з позовом в суд, ОСОБА_7 та її син ОСОБА_10 (помер, правонаступником є його мати ОСОБА_7.) є співвласниками домоволодіння № 26 по вул. Крилова в місті Черкаси в розмірі по 3/20 частини кожен. Іншими співвласниками домоволодіння є ОСОБА_6 38/100 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.10.2016 року, посвідченого Першою Черкаською державною нотаріальною конторою (попередній власник ОСОБА_9Д.); ОСОБА_8 8/25 частин на підставі договору дарування від 12.03.1992 року, посвідченого Черкаською державною нотаріальною конторою.

21.01.2003 року між співвласниками домоволодіння № 26 по вул. Крилова в місті Черкаси ОСОБА_8, Сім»янистою Н.П. та ОСОБА_9 було підписано нотаріально посвідчену заяву, зі змісту якої вбачається, що сторонами було встановлено порядок користування спірною земельною ділянкою, на підставі плану земельної ділянки, розробленого Черкаським відділенням інституту «Укргеоінформ» м. Черкаси, відповідно до якого земельна ділянка спільного користування складає 10 кв.м., земельна ділянка ОСОБА_14 184 кв.м., земельна ділянка ОСОБА_8 та ОСОБА_9 428 кв.м.

Із схематичного плану земельної ділянки до технічного паспорту на житловий будинок № 26 по вул.. Крилова в м. Черкаси, наданої позивачкою /а.с. 7-8/ вбачається, що загальна площа земельної ділянки складає 622 кв. м.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою ОСОБА_6 були зруйновані металеві стовпчики межі розподілу виділеної позивачці земельної ділянки, зруйновано дренажну яму для водостоку, знесено без її згоди паркан, який знаходиться на її земельній ділянці та встановлено новий цегляний з металевою хвірткою при вході, що перешкоджає вільному доступу до її власності та порушує її право на користування земельною ділянкою.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ч. 2 ст. 152 ЗК України встановлює, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Тобто, порушення, невизнання або оспорювання права власності або права користування на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу передбаченого 152 ЗК України.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень.

В порушення вимог вказаних статей цивільно-процесуального законодавства позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідачка зруйнувала металеві стовпчики межі розподілу виділеної позивачці земельної ділянки, зруйнувала дренажну яму для водостоку, знесла паркан, який знаходився на земельній ділянці позивачки.

Відповідно до положень ст. 125 ЗК України /в редакції, яка діяла на момент укладення договору купівлі-продажу/ право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Положеннями ст. 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується держаним актом, право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Жодних документів, які б підтверджували право власності або право постійного користування земельною ділянкою, на яку вказує позивачка, остання суду не надала та вони відсутні в матеріалах справи.

Усунення будь-яких порушень прав особи на землю може бути застосовано судом у разі встановлення, що таке порушення мало місце, в чому саме полягає таке порушення та якими доказами це підтверджується.

Оскільки в ході розгляду справи вказані вище обставини встановлені не були, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що з боку відповідачки мало місце порушення права ОСОБА_7 користування земельною ділянкою

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що за положеннями частин 1-3 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників, або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується в суді.

В матеріалах справи відсутні докази того, що спірна земельна ділянка передавалась у власність сторонам у справі, а з питанням вирішення даного спору ОСОБА_7 до органів місцевого самоврядування в порядку передбаченому ст. 158 ЗК України не зверталася.

Колегія суддів також звертає увагу, що ОСОБА_6 є спадкоємцем ОСОБА_9, яка померла, однак вказана у справі в якості третьої особи.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особи: комітет самоорганізації населення мікрорайону «Благовісний», ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком скасувати.

Ухвалити у справі нове рішенням, яким ОСОБА_7 в позові до ОСОБА_6, треті особи: комітет самоорганізації населення мікрорайону «Благовісний», ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :