"24" листопада 2017 р.
Справа № 2-941/11
Провадження № 2/642/184/17
РІшенНЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л.,

з участю секретаря - Бондаренко В.П.,

представника позивачки - ОСОБА_1.,

представника відповідачки ОСОБА_2. - ОСОБА_3.,

представника відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5.,

представника 3-ї особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради - Сурової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7, 2001 року народження, ОСОБА_8, 2004 року народження, ОСОБА_9, 2008 року народження, ОСОБА_10, 2006 року народження, ОСОБА_11, 2003 року народження,

до ОСОБА_12, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_13 про визнання права власності, визнання договорів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння,

та за зустрічним позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_6, що діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7, 2001 року народження, ОСОБА_11, 2003 року народження, ОСОБА_10, 2006 року народження, ОСОБА_8, 2004 року народження, ОСОБА_9, 2008 року народження, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_13 про визнання права власності, стягнення грошових коштів, визнання договорів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння

3-і особи - Друга державна нотаріальна контора, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,

встановив:

Позивачка ОСОБА_6., яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7., 2001 року народження, ОСОБА_8., 2004 року народження, ОСОБА_9., 2008 року народження, ОСОБА_10., 2006 року народження, ОСОБА_11., 2003 року народження, звернулась 1 березня 2011 року до суду з позовом до ОСОБА_12., ОСОБА_2., ОСОБА_4, ОСОБА_13. про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_14 (батька її дітей), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги позивачка неодноразово уточнювала, доповнювала.

В остаточній редакції позовних вимог(а.с.138-142,.218-219, том 2) просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_14.:

-на 1/2 частину гаражного боксу АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя;

-на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_14;

-на 1/16 частину гаражного боксу АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_14;

-на 1/8 частину квартири АДРЕСА_3 після смерті чоловіка;

-на 1/2 частину грошових коштів на рахунку НОМЕР_1 в ПАТ «Державний ощадний банк України» в розмірі 6649, 76 грн. в порядку поділу спільного майна подружжя;

-на 1/8 частину грошових коштів в ПАТ «Державний ощадний банк України" в сумі 11 415, 11 грн., а саме в розмірі 1 426, 89 грн.в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка.

Також просить визнати за своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9., ОСОБА_10., ОСОБА_11 право власності в порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_14.:

- на 1/16 частину гаражного боксу АДРЕСА_1 за кожним;

- на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 за кожним;

- на 1/8 частину квартири АДРЕСА_3 за кожним;

-на 1/8 частину грошових коштів на рахунках ПАТ «Державний ощадний банк України» в сумі 11415, 11 грн, а саме в розмірі 1426, 89грн. за кожним.

Крім того, просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений 15.08.2011 між ОСОБА_12. та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Жовнір Л.П., р.№2185; та договір іпотеки вказаноїквартири, укладений 25.11.2014 між ОСОБА_13 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гуменною Л.П., р.№4639, а також витребувати вказану квартиру з чужого незаконного володіння ОСОБА_4.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6. у посилається на те, що після смерті її чоловіка ОСОБА_14., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцями є:вона - позивачка - та їхніх з чоловіком п'ятеро неповнолітніх дітей, а також діти чоловіка від попереднього шлюбу -ОСОБА_12 та ОСОБА_15. Син чоловіка ОСОБА_15. помер ІНФОРМАЦІЯ_2, до смерті батька, тому право спадкування перейшло до його доньки ОСОБА_2. Після смерті чоловіка у встановленому законом порядку спадщину прийняли 8 спадкоємців: вона - позивачка, їхніх п'ятеро дітей, син чоловіка від першого шлюбу - ОСОБА_12 та в порядку вимог ч.4 ст. 1268 донька померлого ОСОБА_6. - ОСОБА_2.

До спадщини після смерті ОСОБА_14. входить квартира АДРЕСА_2, квартира АДРЕСА_3, гаражний бокс АДРЕСА_1, грошові кошти на рахунках у відділеннях «Державний ощадний банк України».

Позивачка посилається на те, що гаражний бокс побудовано нею разом з чоловіком під час шлюбу,тому є спільним майном подружжя, у зв'язку з чим вона має право на ? частину гаражу, оскільки частки подружжя є рівними, а розподілу між 8 спадкоємцями за законом після смерті її чоловіка підлягає 1/2 частина гаражу, тому слід визнати право власності в порядку спадкування з законом за вказаними 8 спадкоємцями, у тому числі за нею, на 1/16 частину гаражного боксу за кожним.

Позивачка зазначає, що в період шлюбу в ПАТ «Державний ощадний банк України на ім'я чоловіка були відкриті рахунки на загальну суму 18064 грн. 87 коп. Рахунок НОМЕР_2 відкритий 20.01.1989 року. Рахунок НОМЕР_1 відкритий в період шлюбу зі спадкодавцем - 16.07.2010 року, тому грошові кошти на вказаному рахунку є спільним майном подружжя, їй належить ? частина вказаних грошових коштів у розмірі 6 649, 76 грн. , а решта грошова сума в розмірі 11 415, 11 грн. підлягає розподілу між 8 спадкоємцями, по 1/8 частині кожному, тому просить визнати право власності за нею та її п'ятьома дітьми на 1 426, 89 грн. за кожним в порядку спадкування за законом.

Право власності на квартиру АДРЕСА_2 слід визнати за кожним з вказаних 8 спадкоємців, по 1/8 частині за кожним.

Також позивача зазначила, що відповідно до мирової угоди, затвердженою ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 24.06.2011, за ОСОБА_12. було визнане право власності на квартиру АДРЕСА_3, яка в подальшому була ним відчужена за договором купівлі-продажу від 15.08.2011 року ОСОБА_4 Однак ухвала суду про затвердження мирової угоди ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14.11.2015 скасована, тому квартира перейшла до спадкової маси.

Посилаючись на те, що квартира вибула з володіння власників на підставі рішення суду, яке було скасовано, тому вказане майно вибуло поза волею власників, зазначає, що відповідно до ст. ч.1 ст. 388 ЦК України вказана квартира №212 підлягає витребуванню з незаконного володіння ОСОБА_4, а договір купівлі-продажу слід визнати недійсним внаслідок недодержання передбачених ч.ч.1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України вимог, та тим, що відпала правова підстава, на якій ОСОБА_12 набув право власності на вказану квартиру.Вказана квартира у подальшому 25.11.2014 була передана в іпотеку ОСОБА_13, та договір іпотеки слід також визнати недійсним, оскільки відсутнє право іпотекодавця на вказану квартиру.

Відповідачка ОСОБА_2. звернулась з зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_11., що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей, а також до ОСОБА_12., ОСОБА_4, ОСОБА_13., про визнання права власності, стягнення грошових коштів, визнання договорів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння.

В остаточній редакції позовної заяви (а.а.102-105, том2; а.с.2-4, том 3) відповідачка ОСОБА_2. просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_14. - батька її померлого батька ОСОБА_6.:

-на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2;

-на 1/8 частину гаражного боксу АДРЕСА_1;

-на 1/8 частину квартири АДРЕСА_3;

-на 1/24 частину квартири АДРЕСА_2;

-стягнути з ОСОБА_11. на її користь 1/8 частину грошових коштів в розмірі 2258,11 грн., знятих з рахунків відкритих у ПАТ «Державний ощадний банк України» після укладення мирової угоди.

Також просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений 15.08.2011 між ОСОБА_12. та ОСОБА_4, договіріпотеки вказаної квартири, укладений 25.11.2014 між ОСОБА_13 та ОСОБА_4, та витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 вказану квартиру.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2. посилається на те, що після смерті ОСОБА_14. спадкоємцями по закону є позивачка, їхні зі спадкодавцем п'ятеро дітей, його син ОСОБА_12 та на підставі ч.1 ст. 1266 ЦК України за правом представлення вона- онука спадкодавця - ОСОБА_2., оскільки на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_14. її батько ОСОБА_15. - син ОСОБА_14. -помер ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_14 був власником квартири АДРЕСА_3, квартири АДРЕСА_2,гаражного боксу АДРЕСА_1, рахунків в ПАТ «Державний ощадний банк». Частка кожного спадкоємця праві власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_14. становить 1/8.

Позивачка на підставі ухвали суду від 24.06.201 про затвердження мирової угоди зареєструвала право власності на себе та своїх дітей на квартиру АДРЕСА_2 і гаражний бокс, отримала з рахунку № НОМЕР_2 на ім'я спадкодавця ОСОБА_14. в ПАТ «Державний ощадний банк» грошові кошти в розмірі 4 765 грн. 34 коп., та з рахунку НОМЕР_1 у розмірі 13 299 грн. 53 коп., а всього отримала 18064 грн. 87 коп., тому вона просить стягнути з позивачки 1/8 частину вказаних грошових коштів, а саме 2 258 грн. 11 коп., які належать їй на праві власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_14.

Крім того, відповідач ОСОБА_12 на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди зареєстрував за собою право власності на квартиру АДРЕСА_3, та 15.08.2011 продав цю квартиру ОСОБА_4 Зазначена квартира також входить до спадкової маси, та її - відповідачки ОСОБА_2. - частка у праві власності на вказану квартиру становить 1/8.

Також зазначає, що після смерті її батька - ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_2 року спадкоємцями за законом його дружина ОСОБА_17, вона -відповідачка ОСОБА_2.- його дочка, та його батько ОСОБА_14 Спадкове майно після смерті ОСОБА_6. складається з квартири АДРЕСА_2. Батько спадкодавця ОСОБА_14 не встиг прийняти спадщину у встановлений законом 6-місячний термін, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, у зв'язку з чим згідно зі ст. 1266 ЦК України спадкування за правом представлення перейшло до неї - ОСОБА_2., як онуки. Вона просить визнати за нею право власності на 1/24 частину вказаної квартири, оскільки за правом представлення на підставі ч.1 ст. 1266 ЦК України їй перейшло право на 1/8 частку від 1/3 частки цієї квартири, яка б належала ОСОБА_14 після смерті її батька.

Другим спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_14. є його син ОСОБА_12, який разом з ОСОБА_6. приховав наявність неповнолітнього спадкоємця та оформив право власності на спадщину на себе, ОСОБА_6 та її неповнолітніх дітей.

Отже, вона - ОСОБА_2. була безпідставно та навмисно позбавлена права на спадкове майно, та без урахування її інтересів було вчинено правочин щодо відчуження майна та розподіллено кошти, внесено записи до Реєстру прав власності на нерухоме майно. З цього приводу ОСОБА_17., яка діяла в її -ОСОБА_2. інтересах, коли вона буле неповнолітньою, звернулась до правоохоронних органів та триває досудове розслідування.

Також на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди ОСОБА_12 зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_3, яку продав ОСОБА_4 Зазначена квартира входить до спадкової маси, а отже їй - ОСОБА_2 належить 1/8 частки цієї квартири.

В обґрунтування зустрічного позову щодо визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири від15.08.2011 та договору іпотеки від 25.11.2014, а також витребування квартири з чужого незаконного володіння посилається на ті ж обставини, на які посилається позивачка, про що зазначено вище.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 основний позов підтримала, зустрічний позов визнала частково. Проти позовних вимог ОСОБА_2. про визнання права власності на 1/8 частину квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, визнання недійсними договорів купівлі-продажу останньої квартири та договору іпотеки не заперечувала. Позов в частині визнання права власності на частину гаражного боксу визнала частково, в розмірі 1/16 частки. Проти визнання права власності на 1/24 частину квартири АДРЕСА_2 заперечувала, посилаючись на те, що рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано право власності неповнолітніх дітей позивачки за кожним на 1/15 частину вказаної квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_14., тому при розгляді даної справи не може бути визнано право власності на 1/24 частину за відповідачкою ОСОБА_2. Також частково визнала позов в частині права власності на грошові кошти на рахунках, посилаючись на те, що рахунок НОМЕР_1 відкритий 16.07.2010 6092 в період шлюбу з ОСОБА_14., тому ? частина вказаного вкладу є її часткою у спільному майні подружжя, а решта ? частина входить до спадкової маси після смерті чоловіка. Визнала частково позов про визнання права власності на частину гаражного боксу, в розмірі 1/16 частини, посилаючись на те, що гараж придбаний в період шлюбу та є спільною власністю подружжя, тому їй належить на прав власності ? частка гаражного боксу, а решта ? частина входить до спадкової маси.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_2. - ОСОБА_3. основний позов визнав частково, не заперечував проти визнання права власності позивачки на 1/8 частину квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, визнання недійсними договорів купівлі-продажу останньої квартири та договору іпотеки. В інший частині позов визнав частково, про що зазначено вище. Також зазначив, що надані представником позивача листи щодо набуття права власності ОСОБА_14. на гараж у 2004 році є недопустимим доказом, оскількинадані неповноважною особою, яка не є головою ГК «Залютіно». Гаражний бокс придбаний ОСОБА_14. до укладання шлюбу з позивачкою, у 1996 році, є його особистим майном, тому в цілому входить до спадкової маси.

Відповідачка ОСОБА_4 подала письмові заперечення проти основного та зустрічного позовів (а.с.204-215, том2). Зазначила, що претензії сторін на належну їй квартиру АДРЕСА_3 є незаконними, необґрунтованими та направлені на протиправне позбавлення її права власності. Порушення вимог закону, допущені стороною (сторонами) після укладення правочину, не можуть спричиняти його недійсність, а призводять до інших правових наслідків, передбачених законом. Недійсність правочину може наступати лише за певні порушення закону. Зазначила, що квартира не може бути у неї витребувана, оскільки вона є добросовісним набувачем майна. Вважає, що позивачка не має права заявляти віндикаційний позов, оскільки ніколи не була власником квартири, не існує факту незаконного заволодіння майном, оскільки договір купівлі-продажу є чинним, доказів незаконності його укладання не наведено. Укладанням договору купівлі-продажу квартири права позивачки та її дітей не були порушені, оскільки в результаті мирової угоди нею було отримане спадкове майно у більшому розмірі, ніж припадало на її частку та частку її дітей за законом, та відповідно у більшому розмірі отримана грошова компенсація. Вважає, що позивачка є неналежним позивачем за вимогами про визнання недійсними договорів та витребування майна. Крім того, державна реєстрація права власності ОСОБА_12. не скасована та не визнана недійсною в судовому порядку. Також вважає, що позивачкою пропущена строк давності для звернення до суду, оскільки договір купівлі-продажу укладено в 2011 році. Також вважає неможливим розгляд всіх вимог в одному провадженні, оскільки заявлені до неї вимоги не стосуються спадкових прав. Вважає, що відсутні передбачені ст. 364 ЦК України підстави для припинення її - ОСОБА_4 права власності. Крім того, вважає, що у разі визнання договору недійсним слід застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ст. 216 ЦК України. Позивачка отримала значну грошову суму за спірну квартиру від ОСОБА_12. та все інше спадкове майно, однак не ставить питання щодо реституції, щодо повернення їй грошових коштів вартості квартири за ринковими цінами станом на теперішній час.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_4 пояснила, що є пенсіонеркою, іншого житла не має, задоволення позовних вимог спадкоємців до неї призведе до неправомірного позбавлення її житла. Також зазначила, що квартиру їй продавали разом як ОСОБА_12, так і позивачка ОСОБА_6., продаж відбувся з власної волі їх обох, ОСОБА_6. отримала авансовий платіж за продаж квартири. За проханням ОСОБА_12. в договорі купівлі-продажу зазначена ціна продажу 33 000 грн. з метою зменшення сплати ним необхідних зборів, однак фактично квартира продана за 33 000 доларів США, та ОСОБА_12 надав їй розписку про отримання саме цієї суми від продажу вказаної квартири. Отже, продаж вчинено з їх згоди, їх права не було порушено. Також зазначила. що відповідач ОСОБА_12 уникає зустрічей з нею та навмисно не з'являється до суду, оскільки отримав від неї гроші від продажу квартири та не бажає приймати участь у вирішенні ситуації, що склалась внаслідок того, що він разом з позивачкою приховав наявність восьмого спадкоємця - ОСОБА_2.

Представник відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_5. послалась в судовому засіданні на викладені в письмових запереченнях обставини.

Відповідачі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в судове засідання не з'явились, про слухання справи були неодноразово повідомлені належним чином, про зміну місця проживання суд не повідомляли, письмових заперечень суду не подали, про причини неявки суд не повідомили.

За таких обставин відповідно до положень ст. 169 ЦПК України, враховуючи думку сторін щодо можливості розгляду справи у його відсутності, а також враховуючи, що суду надано достатньо даних про права та правовідносини сторін, суд вважає розглянути справу у його відсутності.

Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судовому засіданні Сурова Ю.В. в судовому засіданні поклалась на розсуд суду щодо вирішення даного спору, та просила винести рішення в інтересах неповнолітніх дітей з обох сторін.

Представник Другої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника нотаріальної контори. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності вказаної особи.

Суд, опитавши представників сторін, відповідачку ОСОБА_4, встановив такі факти та відповідні правовідносини.

Як вбачається зі свідоцтва про одруження НОМЕР_3, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції, від 16.07.2003 року ОСОБА_14 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6.

ОСОБА_14 є батьком семи дітей: двох дітей від першого та п'ятьох дітей від другого шлюбу.

Так, від першого шлюбу з ОСОБА_18 він має двох дітей: ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження НОМЕР_4, видане ЗАГС м. Чугуєва Харківської області від 17.04.1970 року) та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження НОМЕР_5 видане райвідділом ЗАГС м. Волчанська Харківської області0.

Також ОСОБА_14 є батьком п'ятьох дітей від шлюбу, укладеного з позивачкою ОСОБА_6:

- ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, (свідоцтво про народження НОМЕР_6, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції, від 16.07.2003 року);

- ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6, (свідоцтво про народження НОМЕР_7, видане Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського міського управління юстиції, від 20.06.2003 року);

- ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, (свідоцтво про народження НОМЕР_8, видане Міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 3 Харківського обласного управління юстиції, від 05.11.2004 року);

- ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8, (свідоцтво про народження НОМЕР_9, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану № 3 Харківського міського управління юстиції, від 28.02.2006 року);

- ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9, (свідоцтво про народження НОМЕР_10, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції, від 24.10.2008 року) (а. с. 5-15).

ОСОБА_15 зареєстрував шлюб з ОСОБА_17 (свідоцтво про одруження НОМЕР_11, видане Ленінським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, від 18.12.1998 року).

Зі свідоцтва про народження НОМЕР_12, виданого Ленінським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, від 18.12.1998 року, вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10 народження, є дочкою ОСОБА_15 та ОСОБА_17.

ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_13 від 29.06.2010 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції.

Його батько - ОСОБА_14 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що вбачається з свідоцтва про смерть НОМЕР_14 від 10.09. 2010 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, після смерті ОСОБА_14, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, Другою Харківською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 160, 17.02.2011 року зареєстровано заяву від ОСОБА_17, яка діє в інтересах неповнолітньої дочки, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10, про прийняття спадщини за правом представлення згідно зі ст. 1266 ЦК України, а також від ОСОБА_12,ОСОБА_6, яка діяла від себе та своїх п'ятьох малолітніх дітей. (а. с. 190-220, том 1).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Харківським міськБТІ 14.04.200 за №7011657, за ОСОБА_14. зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.04.2005, після смерті матері ОСОБА_19

За договором купівлі-продажу від 28.12.2000 року ОСОБА_14 придбав у свого сина ОСОБА_12.. ? частину квартири АДРЕСА_2, яка до цього належала їм обом на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності від 16.06.2000 року, виданим Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації виконкому Харківської міської ради.

За ОСОБА_14 відповідно до свідоцтва про права власності, виданого 04.08.2008 на підставі рішення Ленінської районної у м.Харкові ради, зареєстровано право власності на гараж ГК «Залютіно», що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Харківським міськБТІ за № 19961735 від 20.08.2008.

Згідно з листами філії Харківського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» № 26/6-35/591-447 від 01.04.2016 та №118.17/693 від 17.05.2017 (а.с.275, том 1, а.с. 195, том2), на ім'я ОСОБА_14. відкрито на ім'я «ОСОБА_19» та є діючими компенсаційні рахунки: № НОМЕР_15 в ТБВ №10020/0260; № НОМЕР_16 в ТБВ №10020/0260; № НОМЕР_17 в ТБВ №10020/0260; № НОМЕР_18 в ТБВ №10020/0260; ТВБВ №10020/0266 закрито 11.12.1999р..

Рахунок № НОМЕР_2 в ТБВ №10020/0292 відкритий на ім'я ОСОБА_1420.01.1989 року, закрито 23.08.11 року, кошти в розмірі 4765,34 грн. отримані ОСОБА_6 відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 24.06.2011р.

Рахунок № НОМЕР_1 в ТБВ №10020/0292, відкритий на ім'я ОСОБА_1416.07.2010 року,закрито 23.08.11 року, кошти в розмірі 13299,53 грн. отримані ОСОБА_6 відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 24.06.2011р.

Рахунок № НОМЕР_19 в ТБВ №10020/0292, відкритий на ім'я ОСОБА_14, закрито 20.11.13 року за ініціативою банку. Залишок коштів в розмірі 4,05 грн. списано як комісійну винагороду банку за супроводження неактивного рахунку; ТВБВ №3297/0240 закрито 07.04.2000р.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, після смерті ОСОБА_15, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, відкрилась спадщина у виді двокімнатної квартири АДРЕСА_2, яка належала йому на підставі договору дарування, укладеного 16.11.2004 року з ОСОБА_12., та грошових внесків в ТВБВ "Ощадбанку",та згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 04.08.2010 року після його смерті Другою Харківською державною нотаріальною конторою 04.08.2010 року була заведена спадкова справа № 419/2010.

26 січня 2011 року Другою Харківською державною нотаріальною конторою дружині ОСОБА_6. - ОСОБА_17, та його дочці - ОСОБА_2 видавались свідоцтва про право на спадщину за законом після його смерті, кожній на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, а також свідоцтво про право на спадщину за законом кожної на 1/2 частину грошових внесків, після чого за договором дарування від 27.05.2011 року ОСОБА_17. подарувала ? частину вказаної квартири дочці - ОСОБА_2, та за останньою згідно з Реєстром прав власності на нерухоме майно було зареєстровано право власності на ? частину на підставі свідоцтва про право на спадщину та на ? частину на підставі вказаного договору дарування(а.с.254-255, том 2).

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 9 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_11., яка діяла в інтересах своїх п'ятьох неповнолітніх дітей, до ОСОБА_17, яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2.,задоволено, визнано право власності за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6, в порядку спадкування за законом на 1/15 частину квартири АДРЕСА_2, житловою площею 28,0 кв. м, загальною площею 47,2 кв. м, за кожним, після смерті ОСОБА_15, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_14, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2011 року, видані Другою Харківською державною нотаріальною конторою ОСОБА_17 та ОСОБА_2, кожній на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, та визнано недійсним договір дарування 1/2 частини вказано квартири, укладений 27 травня 2011 року між ОСОБА_17 та ОСОБА_2.

Вказане рішення ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2014 року залишено без змін (а.с.250-251, том 2).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна від 17.12.2015 право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі вказаного рішення суду від 09.09.2014 року зареєстровано на праві спільної часткової власності за ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_9, по 1/15 частці за кожним(а.с.252-255, том 2).

Позивачка ОСОБА_6. також зверталась з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 9 вересня 2014 року, посилаючись на те, що їй не було відомо про відмову ОСОБА_17 та ОСОБА_2 у вчиненні нот ареальної дії, а саме в оформленні права власності на частину спадкової квартири АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_15., після набрання рішенням суду законної сили у ОСОБА_17 та ОСОБА_2. виникло право на меншу частину вказаного у рішенні суду нерухомого майна, у також наявне право ОСОБА_2. на більшу частину спадкового майна, чим визначено їй оспорюваним рішенням суду, внаслідок спадкової трансмісії.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 10 жовтня 2016 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від вказана ухвала залишена без змін.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 24 червня 2011 року було закрито провадження у зазначеній цивільній справі за первісними позовними вимогами ОСОБА_6., яка діяла в своїх інтересах та інтересах своїх п'ятьох неповнолітніх дітей, до ОСОБА_12. про визнання права власності на спадкове майно, та визнано мирову угоду сторін ОСОБА_6. та ОСОБА_12., відповідно до якої за позивачкою ОСОБА_6, яка представляє інтереси п'ятьох неповнолітніх дітей, визнано право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (ринкова вартість еквівалентна 45000 доларів США), АДРЕСА_1 (ринкова вартість еквівалентна 10 000 доларів США); та ощадні книжки.

За відповідачем ОСОБА_12. визнано право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 (ринкова вартість еквівалентна 30000 доларів США).

Суму еквівалентну 22796 доларів США, що складає різницю між частками, отримала ОСОБА_6. від ОСОБА_12. до підписання мирової угоди.

На підставі договору купівлі-продажу від 15 серпня 2011 року, укладеним між ОСОБА_12. та ОСОБА_4, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Жовнір Л.П., ОСОБА_4 придбала за ціною 33 000 грн. квартиру АДРЕСА_3, яка належала ОСОБА_12. на підставі ухвали Ленінського районного суду м.Харкова від 24.06.2011 року про визнання мирової угоди (а.с. 163, том 2).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 4 листопада 2015 року вказану ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 24 червня 2011 року про закриття провадження у справі та визнання мирової угоди за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_2. скасовано, оскільки остання не була залучена до участі у справі і були порушені її права спадкоємця при укладенні мирової угоди, та справу направлено до районного суду для продовження розгляду по суті.

Згідно з договором іпотеки, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 25.11.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Гуменною Л.П., ОСОБА_13 передана в іпотеку квартира АДРЕСА_3 в забезпечення виконання зобов'язань за договором позики на суму 560 000 грн.(а.с.198-199, том2).

Суд, оцінивши надані сторонами докази, приходить до висновку, що як основний так і зустрічний позови підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що спадкодавці ОСОБА_14 та ОСОБА_15. заповіту не залишили, тому відповідно до положень ч.2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 вказаної статі право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як зазначено у статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (спадкування за правом представлення).

При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення.

Згідно з положеннями ст.ст. 1267, 1278 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За правилами ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Виходячи з наведених положень, після смерті ОСОБА_14. право на спадкування за законом мають вісім осіб: його дружина - позивачка ОСОБА_6., шість дітей від обох шлюбів: відповідач ОСОБА_12, неповнолітні ОСОБА_7., ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_9.,ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_10., ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_11., ІНФОРМАЦІЯ_6, та за правом представлення ОСОБА_2., онука спадкодавця ОСОБА_14., оскільки її батько ОСОБА_15. помер до відкриття спадщини після смерті свого батька- ОСОБА_14.

Вказані особи прийняли спадщину у встановленому законом порядку, заяв про відмову від спадщини не подавали.

Щодо права власності на квартиру АДРЕСА_2.

Квартира АДРЕСА_2 належить спадкодавцю ОСОБА_14 на праві власності, та є спадковим майном.

Таким чином, обґрунтованими є як основні позовні вимоги ОСОБА_6., яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх дітей, так і зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2. в частині визнання права власності за кожним зі спадкоємців на 1/8 частинуквартири АДРЕСА_2 порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_14, а саме за позивачкою ОСОБА_6., неповнолітніми ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9., ОСОБА_10., ОСОБА_11, та за відповідачкою - позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_2.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2. про визнання права власності на 1/24 частину квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до положень ст. 1276 ЦК України я кщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Вищенаведеним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 9 вересня 2014 року встановлено, що право на прийняття спадщини у виді 1/3 частини спадкового майна після смерті ОСОБА_6 перейшло за спадковою трансмісією до спадкоємців ОСОБА_14. Позивачка ОСОБА_6 не прийняла спадщину у встановлений ч.2 ст. 1276 ЦК України строк, натомість неповнолітні діти позивачки прийняли спадщину у виді 1/3 частини спадкового майна ОСОБА_6.,бо на час смерті свого батька ОСОБА_14. були неповнолітніми, а відмов від прийняття спадщини від ОСОБА_6. в інтересах неповнолітніх до нотаріальної контори не надходило. Після смерті ОСОБА_15. спадкоємцями по закону були його дружина ОСОБА_17., неповнолітня дочка ОСОБА_2. та батько ОСОБА_14, кожен з яких мав право на 1/3 частину спадкового майна. Дружина спадкодавця ОСОБА_17. та дочка ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_10, прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6., про що були подані відповідні заяви від 04.08.2010 року та 26.01.2011 року до Другої ХДНК. Батько спадкодавця ОСОБА_14.не встиг прийняти спадщину у встановлений законом термін, бо ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

При розгляді зазначеної справи суд дійшов висновку, що право на прийняття спадщини у виді 1/3 частини спадкового майна після смерті ОСОБА_6 перейшло за спадковою трансмісією до спадкоємців ОСОБА_14., та зроблений висновок, що кожен з неповнолітніх - ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9., ОСОБА_10., ОСОБА_11. має право на 1/15 частину квартири АДРЕСА_2, яка залишилася після смерті ОСОБА_15., померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до положень ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, судом встановлено перехід права власності на 1/3 частину квартири лише до 5 вказаних спадкоємців. В судовому засіданні при розгляді зазначеної цивільної справи щодо права власності на квартиру АДРЕСА_2 законним представником ОСОБА_2. зустрічні позовні вимоги про визнання за нею права власності на 1/24 частину вказаної квартири не заявлялись, та рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано право власності лише неповнолітніх дітей позивачки за кожним на 1/15 частину вказаної квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_14.

Враховуючи наведене, відсутні правові підстави в межах заявлених позовних вимог для зміни визначених рішенням суду часток спадкоємців у праві власності на вказану квартиру, тому позовні вимоги ОСОБА_2. про визнання за нею права власності на 1/24 частину вказаної квартири задоволенню не підлягають.

Щодо права власності на квартиру АДРЕСА_3, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки та витребування вказаної квартири з чужого незаконного володіння.

Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Відповідно до положень ст. 13 ЦК України п ри здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При вирішенні даного спору суд керується положеннями ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, якими є, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, серед яких є і визнання права.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено,що відповідачка ОСОБА_2. у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_15., та має право на спадкування в за правом представлення після смерті ОСОБА_14. 1/8 частини квартири АДРЕСА_3.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності ОСОБА_2. на 1/8 частину вказаної квартири порушено відповідачами, тому підлягає захисту шляхом визнання за ОСОБА_2. права власності на вказану частину квартири.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1,3,4,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ст. 236 ЦК України недійсний правочин є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України).

За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

При вирішенні даної справи суд відповідно до положень враховує вказаний правовий висновок згідно з постановою ВСУ від 18.01.2017 у справі № 6-2776цс16.

У постановах від 30 листопада 2016р. у справі № 6-2069цс16, у справі № 6-2233цс16 від 21.12.2016 р., Верховний суд України зазначив, що у добросовісного набувача майно може бути витребувано тільки шляхом подання віндикаційного позову, а не за правилами реституції, тому спосіб захисту прав - визнання договору недійсним є неправильним.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, встановленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. п. 21, 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України).

Відповідач ОСОБА_12 та позивачка ОСОБА_6. уклали мирову угоду, за якою квартира перейшла у власність відповідача, а останній сплатив грошові кошти позивачці за належну їй та її п'ятьом дітям частку в порядку компенсації в розмірі 22796 доларів США, та вказані грошові кошти отримала ОСОБА_15. від ОСОБА_12. до підписання мирової угоди. Вказана угода виконана, гроші отримані, ОСОБА_12 оформив право власності на вказану квартиру та продав її ОСОБА_4, яка передала квартиру в іпотеку ОСОБА_13

При цьому при проведення взаєморозрахунків сторони мирової угоди - ОСОБА_15. та ОСОБА_12 виходили із права 7 спадкоємців на 1/7 частину квартири за кожним, без врахування права на частку у спадковому майна неповнолітньої на той час спадкоємиці ОСОБА_2., восьмого спадкоємця. Отже, позивачка ОСОБА_6., яка діяла в своїх інтересах та інтересах своїх дітей, отримала грошові кошти від ОСОБА_12. внаслідок мирової угоди в більшому розмірі ніж припадало по закону на її частку та частку її дітей, оскільки кожному з 8 спадкоємців по закону належало право на 1/8 частку квартири. В свою чергу ОСОБА_12 набув право власності на вказану квартиру також внаслідок збільшення його частки за рахунок частки ОСОБА_2.

Вказані умови мирової угоди цілком відповідали інтересам сторін цієї угоди, не порушували їхніх прав, угода виконана. Апеляційну скаргу на ухвалу суду про затвердження мирової угоди ні позивачка ОСОБА_6., ні відповідач ОСОБА_12 не подавали.

Ухвала про затвердження мирової угоди скасована за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_2., права якої були порушені, про що зазначено в ухвалі апеляційного суду Харківської області.

Позивачці ОСОБА_6., її п'ятьом неповнолітнім дітям та ОСОБА_12. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_14. належало кожному по 1/8 частки вказаної квартири АДРЕСА_3, однак вказані особи розпорядились своєю часткою так, як зазначено вище.

Зазначені обставини свідчать про те, що квартира АДРЕСА_3 вибула з володіння позивачки та її неповнолітніх дітей, законним представником яких вона є, за її добровільною згодою, за її волею, вона отримала грошові кошти з урахуванням більшої частки її та її дітей у праві власності на вказану квартиру, ніж передбачено законом, тому її права та права її неповнолітніх дітей, від мені яких вона діяла відповідно до закону, ніяким чином не було порушено.

Скасування ухвали суду про затвердження мирової угоди не є безумовною підставою для висновку про те,що квартира вибула з володіння сторін поза волею власників, а встановлені фактичні обставини беззаперечно свідчать про вибуття належної позивачці та її дітям частки квартири АДРЕСА_3 за її волею, як і за волею відповідача ОСОБА_12.,и судом достовірно встановлено наявність волі позивачки на вибуття 6/8 частини квартири з її володіння через укладання мирової угоди, якою вона передала право власності на вказану квартиру ОСОБА_12., а останній в подальшому нею розпорядився.

За таких обставин відсутні передбачені підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_11. щодо витребування вказаної квартири у добросовісного набувача ОСОБА_4 як в цілому, так і 6/8 часток, на які мала право позивачка та її п'ятеро дітей, та якими вона розпорядилась на власний розсуд.

Враховуючи, що права позивачки ОСОБА_11. та її дітей не були порушені внаслідок набуття ОСОБА_12. за її згодою права власності на вказану квартиру та подальшого відчуження її ОСОБА_4, відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_11. про визнання за нею та її дітьми права власності на 1/8 частину вказаної квартири за кожним, визнання договорів купівлі-продажу та іпотеки недійсним та витребування квартири з володіння ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_12 позовних вимог не заявляв.

Оскільки 1/8 частина спірної квартири належить на праві власності відповідачці ОСОБА_2, договір купівлі- продажу є недійсним в 1/8 частині.

Отже, як встановлено судом, ОСОБА_12 не мав права відчужувати 1/8 частину квартири відповідачці ОСОБА_4, оскільки у нього було відсутнє право розпорядження цією частиною квартири, тобто, відсутній необхідний обсяг цивільної дієздатності, що в силу п.2 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України свідчить про недійсність договору купівлі-продажу спірної квартири та в подальшому укладеного ОСОБА_4 договору іпотеки.

На підставі викладеного судом встановлено, що 1/8 частина спірної квартири із володіння відповідачки ОСОБА_2. вибула поза її волею, як співвласника квартири.

Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Добросовісне придбання, згідно статті 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Таким чином, оскільки спірна 1/8 частина квартири вибула із володіння та власності відповідачки ОСОБА_2. не з її волі, як було вище встановлено судом, її порушені права підлягають захисту шляхом задоволення позову з використанням правового механізму віндикації.

З моменту відкриття спадщини ОСОБА_2 належить 1/8 частина квартири АДРЕСА_3, її права власника було порушено внаслідок укладання мирової угоди, ухвалу суду про затвердження якої в подальшому було скасовано, тому її порушене право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на 1/8 частину вказаної квартири.

Виходячи з положень ст.ст.215, 203, 216 ЦК України суд дійшов висновку про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири в частині купівлі-продажу 1/8 частини квартири та договору іпотеки в частині передачі вказаної астини квартири в іпотеку,а також витребування вказаної квартири на її користь з незаконного володіння ОСОБА_4.

Посилання відповідачки ОСОБА_4 на те, що вона є добросовісним набувачем спірної квартири, крім того, фактично придбала квартиру у ОСОБА_12. за вищою ціною, ніж за його проханням вказано в договорі купівлі-продажу, а саме за 33 000 доларів США, а ні за 33 000 грн., а також сплатила ОСОБА_6. перед укладанням договору купівлі-продажу квартири в якості авансового платежу грошові кошти в розмірі 1 500 доларів США, що підтверджено розписками вказаних осіб, при розгляді даної справи правового значення не мають.Відповідачка ОСОБА_4 не позбавлена права звернутись з позовними вимогами до вказаних осіб про стягнення безпідставно отриманих ними грошових коштів.

Щодо добросовісності набуття ОСОБА_4 права власності на вказану квартиру, то ця обставина достовірно встановлена судом та не оспорюється сторонами.

Судом також достовірно встановлено, що квартира вибула поза волею власника - ОСОБА_2., тому наявні передбачені ч. ст. 388 ЦК України підстави для витребування майна у відповідачки ОСОБА_4 саме як у добросовісного набувача.

Посилання відповідачки ОСОБА_4 та її представника на те, що сторони мають вирішити спір шляхом повороту виконання скасованого рішення суду про затвердження мирової угоди не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК), суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог.

Щодо права власності на грошові кошти на рахунках спадкодавця ОСОБА_14.

Відповідно до ст. 1228 ЦК України вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі).

Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Даних щодо складання ОСОБА_14. розпорядження вкладомна випадок смерті суду не надано.

Відповідно до ст. 60 СК України м айно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з положеннями ст. 63 СК України д ружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 70 СК України розмір часток майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Доказів наявності угоди між позивачкою та померлим ОСОБА_14. про інший розмір часток суду не надано.

Враховуючи, що рахунок НОМЕР_1 в ТБВ №10020/0292 відкритий на ім'я ОСОБА_14.16.07.2010 року, тобто в період перебування у шлюбі з позивачкою ОСОБА_11, грошові кошти на цьому рахунку в розмірі 13299,53 грн. є спільним майном подружжя, та частка позивачці у спільному майні становить 6 649 грн. 76 коп. (13299,53:2=6649,76). Вказана частка не входить до спадкової маси.

Решта ? частина вказаних грошових коштів, а саме 6 649 грн. 76 коп., є особистою власністю ОСОБА_14., входить до спадкової маси, та на вказані грошові кошти мають право в порядку спадкування за законом після його смерті 8 спадкоємців: позивачка ОСОБА_6., 5 її неповнолітніх дітей, ОСОБА_12 та в порядку представлення ОСОБА_2.

Рахунок № НОМЕР_2 в ТБВ №10020/0292 відкритий на ім'я ОСОБА_14.20.01.1989 року, до укладення шлюбу з позивачкою, тому грошові кошти на цьому рахунку у розмірі 4 765, 34 грн. є особистим майном спадкодавця ОСОБА_14., входять до спадкової маси та підлягають розподілу між 8 вказаними спадкоємцями, кожному по 1/8 частині.

Таким чином, до спадкової маси входять грошові кошти на обох рахунках на загальну суму 11 415 грн. 10 коп.(6649,76+4765,34=11 415, 1), тому в порядку спадкування за законом кожному з 8 спадкоємців належить право власності на 1/8 частину вказаних грошових коштів, а саме в розмірі 1 426 грн. 88 коп.

Оскільки грошові кошти у повному обсязі зняті з рахунків позивачкою ОСОБА_11 після винесення ухвали суду про затвердження мирової угоди, з останньої на користь відповідачки ОСОБА_2. слід стягнути належну їй в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_14. частку грошових коштів в розмірі 1 426 грн. 88 коп.

Щодо права власності на гаражний бокс.

Згідно з листом голови кооперативу ГБК «Залютіно» Котляр Ю.В. кооператив «Залютіно»зареєстрований 12.05.1996 року. Власником гаражного боксу АДРЕСА_1 з 1996 року був зареєстрований ОСОБА_14. Ніяких заяв про переоформлення гаражного боксу АДРЕСА_1 згідно вимог Статуту кооперативу на інших власників до правління кооперативу не надходило.

Дії по переоформленню гаражного боксу АДРЕСА_1 згідно вимог Статуту кооперативу на інших осіб не проводилось (а.с.17, том1).

На обґрунтування доводів про те, що вказаний гаражний бокс є спільним майном подружжя, оскільки придбаний в період шлюбу з ОСОБА_14., представник позивача послалась на те, що в період шлюбу, а саме 04.08.2008 року ОСОБА_14 видано свідоцтво про право власності на вказаний гаражний бокс, а також послалась на лист голови гаражного кооперативу «Залютіно» ОСОБА_20 від 28.10.2016 та довідку про те, що гараж побудований у 2004 році.

Представник відповідачки ОСОБА_2. просив визнати вказані докази недопустимими, оскількиінформація у вказаних документах не відповідає дійсності та підписана неповноважною особою. Так, ОСОБА_20 не був обраний головою гаражного кооперативу «Залютіно», тому не мав права підписувати такі листи, та надав суду відповідні письмові докази.

Згідно з довідкою голови КГК «Залютіно» ОСОБА_20 ОСОБА_14 володів гаражним боксом АДРЕСА_1, розміром 4х6 м. Пайовий внесок виплачений повністю 30.01.2008 у розмірі 8800 грн.(а.с.232, том2).

З листа голови ГБК «Залютіно» ОСОБА_21. №06/1/17 від 16.1.2017 вбачається, що головою правління ГБК «Залютіно» є він, Котляр Ю.В., обраний на цю посаду на підставі протоколу загальних зборів членів ГБК «Залютіно» №1 від 13.04.2014. 08.09.2016 року були проведені загальні збори кооперативу, які відбулись з істотним порушенням норм законодавства та статутних документів, у зв'язку з чим рішенням господарського суду Харківської області від 16.01.2017 було скасовано державну реєстрацію змін до статуту та щозміни керівництва ГБК. ОСОБА_20. жодного дня не перебував на посаді голови ГБК «Залютіно», та відповідно не мав права надавати довідки та підписувати лист як голова підписувати листи від імені голови ГБК. Крім того, печатка ГБК «Залютіно» на листі ОСОБА_11. від 28.10.2016 була викрадена з кооперативу , про що повідомлено правоохоронні органи.

Інформація, яка зазначена в листі-відповіді, адресованому ОСОБА_6. від 28.10.2016 за підписом голови ГК «Залютіно» ОСОБА_20 не відповідає дійсності. З приводу гаражного боксу АДРЕСА_1 звертався адвокат Безкоровайний В.А., якому за вих. 13/12/14 від 13.12.2014 згідно журналу вихідної кореспонденції надано відповідь, що власником гаражного боксу АДРЕСА_1 з 1996 року був зареєстрований ОСОБА_14, ніяких заяв про переоформлення гаражного боксу АДРЕСА_1 згідно вимог Статуту кооперативу на інших власників до правління не надходило.

Представником відповідачки ОСОБА_2. надана копія рішення господарського суду Харківської області від 16 січня 2017 року у справі № 922/3768/16 у справі за позовом ФОП ОСОБА_21. до обслуговуючого кооперативу «Залютіно» по будівництву та експлуатації колективного гаражу для автомашин та мотоциклів, які знаходиться у приватній власності громадян, приватного нотаріуса ХМНО Гібадулової Л.А. про визнання недійсним рішення загальних зборів.

Як зазначено в цьому рішенні, відповідно до протоколу №1 зборів членів правління ГБК «Залютіно» від 17.04.2016 ОСОБА_20 було виключено з членів кооперативу рішення, рішення загальних зборів кооперативу «Залютіно» від 08.09.2016, оформлене протоколом загальних зборів, визнано недійсним, скасована реєстраційна дія щодо державної реєстрації змін до установчих документів, у тому числі про зміну керівника кооперативу.

З цього рішення випливає, що ОСОБА_20. не мав повноважень голови правління, а тому підписані ним документи від імені голови правління суд до уваги не приймає.

За таких обставин суд вважає недопустимим доказом підписанийОСОБА_20 від імені голови ГБК «Залютіно» лист-відповідь, адресований ОСОБА_6. від 28.10.2016, в якому зазначено, що про те, що гаражний бокс АДРЕСА_1 був побудований у 2004 році, та 30.01.2008 від імені ОСОБА_14. у повному обсязі був виплачений пайовий внесок у сумі 8800 грн., після чого на нього було оформлено свідоцтво про право власності, а у 2010 році дружина ОСОБА_14. повідомила кооператив про смерть чоловіка та надала копію свідоцтва про смерть з заявою про вступ до кооперативу на підставі спадкоємства згідно Статуту, а також підписану ОСОБА_20 довідку про те, що гараж побудований у 2004 році.

Суд вважає належним доказом лист повноважного голови ГБК «Залютіно» ОСОБА_21. №06/1/17 від 16.1.2017 про те, що власником гаражу з 1996 року був ОСОБА_14, оскільки вказаний документ підписаний уповноваженою особою.

Як зазначено у п. п. 5, 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). Однак законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю (стаття 18 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Закон України від 10 липня 2003 року № 1087-IV "Про кооперацію", стаття 384 ЦК).

Наданих представником відповідачки доказів про те, що ОСОБА_14 був власником гаражного боксу з 1996 року, належними та допустимими доказами позивачкою не спростовано,її доводи про набуття права власності ОСОБА_14. на гаражний бокс в період шлюбу нічим не підтверджені.

Доказів щодо внесення пайових внесків ОСОБА_14. після реєстрації шлюбу з позивачкою суду не надано, у свідоцтві про право власності на гаражний бокс, виданому у 2008 році, не зазначено, коли саме було внесено пайові внески, тому посилання представника позивача на те, що вказаним свідоцтвом підтверджується факт придбання гаражного боксу в період перебування ОСОБА_14. у шлюбі з позивачкою та гаражний бокс є спільним майном подружжя, є необґрунтованими.

Враховуючи наведене, та обставина, що свідоцтво про право власності на гараж отримане ОСОБА_14. у 2008 році, не спростовує наданих представником відповідача письмових доказів про те, що об'єкт нерухомості - гаражний бокс був побудований у 1996 році, за 7 років до укладання шлюбу з позивачкою.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено, що гаражний бокс є спільним майном подружжя, ї їївимоги про визнання за нею права власності на1/2 частину гаражного боксу в порядку поділу спільного майна подружжя задоволенню не підлягають.

Таким чином, гаражний бокс у спадковим майном,підлягає включенню до спадкової маси, та за 8 спадкоємцями слід визнати право власності на гаражний бокс в рівних частках, по 1/8 частині за кожним.

Враховуючи наведене, позовні вимоги позивачкищодо визнання за нею та її п'ятьома дітьми права власності в порядку спадкування за законом на вказаний гаражний бокс підлягають частковому задоволенню, по 1/8 частині за кожним, та підлягають задоволенню зустрічні вимоги ОСОБА_2. щодо визнання за нею права власності на 1/8 частину вказаного гаражного боксу в порядку спадкування за законом.

Керуючись ст.ст. 3,4, 10,11,60,61, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7, 2001 року народження, ОСОБА_8, 2004 року народження, ОСОБА_9, 2008 року народження, ОСОБА_10, 2006 року народження, ОСОБА_11, 2003 року народження, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/8 частину гаражного боксу АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_14, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_14.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину грошових коштів у сумі 13299 грн. 53 коп. на рахунку НОМЕР_1 ПАТ «Державний ощадний банк України» на ім'я ОСОБА_14, що становить 6649 грн. 76 коп., як на її частку в спільному майні подружжя.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/8 частину грошових коштів на рахунках ПАТ «Державний ощадний банк України» в сумі 11 415 грн. 11 коп., а саме в розмірі 1 426 грн. 88 коп. в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_14.

Визнати за неповнолітніми ОСОБА_7, 2001 року народження, ОСОБА_8, 2004 року народження, ОСОБА_9, 2008 року народження, ОСОБА_10, 2006 року народження, ОСОБА_11, 2003 року народження, право власності на 1/8 частину гаражного боксу АДРЕСА_1 за кожним в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_14, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за неповнолітніми ОСОБА_7, 2001 року народження, ОСОБА_8, 2004 року народження, ОСОБА_9, 2008 року народження, ОСОБА_10, 2006 року народження, ОСОБА_11, 2003 року народження, право власності на 1/8 частину за кожним квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_14.

Визнати за неповнолітніми ОСОБА_7, 2001 року народження, ОСОБА_8, 2004 року народження, ОСОБА_9, 2008 року народження, ОСОБА_10, 2006 року народження, ОСОБА_11, 2003 року народження, право власності на 1/8 частину грошових коштів на рахунках ПАТ «Державний ощадний банк України» в сумі 11 415 грн. 11 коп., а саме в розмірі 1 426 грн. 89 коп. за кожним в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_14.

В інший частині основного позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_14, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину гаражного боксу АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_14.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_3 порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_14.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 1 426 грн. 88 коп., що становить 1/8 частину грошових коштів, знятих з рахунків у ПАТ «Державний ощадний банк України».

Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений 15.08.2011 між ОСОБА_12 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Жовнір Л.П., р.№2185, в частині купівлі-продажу 1/8 частини вказаної квартири.

Визнати частково недійсним договір іпотеки квартири АДРЕСА_3, укладений 25.11.2014 між ОСОБА_13 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гуменною Л.П., р.№4639, в частині передачі в іпотеку 1/8 частини вказаної квартири.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 1/8 частину квартири АДРЕСА_3 на користь власника цієї частки - ОСОБА_2.

В інший частині зустрічного позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення, через Ленінський районний суд м.Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя- Л.Л.Шрамко