У Х В А Л А

27 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Романюка Я.М.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про стягнення коштів, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 4 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення надлишково сплачених коштів за період з квітня 2012 року по листопад 2013 року і за період з грудня 2013 року по листопад 2015 року та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (далі - ПАТ «Облтеплокомуненерго») на користь ОСОБА_4 1 521 грн. 10 коп. у повернення коштів, сплачених ним за цей період за опалення місць загального користування у багатоповерховому будинку. В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 травня 2016 року залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, касаційну скаргу ПАТ «Облтеплокомуненерго» задоволено, рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 4 липня 2016 року скасовано, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 травня 2016 року залишено в силі.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвали касаційного суду та ухвалення нового судового рішення у справі з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», пунктів 8, 9, 10, 12, 28, 30, 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (далі - Правила).

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня, 8 липня 2013 року, 16 грудня 2015 року, 11 травня, 16 травня, 19 липня 2016 року, 29 березня 2017 року та постанови Верховного Суду України від 22 квітня та 11 листопада 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції скасовуючи рішення апеляційного суду та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, виходив з того, що відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про стягнення на його користь коштів сплачених ним за опалення місць загального користування у багатоповерховому будинку, оскільки розрахунки, надані відповідачем, проведені із застосуванням формули передбаченої пунктом 2.2.1 Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року №359 (далі - Методика), з яких убачається, що сума заборгованості, яка утворилась в результаті нарахувань за послуги з опалення місць загального користування за п. 2.1.3 Методики, співпадає з сумою нарахувань при застосуванні п. 2.2.1 Методики. При цьому належних та допустимих доказів на спростування вказаних розрахунків позивачем не надано. Окрім того, витрати на опалення місць загального користування мають нести усі мешканці будинку, а не лише ті, у кого відсутні індивідуальні прилади обліку. Повірку теплолічильника у квартирі № 8 по пр. Перемоги, б. 155 в м. Чернігові, власником якої є ОСОБА_4, за ініціативою та за власні кошти останнього проведено Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремприлад», яке жодним чином не пов'язане з ПАТ «Облтеплокомуненерго». Відповідно до норм чинного, на час виникнення спірних правовідносин, законодавства, а саме статті 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», пункту 9 Правил, обов'язок проводити періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку був покладений на виконавця, однак зазначеними нормами не визначено обов'язок виконавця відшкодовувати витрати споживачу у разі проведення повірки засобів обліку за його власною ініціативою.

У наданих як приклад неоднакового застосування норм матеріального права судових рішеннях, зокрема в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2013 року, суд касаційної інстанції погодився з висновками апеляційного суду про зміну рішення суду першої інстанції та зменшення суми заборгованості за теплозабезпечення та гаряче водопостачання, оскільки фактичний (реальний) обсяг отриманих відповідачами послуг є значно меншим ніж той, який визначено позивачем за його розрахунками. Так, на опалення однієї квартири №53, за розрахунками позивача, віднесено як спожиті 35,8379 Гкал, при тому, що на опалення всіх інших майже 60 квартир з індивідуальними лічильниками витрачено 81,9437 Гкал. При цьому доказів кількісних характеристик фактично наданих позивачем послуг і, відповідно, спожитих відповідачами послуг, суду надано не було.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2016 року, касаційний суд залишив без змін рішення апеляційного суду про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за послуги у сфері теплопостачання, оскільки позивачем, за наданим ним розрахунком, не було доведено наявність заборгованості відповідачів.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2016 року, суд касаційної інстанції, погодився з висновками апеляційного суду про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення місць загального користування, який виходив з того, що відповідач не отримує зазначених послуг, оскільки опалювальні прилади в місцях загального користування будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, демонтовані балансоутримувачем.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2016 року, відмовляючи у відкритті касаційного провадження по справі, касаційний суд, погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості за послуги у сфері теплопостачання, оскільки відповідач оплату за надані послуги в 2010-2013 роках здійснювала у встановлені строки в межах нарахованих сум відповідно до квитанцій, виданих надавачем послуг. З розрахунку заборгованості вбачається, що вперше борг у сумі 672,16 грн. позивачем зазначено у червні 2013 року, а вимога про стягнення заборгованості до відповідача заявлена за період з 01 жовтня 2010 року по 31 липня 2013 року. В зв'язку з тим, що рішенням суду було відмовлено у стягненні з власників іншої квартири будинку, де проживає відповідач, заборгованості за послуги з теплопостачання, в розмірі визначеному постачальником послуг, останнім було зроблено донарахування оплати за фактично використану теплову енергію за період з жовтня 2010 року по квітень 2012 року в межах показників загальнобудинкового лічильника іншим мешканцям будинку №155 по пр-ту Перемоги м. Чернігова, у тому числі відповідачу у зазначеній справі. Суди прийшли до висновків, що при відмові суду у стягненні заборгованості з оплати послуг з певних осіб перерозподіл цієї заборгованості на інших мешканців будинку не відповідає вимогам чинного законодавства.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2013 року, суд касаційної інстанції, відмовляючи у відкритті касаційного провадження, погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які задовольнили позов частково та зобов'язали ПАТ «Облтеплокомуненерго» за власний рахунок провести періодичну повірку засобу вимірювальної техніки теплообчислювача споживача. Суди виходили з того, що в вересні 2012 року на адресу позивача надійшов лист ПАТ «Облтеплокомуненерго», яким повідомлено про необхідність проведення повірки лічильника за власні кошти, але відповідно умов договору, укладеного між сторонами та п. 9 Правил, періодична повірка, обслуговування та ремонт квартирних засобів обліку проводиться за рахунок надавача послуг.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року, касаційний суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, вважав правильними їх висновки про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за період з липня 2014 року по березень 2015 року, оскільки нарахування плати за надані послуги за вказаний період проводилися за нормою, а не за лічильником у зв'язку з тим, що відповідачем лічильник не був зданий на повірку, але в матеріалах справи відсутні докази, що позивач звертався з такою вимогою до відповідача. Окрім того, судом не враховано доводи позивача, що споживач повинен повірити його самостійно, за власний рахунок, оскільки у спірний період проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонт засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки повинно було здійснюватися за рахунок виконавця зазначених послуг, а витрати, понесені виконавцем, повинні були включатися у тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і сплачуватися споживачем щомісячно у складі цих послуг.

Отже, у справі про перегляд якої подано заяву та у справах, судові рішення в яких надані заявником для порівняння, наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Надана заявником ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року, не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 22 квітня та 11 листопада 2015 року про застосування норм матеріального права, зазначених у заяві, не суперечать висновкам суду касаційної інстанції у справі, про перегляд якої подано заяву.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про стягнення коштів, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Судді: Н.П. Лященко
Я.М. Романюк
В.М. Сімоненко