Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

Справа № 300/903/16-ц

Провадження № 2/300/110/2017

17.05.2017 року смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Вотьканича В.А., з участю секретаря судового засідання Іванової Н.Я., розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт. Воловець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОУЛ-УКРАЇНА» про визнання Договору фінансового лізингу від 29 серпня 2016 року недійсним, встановив:

Позивач звернувся в суд з позовом до ТОВ «СОУЛ Україна» про захист прав споживачів, визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів.

Позивач зазначав, що 29 серпня 2016 року між ним та ТОВ «СОУЛ Україна» було укладено договір фінансового лізингу №00239 з додатками, згідно якого предметом лізингу по даному договору є міні трактор XINTAY 244 4х4 повнопривідний 25 к.с. та передати його мені (Лізингоодержувачу) в користування. Він в свою чергу зобовязався сплачувати відповідні платежі, передбачені договором. На виконання договору позивачем було сплачено суму 26 000 (двадцять шість тисяч) гривень, як платіж за оформлення договору.

Умови договору фінансового лізингу не відповідають діючому законодавству та порушують права позивача як споживача, а саме: договір містить цілий ряд несправедливих умов.

Пунктом 3.2.7 Договору передбачено право Відповідача (Лізингодавця) в односторонньому порядку розірвати даний Договір у випадку неможливості придбання Предмета лізингу або відмови Продавця здійснити продаж та/або поставку Предмета лізингу та у разі не обрання нового предмета лізингу Лізингоодержувачем протягом трьох місяців з моменту повідомлення Лізингоодержувача про такі обставини або відсутності жодних письмових заяв щодо регулювання такої ситуації. У такому випадку Лізингодавець повертає Лізингоодержувачу кошти на умовах п.12.7 ст. 12 даного Договору, що стосується обсягу повернення коштів.

При цьому пунктом 3.4.5 Договору передбачено право Позивача (Лізингоодержувача) у випадку неможливості придбання Предмета лізингу Лізингодавцем або відмови Продавця здійснити продаж та/або поставку Предмета лізингу або з інших причин звернутись до Лізингодавця із письмовою заявою про надання йому будь-якої іншої марки та/або моделі та/або модифікації транспортного засобу, у цьому випадку Лізингодавець залишає за собою право прийняти або відхилити таку заяву в залежності від можливостей Лізингодавця та/або Продавця.

Пунктом 3.4.6. передбачено право Лізингоодержувача розірвати даний договір

2

у випадку відмови Продавця здійснити продаж та/або поставку Предмета лізингу. У такому випадку Лізингодавець повертає Лізингоодержувачу кошти на умовах п.12.2 ст. 12 даного Договору, що стосуються обсягу повернення коштів.

За пунктом 12.7 Договору Лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку з підстав передбачених в пункті 3.2.7. статті 3 даного Договору. У такому випадку Лізингодавець повертає Лізингоодержувачу сплачений ним Авансовий платіж або частину Авансового платежу за відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків, які Лізингодавець утримує в якості штрафу за невиконання умов Договору. Платіж за оформлення договору поверненню не підлягає.

Таким чином вказані вище пункти Договору надають широкі права відповідачу щодо можливості розірвання Договору на власний розсуд, при невиконанні ним Договору при цьому з застосуванням заходів відповідальності до Позивача. Відповідно до Преамбули Договору платіж за оформлення договору становить 10 (десять) відсотків від Погодженої вартості Предмета лізингу. Авансовий платіж згідно пункту 9.1. Договору становить 50 (пятдесят) відсотків від вартості предмета лізингу.

Пунктом 9.2. статті 9 Договору також встановлено відповідальність Лізингоодержувача за несплату авансового платежу у виді неповернення плати за оформлення договору (10% вартості предмета лізингу) та неповернення 10 відсотків сплаченого авансового платежу.

Відповідно підпункту 3.3.2 пункту 3.2. статті 3 Договору Лізингоодержувач зобовязаний до отримання Предмету лізингу, на умовах та в порядку передбаченим цим Договором сплатити визначені платежі. За пунктом 4.1. Лізингодавець зобовязаний купити Предмет лізингу, за Вартістю Предмета лізингу, в строк який передбачає розумний період часу який необхідний для пошуку Предмета лізингу, додаткового погодження з Лізингоодержувачем характеристик предмета лізингу та узгодження із Продавцем усіх правових аспектів із оплати Продавцю Предмета лізингу, але не більше 60 (шістдесят) робочих днів, та виключно після того, як Лізингодавець отримає від Лізингоодержувача такі платежі Платіж за оформлення договору; Авансовий платіж; Різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.5. ст. 9 даного Договору за наявності). У разі відсутності у Продавця визначеного Лізингоодержувачем Предмета лізингу на дату купівлі та замовлення його Продавцем для подальшого продажу Лізингодавцю, Лізингодавець зобовязаний повідомити про це Лізингоодержувача у письмовій формі у такому випадку строк купівлі Предмета лізингу продовжено.

За таких обставин пункт 4.1. дає можливість Лізингодавцю відтермінувати купівлю Предмета лізингу на невизначений термін, тобто надає можливість відповідачу не виконувати договір без застосування при цьому будь-яких заходів відповідальності.

Вказані вище умови договору є несправедливими, а тому згідно статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою визнання правочину недійсним.

Відповідно до додатку №1, позивачем ОСОБА_1 було здійснено одним платежем перший лізинговий платіж, що підтверджується квитанцією №0.0.608016225.1 від 29 серпня 2016 року, в сумі 26000 гривень.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати договір фінансового лізингу №00239 від 20 серпня 2016 року - недійсним, стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 26 000 грн..

В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи безйого участі на підставі наявних матеріалів.

В судове засідання представник відповідача ТОВ «СОУЛ-Україна» не з'являються, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що

3

свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 29 серпня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «СОУЛ Україна» було укладено договір фінансового лізингу №00239 з додатками, згідно якого предметом лізингу по даному договору є міні трактор XINTAY 244 4х4 повнопривідний 25 к.с.

Пунктом 3.2.7 Договору передбачено право Відповідача (Лізингодавця) в односторонньому порядку розірвати даний Договір у випадку неможливості придбання Предмета лізингу або відмови Продавця здійснити продаж та/або поставку Предмета лізингу та у разі не обрання нового предмета лізингу Лізингоодержувачем протягом трьох місяців з моменту повідомлення Лізингоодержувача про такі обставини або відсутності жодних письмових заяв щодо регулювання такої ситуації. У такому випадку Лізингодавець повертає Лізингоодержувачу кошти на умовах п.12.7 ст. 12 даного Договору, що стосується обсягу повернення коштів.

При цьому пунктом 3.4.5 Договору передбачено право Позивача (Лізингоодержувача) у випадку неможливості придбання Предмета лізингу Лізингодавцем або відмови Продавця здійснити продаж та/або поставку Предмета лізингу або з інших причин звернутись до Лізингодавця із письмовою заявою про надання йому будь-якої іншої марки та/або моделі та/або модифікації транспортного засобу, у цьому випадку Лізингодавець залишає за собою право прийняти або відхилити таку заяву в залежності від можливостей Лізингодавця та/або Продавця.

Пунктом 3.4.6. передбачено право Лізингоодержувача розірвати даний договір у випадку відмови Продавця здійснити продаж та/або поставку Предмета лізингу. У такому випадку Лізингодавець повертає Лізингоодержувачу кошти на умовах п.12.2 ст. 12 даного Договору, що стосуються обсягу повернення коштів.

За пунктом 12.7 Договору Лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку з підстав передбачених в пункті 3.2.7. статті 3 даного Договору. У такому випадку Лізингодавець повертає Лізингоодержувачу сплачений ним Авансовий платіж або частину Авансового платежу за відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків, які Лізингодавець утримує в якості штрафу за невиконання умов Договору. Платіж за оформлення договору поверненню не підлягає.

Таким чином вказані вище пункти Договору надають широкі права відповідачу щодо можливості розірвання Договору на власний розсуд, при невиконанні ним Договору при цьому з застосуванням заходів відповідальності до Позивача. Відповідно до Преамбули Договору платіж за оформлення договору становить 10 (десять) відсотків від Погодженої вартості Предмета лізингу. Авансовий платіж згідно пункту 9.1. Договору становить 50 (пятдесят) відсотків від вартості предмета лізингу.

Пунктом 9.2. статті 9 Договору також встановлено відповідальність Лізингоодержувача за несплату авансового платежу у виді неповернення плати за оформлення договору (10% вартості предмета лізингу) та неповернення 10 відсотків сплаченого авансового платежу.

Відповідно підпункту 3.3.2 пункту 3.2. статті 3 Договору Лізингоодержувач зобовязаний до отримання Предмету лізингу, на умовах та в порядку передбаченим цим Договором сплатити визначені платежі. За пунктом 4.1. Лізингодавець зобовязаний купити Предмет лізингу, за Вартістю Предмета лізингу, в строк який передбачає розумний період часу який необхідний для пошуку Предмета лізингу, додаткового погодження з Лізингоодержувачем характеристик предмета лізингу та узгодження із Продавцем усіх правових аспектів із оплати Продавцю Предмета

4

лізингу, але не більше 60 (шістдесят) робочих днів, та виключно після того, як Лізингодавець отримає від Лізингоодержувача такі платежі Платіж за оформлення договору; Авансовий платіж; Різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.5. ст. 9 даного Договору за наявності). У разі відсутності у Продавця визначеного Лізингоодержувачем Предмета лізингу на дату купівлі та замовлення його Продавцем для подальшого продажу Лізингодавцю, Лізингодавець зобовязаний повідомити про це Лізингоодержувача у письмовій формі у такому випадку строк купівлі Предмета лізингу продовжено.

За таких обставин пункт 4.1. дає можливість Лізингодавцю відтермінувати купівлю Предмета лізингу на невизначений термін, тобто надає можливість відповідачу невиконувати договір без застосування при цьому будь-яких заходів відповідальності.

Вказані вище умови договору є несправедливими, а тому згідно статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою визнання правочину недійсним.

Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 29 серпня 2016 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за

5

невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Крім того, передбачені договором умови щодо сплати позивачем до отримання предмету лізингу платежу за оформлення договору (10% вартості предмету лізингу), авансового платежу (50% вартості предмету лізингу), різниці до вже сплаченого авансового платежу є несправедливими, а обовязок сплатити 50% вартості трактора у вигляді авансу є фактичним залученням коштів для його придбання, що потребує ліцензії як для залучення фінансових активів від фізичних осіб. Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА» не має відповідної ліцензії, а тому укладений договір згідно ч. 1 ст. 227 ЦК України є недійсним.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Спірний Договір фінансового лізингу від 20 серпня 2016 року, укладений між гр. ОСОБА_1 та ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА», нотаріально посвідчено не було.

Викладені вище позиції щодо визнання договору недійсним у звязку з несправедливими умовами та через відсутність у відповідача ліцензії для здійснення фінансової діяльності та нотаріального посвідчення спірного договору повністю узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в рішенні від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766цс15.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що договір № 00239 фінансового лізингу, укладений 29 серпня 2016 року між ТОВ «СОУЛ Україна» і ОСОБА_1, містить несправедливі умови, суд дійшов висновку, що договір підлягає визнанню недійсним, а сплачені позивачем за цим договором на

6

рахунок відповідача кошти в розмірі 26 000 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно із п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

У зв'язку з наведеним, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись статтями 9, 10, 11, 208, 209, 212, 214-215, 218, 224 ЦПК України, суд вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати Договір фінансового лізингу №00239 від 29 серпня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «СОУЛ-УКРАЇНА» недійсним.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «СОУЛ-УКРАЇНА», , юридична адреса: 01033, місто Київ, вулиця Саксаганського, 15, офіс 10 на користь ОСОБА_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 сплачені на виконання договору фінансового лізингу №00239 від 29 серпня 2016 року грошові кошти в розмірі 26 000 (двадцять шість тисяч) гривень.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «СОУЛ-УКРАЇНА», , юридична адреса: 01033, місто Київ, вулиця Саксаганського, 15, офіс 10 на користь держави судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок на р/р 0088, одержувач: державний бюджет Воловецький район 22030001, код одержувача 38035904, код банку одержувача (МФО) 812016, код класифікації доходів: 22030001.

Заочне рішення може бути переглянуте Воловецьким районним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення до апеляційного суду Закарпатської області через Воловецький районний суд.

Головуючий В.А. Вотьканич