Справа № 161/1574/14-ц Провадження № 22-ц/773/19/17 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р.М.
Категорія: 27 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Матвійчук Л.В.,

секретар Галицька І.П.

з участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_5 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2015 року, -

встановила:

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неналежне виконання боржником ОСОБА_6 зобовязань за кредитним договором від 25 липня 2007 року щодо його своєчасного й повного погашення, унаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню на користь банку з боржника та поручителя ОСОБА_3

Неодноразово збільшуючи позовні вимоги під час розгляду справи судом першої інстанції, у заяві про збільшення позовних вимог від 03 липня 2015 року позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 238 162,98 дол. США, з яких 119 486,33 доларів США заборгованості за тілом кредиту, 19 611,21 доларів США заборгованості за процентами, 87 887,64 долара США пені, 11 177,80 доларів США 3% річних (т.І а.с.173)

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2015 року в задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення із-за недоведеності обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального і процесуального права скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог банку.

Згідно з вимогами ст. ст. 213, 214, 315 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 25 липня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 3162, відповідно до умов якого банк зобовязується надати позичальникові грошові кошти у сумі 198 000,00 дол. США, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти в розмірі 12,5 % річних (а.с.10-13).

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору кредит надається на 84 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 24 липня 2014 року.

Пунктом 1.6.1 Кредитного договору передбачене щомісячне нарахування процентів на фактичний залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який був наданий кредит.

Відповідно до пункту 4.3.3 Кредитного договору позичальник зобовязався у разі порушення умов даного договору та /або договору іпотеки достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитним коштами, комісійних винагород, штрафних санкцій. Цьому обовязку відповідає право банку, передбачене п. 4.2.2 Кредитного договору, у разі виникнення простроченої заборгованості, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість у примусовому порядку

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено дату видачі та валюти кредиту, суму заборгованості по кредитному договору.

Однак такі висновки суду ґрунтуються на неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, та не відповідають вимогам матеріального права.

Зокрема, при постановленні рішення судом першої інстанції не надано правової оцінки розрахунку загальної заборгованості наданого позивачем, виписок по рахунках боржника, змісту кредитного договору та укладених додаткових договорів, залишено поза увагою такі що набрали законної сили рішення судів у справі за позовом ОСОБА_6В про визнання кредитного договору недійсним та не надано цим доказам правової оцінки.

Та обставина, що ОСОБА_6В отримала кредитні кошти у сумі 198 000 доларів США стверджується не тільки кредитним договором № 3162 від 25.07.2007 року, укладеним між нею та ПАТ «Державний ощадний банк України», а також рішенням Луцького міськрайонного суду від 15 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 07 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання кредитного договору недійсним, якими встановлено, що Банк видав відповідно до умов кредитного договору позичальнику ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 198 000 доларів США (т І а.с. 212-215).

Крім того, з наданих банком виписок по рахунку боржника вбачається, що у період з 2007 року по 2013 рік відповідач ОСОБА_6 частково виконувала взяті на себе зобовязання за кредитним договором та вносила частково кошти на погашення тілу кредиту та процентів ( т. І а.с.95-117).

Та обставина, що кошти ОСОБА_6 у сумі 198 000 доларів США були видані, стверджується заявою ОСОБА_6 від 01.02.2010 року № 179 про купівлю іноземної валюти, згідно з якою ОСОБА_6 з метою купівлі іноземної валюти для погашення зобовязань за кредитним договором №3162 від 25.07.2007 року доручила перерахувати із її поточного рахунку на рахунок АТ «Ощадбанк» грошові кошти в сумі 14546.48 грн. для купівлі 1812.42 доларів США. На підставі цієї заяви 03.02.2010 року банком придбана іноземна валюта та зарахована на поточний рахунок № 4976 (т. І а.с. 221-222), заявкою на реструктуризацію заборгованості за кредитом від 09.12.2009 року.( т. І а.с. 218-220).

Та обставина, що банк не представив первинних касових документів про видачу кредиту відповідачу ОСОБА_6 через їх знищенням у звязку із закінченням строків зберігання, відповідно до вимог Постанови НБУ № 601 від 08.12.2004 року «Про затвердження Переліку документів що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків їх зберігання, не слугує підставою для висновку, що кредитні кошти не видавались ураховуючи, що зазначені вище докази та обставини справи вказують саме на одержання коштів у розмірі та валюті, визначених Кредитним договором, саме позичальником.

Наведеним спростовуються висновки суду та доводи відповідачів та їх представника про те, що відсутність укладеного договору банківського рахунка та поточного рахунка є доказом того, що кошти ОСОБА_6 не видавались.

З розрахунку заборгованості за кредитом та процентами станом на 02.07.2015 року вбачається, що заборгованість за тілом кредиту становить 119486.33 доларів США, при цьому позичальником внесено на погашення тіла кредиту за весь період користування кредитними коштами 78 513.67 доларів США та на погашення відсотків 119 441.66 доларів США. Цей розрахунок підтверджується також відомостями, що містяться у виписках по рахунках боржника ( т. І а.с.95-117), а також висновком додаткової судово-економічної експертизи, у мотивувальній частині якої експерт встановив на підставі наданих на дослідження облікових документів залишок несплачених процентів у сумі 18138.24 долари США, виходячи з того, що згідно з цими документами сплачено 119 441.66 доларів США, а нараховано до сплати 137 579.76 доларів США (т.ІІ а.с. 97).

У висновку проведеної в справі додаткової судово-економічної експертизи № 7931 від 28 вересня 2017 року експерт вказує на те, що наданих на дослідження касових документів (квитанцій) недостатньо для підтвердження фактичного зарахування банком платежів за кредитним договором (погашення тіла кредиту, процентів, пені), а тому експертом використовувалася інформація як із бухгалтерських документів (квитанцій, виписок), так і даних, викладених в поданих банком розрахунках суми заборгованості за кредитним договором.

З урахуванням наведеного експертом зроблено висновок про те, що заборгованість позичальника ОСОБА_6 за кредитним договором у межах поданих документів можливо підтвердити в розмірі 119 486, 33 доларів США, по процентах 18138.24 доларів США. -

За правилами ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Ураховуючи те , що ОСОБА_6 не подала доказів про сплату нею більшої суми на погашення кредиту і процентів, ніж відображено у виписках по рахунках, та враховуючи, що розмір заборгованості, розрахованої банком на підставі наявних доказів підтверджений розрахунком, наведеним експертом, колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_6 119486.09 доларів США заборгованості по тілу кредиту та 18138. 24 доларів США заборгованості по процентах.

Згідно з ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На думку колегії висновок експерта у частині, що розподіл Банком кредитних коштів не відповідає черговості погашень кредитних коштів, є необґрунтованим, у мотивувальній частині висновку не зазначено, у чому саме полягає невідповідність у зарахуванні. Крім того, експертом при наданні висновку не взято до уваги положень Додаткових угод до кредитного договору від 25.12.2008 року та від 10.12.2009 року, якими змінено розмір щомісячних платежів та складено графік погашення кредиту. ( т.ІІ а.с. 15-18).

При наданні розяснень у суді апеляційної інстанції експерт пояснила, що висновок про невідповідність зарахування платежів зроблено виходячи із умов п. 1.5 Кредитного Договору.

Зокрема, цим пунктом передбачено, що позичальник зобовязується здійснити погашення платежу рівними частинами в сумі 3 555,00 дол. США та сплату нарахованих процентів до 10 числа наступного місяця за попередній місяць шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань, тобто умовами договору передбачено, що позичальник щомісячно зобовязаний погашати кредит в розмірі 3 550,00 дол. США та нараховані відсотки за користування кредитом. Однак, на підставі поданих банком розрахунків та виписок по рахунках боржника встановлено, що банком не нараховувалась більша, ніж 3550 доларів США сума щомісячного платежу. Хоча в п. 1.5 Кредитного договору і зазначалось, що боржник сплачує цю суму та проценти, однак, фактично в щомісячний платіж 3550 доларів США вже включені проценти та додатково не нараховувались. Про це також розяснила експерт, зазначивши, що банк, до дати укладення додаткових угод, оперував сумою щомісячного платежу 3550 доларів США, однак при проведенні експертизи вона, як експерт, не встановлює фактичних обставин і виходить із буквального змісту п. 1.5 Кредитного договору, у звязку з чим і зробила висновок про невідповідність розміру платежів умовам Кредитного договору.

В суді апеляційної інстанції представники банку пояснили, що неточність у формулюванні п 1.5 Кредитного договору була виправлена при укладенні Додаткової угоди № 1 від 25 грудня 2008 року, якою п. 1.5 Кредитного договору викладений в новій редакції та передбачає погашення кредиту ануїтентними платежами в сумі 3788 доларів США, починаючи з червня 2009 року до 10 числа наступного місяця за попередній місяць, та сплату відсотків з січня 2009 року. Тобто, з січня 2009 року до червня 2009 року, відповідно до умов цієї додаткової угоди, боржник сплачував лише відсотки. Як пояснила представник банку, така умова передбачена з метою погашення протягом зазначеного періоду заборгованості по процентах. Внесення коштів лише на погашення процентів у цей період підтверджується випискою по рахунку (т.І а.с. 111-112).

Доводи відповідачів та їх представника, що відсутність графіку погашення заборгованості по кредиту не дозволяє визначити фактичну суму заборгованості є помилковими, оскільки заборгованість банком визначена з урахуванням розміру кредитних коштів, виданих ОСОБА_6 та положень кредитного договору, додаткових угод до кредитного договору, які вже містили графік платежів, виписок по рахунках боржника, у яких відображені усі платежі, внесені позичальником та банківські операції щодо їх зарахування.

Порядок погашення кредиту та сплати процентів передбачений пунктом 1.7 Кредитного договору, відповідно до умов якого після сплати комісій здійснюється погашення прострочених процентів, простроченої заборгованості, після чого погашаються нараховані проценти, строкова заборгованість, пеня, інші платежі.

Оскільки ОСОБА_6 допускала прострочку виконання зобовязань, то саме у порядку, передбаченому цим пунктом, зараховувалися внесені нею кошти, що підтверджується наданими розрахунками банку, які відповідають інформації, що міститься у виписках по рахунках боржника ( т. І а.с. 95-117).

Твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що зобовязання за кредитним договором виконані, оскільки кошти в сумі 198 000 доларів США повернуто є помилковими виходячи з умов кредитного договору, згідно з Розділом І якого, позичальник повинен повернути не тільки тіло кредиту, а сплатити проценти за його користування, а п.1.7 Кредитного договору передбачає черговість зарахування коштів, його зміст не містить умов про зарахування внесених коштів лише на погашення тіла кредиту.

Покликання відповідачів та їх представника на те, що банком не було відкрито поточного рахунку для зарахування кредитних коштів,що на їх думку підтверджує, що кошти фактично не надавались, спростовується п.1.3 Кредитного договору, згідно з яким надання Кредиту здійснюється одноразово з кредитного рахунку, або шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Тобто, відкриття поточного рахунку є необовязковим.

Крім цього, відповідачем не зробленого розрахунку, який би спростовував подані розрахунки банку, а надана у суді апеляційної інстанції порівняльна таблиця не містить інформації про періоди нарахування, відсоткову ставки, дати сплати коштів, тому не може розцінюватись як доказ виконання зобовязань за кредитним договором або ж як розрахунок заборгованості.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як зазначалося вище, пунктом 1.2. договору кредиту встановлено, що кінцевий термін погашення кредиту не пізніше 24 липня 2014 року.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором кредиту, яким установлено не тільки щомісячні платежі, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічної позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

З даним позовом ПАТ « Державний Ощадний банк України» звернулося до Луцького міськрайонного суду 31 січня 2014 року (а. с. 2-27).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З наданих банком виписок по рахунках боржника вбачається, що ОСОБА_6 хоча і допустила прострочку платежів по тілу кредиту та процентах, однак у наступні місяці, періодично, сплачувала більшу суму на погашення заборгованості, тобто, вчиняла дії на її визнання. При цьому в жодному випадку перерва між такими сплатами не перевищувала трьох років ( т.І а. с. 95-117, 174-179). Зокрема, останній платіж в межах кінцевого терміну погашення основної заборгованості був здійснений відповідачем у березні 2013 року на погашення кредиту та процентів, а в квітні 2013 року на погашення кредиту( т. І а.с.175).

Наведеним спростовуються доводи відповідачів та представника про пропуск строку позовної давності для звернення з вимогами про стягнення тіла кредиту та процентів.

За змістом положень ст. 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобовязання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з порушенням ОСОБА_6 зобовязань за кредитним договором, банк просив стягнути 3 % річних, за період з 10.07.2009 року.

Відповідачем подавалась заява про застосування строку позовної давності (т.І а.с.129)

Главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобовязання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Беручи до уваги наданий банком розрахунок та виписки по рахунках боржника, розмір 3% річних за несвоєчасну повернення кредиту та процентів з урахуванням трьохрічного строку з часу звернення до суду повинен обчислюватися за період з 01.02. 2011 року по 02.07.2015 року та складатиме 10852.52 доларів США ( т. ІІ а.с. 178,179).

На підставі вище викладеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України не встанови фактичних обставин справи, поклавши в основу рішення висновок експертизи, а тому передчасно дійшов висновку про недоведеність позову, у звязку з чим рішення суду підлягає до скасування з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнення з ОСОБА_6В на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором в сумі 148477 доларів США 09 центів, з яких: 119486 дол. США 33 центи заборгованість за кредитом, 18138 дол. США 24 центи заборгованість по процентах за користування кредитом, 10852 дол. США 52 центи 3% річних.

Щодо решти позовних вимог, то вони не підлягають до задоволення у звязку з таким.

Згідно з п.5.2. кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків погашення процентів за користування кредитом банк має право нараховувати позичальнику неустойку за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченого платежу.

З наданого банком розрахунку вбачається, що пеня нараховувалась у валюті Кредитного договору доларах США.

Згідно із частиною першою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Дія Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Максимальний розмір пені пов'язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися лише в національній валюті України гривні.

При розгляді справи суд апеляційної інстанції, сприяючи повному і обєктивному розгляду справи, оголосив перерву та розяснив банку право подати відповідний розрахунок пені. У даному судовому засіданні банк подав розрахунок пені за період з 17.06. 2013 по 17.06.2014 року у доларах США, у якому, крім цього, не зазначено розміру щоденного нарахування відповідно до п. 5.2 Кредитного договору, тобто, не подав належних доказів на обґрунтування своїх вимог, як того вимагає ч.3 ст.10, ч.І ст. 60 ЦПК України, а тому у цій частині вимог слід відмовити з наведених підстав. Пояснення представника банку про можливість перерахунку пені у гривневий еквівалент виходячи із офіційного курсу долара США на кінцеву дату розрахунку є помилковим, оскільки пеня у гривневому еквіваленті нараховується щоденно на залишок заборгованості, такі відомості в матеріалах справи відсутні.

З метою забезпечення зобовязань за кредитним договором 25 липня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель зобовязується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за кредитним договором, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені (а.с.18-19).

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_3, суд першої інстанції не наводив інших обґрунтувань, окрім як недоведеності банком розміру заборгованості.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи і вимогам матеріального права, тому у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з поручителя необхідно відмовити з інших підстав.

Згідно з п. 1.1. договору поруки, поручитель зобовязується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне погашення боржником зобовязання за кредитним договором № 3162 від 25 липня 2007 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Пунктами 3.1., 3.2. договору визначено, що поручитель відповідає по зобовязаннях за вищевказаним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Солідарні боржники залишаються зобовязаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобовязання по кредитному договору не будуть виконані повністю (а.с.6).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Відповідно до вимог ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку та відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржника.

Згідно ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно п. 4.1, 4.2, 4.3 договору поруки порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання по кредитного договору не предявить вимогу до поручителя, у випадку заміни боржника іншою особою, якщо поручитель не виявив згоди відповідати за нового боржника, у разі заміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується його відповідальність (а.с.6).

Із матеріалів справи вбачається, що договором поруки не визначено строк, після якого порука припиняється, оскільки умовами договору поруки встановлено, що останній діє до припинення забезпеченого нею зобовязання, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання по кредитного договору не предявить вимогу до поручителя.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 03 лютого 2016 року, якою залишено без змін рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання поруки припиненою встановлено, що у звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і пункту 3.4. кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 17 листопада 2010 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів.

У вимозі про дострокове погашення заборгованості встановлений 30 денний строк для її погашення. Отже, з 18 грудня 2010 року підлягає обрахуванню шестимісячний строк. З позовом до суду про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_6 та поручителя ОСОБА_3 банк звернувся лише 31 січня 2014 року.

Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Сплив шести місяців від дня настання строку основного зобовязання припиняє поруку.

З урахуванням наведеного у задоволенні вимог до поручителя ОСОБА_3 слід відмовити у звязку з припиненням поруки.

З матеріалів справи вбачається, що при поданні апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір 4019,40 грн., а також понесені витрати на проведення експертизи у розмірі 15888 грн., всього понесено витрат на суму 19907,40 грн.

Виходячи із змісту заяви про зміну позовних вимог банк просив стягнути з відповідачів 238162.98 доларів США. Судом постановлено рішення про стягнення з ОСОБА_6 148474. 89 доларів США, тобто, задоволено вимог на 62.34%.

Відповідно до положень статті 88 ЦПК України у звязку з частковим задоволенням позовних вимог підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 12410 грн.( 19907.40 грн. х 62.34%) судових витрат.

Керуючись статтями 303,304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 (ідентифікаційний № НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором в сумі 148477 (сто сорок вісім тисяч чотириста сімдесят сім) доларів США 09 центів, з яких: 119486(сто девятнадцять тисяч чотириста вісімдесят шість) дол. США 33 центи заборгованість за кредитом, 18138(вісімнадцять тисяч сто тридцять вісім) дол. США 24 центи заборгованість по процентах за користування кредитом, 10852 (десять тисяч вісімсот пятдесят два) дол. США 52 центи 3% річних.

В частині позовних вимог ОСОБА_5 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_6 про стягнення пені відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 (ідентифікаційний № НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 12410 (дванадцять тисяч чотириста десять) грн. 27 коп. судових витрат.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: