Справа № 2-600/11 Провадження №22-ц/773/824/17 Головуючий у 1 інстанції: Грушицький А.І.
Категорія:27 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

19 травня 2017 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області ОСОБА_1, дослідивши апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду від 06 липня 2011 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 липня 2011 року позов задоволено.

Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 832 293 грн. 15 коп. боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 01 лютого 2008 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» по 850 грн. судового збору та по 60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з кожного.

11 травня 2017 року, тобто з пропуском встановленого законом строку, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на це рішення та клопотання про поновлення пропущених строків.

Відповідно до ч. 1 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 297 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

В клопотанні про поновлення пропущеного строку відповідач ОСОБА_2 просить визнати поважною причину пропуску строку та поновити строк апеляційного оскарження рішення, посилаючись на те, що вона не обізнана в галузі юриспруденції, і не знала та не могла передбачити наслідків порушення процесуальних строків для звернення з апеляційною скаргою до суду. Крім того, з текстом судового рішення вона ознайомилася 05 травня 2017 року, після того, як її представник ознайомився з матеріалами справи.

Однак вказані обставини не є поважними підставами для поновлення строку апеляційного оскарження.

Той факт, що ОСОБА_2 була обізнана про розгляд даної справи судом ще у 2011 році, свідчить подана нею до Луцького міськрайонного суду 09 липня 2011 року заява про відкладення розгляду справи у звязку із перебуванням на санаторно-курортному лікуванні, в якій вона зобовязалася надати відповідну довідку в наступне судове засідання (а. с. 55). Однак після цього вона жодного разу в судові засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомляла і довідку не надала.

Також ОСОБА_2 у 2011 році було достовірно відомо про ухвалене щодо неї рішення в даній справі від 06 липня 2011 року. Дана обставина підтверджується тим, що її процесуальний співучасник на стороні відповідачів ОСОБА_3, з яким вона як на час розгляду справи судом, так і на даний час проживає за однією адресою, 02 вересня 2011 року подав апеляційну скаргу на вищевказане рішення з клопотанням про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги (а. с. 101-102). 19 серпня 2011 року Апеляційним судом Волинської області відповідачу ОСОБА_2 надсилалося повідомлення про розгляд клопотання, яке отримане нею 21 серпня 2011 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 107).

Зазначені факти ОСОБА_2 у клопотанні про поновлення пропущених строків не спростовуються і не заперечуються.

Достовірно знаючи про відоме їй судове провадження, відповідач не позбавлена була можливості звернутися до суду із заявою про видачу їй копії оскаржуваного рішення в межах розумних строків, однак не зробила цього. У клопотанні не наведено жодних обставин, які перешкоджали б їй отримати копію рішення, або щодо відмови суду у видачі такої копії. Тому, враховуючи тривалість часу з моменту ухвалення рішення до моменту подання апеляційної скарги, сама по собі відсутність у справі доказів про отримання ОСОБА_2 копії рішення, яке вона оскаржує, не є підставою для поновлення строку апеляційного оскарження.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Згідно з принципом диспозитивності, закріпленим у ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом наведених правових норм особа може скористатися наданими їй законом правами, в тому числі правом на апеляційне оскарження постановленого у її справі судового рішення, однак здійснення таких прав має відбуватися з дотриманням вимог законодавства, зокрема щодо строків вчинення відповідної процесуальної дії.

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на рішення суду від 06 липня 2011 року більш ніж через пять років після його ухвалення, а саме 11 травня 2017 року. З огляду на викладені вище обставини такі її дії свідчать про неналежне виконання нею вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України щодо добросовісного здійснення своїх процесуальних прав.

Необізнаність ОСОБА_2 у галузі юриспруденції не може слугувати поважною підставою для поновлення строку апеляційного оскарження, оскільки дана обставина не перешкоджала їй своєчасно звернутися за юридичною допомогою до адвоката або іншого фахівця в галузі права (що вона і зробила в даний час при оформленні апеляційної скарги).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є обмеженими. Від суддів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їх справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде обмеженою, оскільки сторони в розумінні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

У рішенні у справі «ОСОБА_4 проти України» Європейський суд вказав, що лише затримки, спричинені державою, можуть дати підстави для визначення невідповідності вимозі «розумного строку».

В даному випадку «розумний строк» для ознайомлення з матеріалами відомого їй судового провадження, отримання в суді копії рішення та подання апеляційної скарги не дотриманий самою особою, яка її подає.

У клопотанні про поновлення строків апеляційного оскарження ОСОБА_2 вірно зазначає з посиланням на ст. ст. 55, 124, 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ст. 3 ЦПК України про право особи на звернення до суду та оскарження судового рішення, необхідність справедливості судових процедур, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом та змагальність сторін. Однак, як зазначалося вище, реалізація вказаних прав особи має здійснюватися з дотриманням вимог законодавства та встановлених ним обмежень, зокрема щодо строків вчинення тих чи інших процесуальних дій.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи обєктивно є непереборними, тобто не залежали від волі особи, що подала скаргу, повязані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Наведене повною мірою стосується і вказаних ОСОБА_2 у клопотанні рішень Європейського суду з прав людини щодо тлумачення і застосування ст. 6 Конвенції.

Зокрема, у рішенні Європейського суду «Іліан проти Туреччини» йдеться про те, що правило встановлення обмежень до суду у звязку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має застосовуватися автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

У клопотанні про поновлення пропущених строків ОСОБА_2 посилається на обставини справи, згідно з якими до неї застосовується подвійне стягнення заборгованості на користь банку у звязку із заміною кредитора у зобовязанні, що грубо порушує її права. Однак наведені обставини жодним чином не стосуються законності і обгрунтованості оскаржуваного рішення суду.

Крім того, справедливість судових процедур стосується обох сторін процесу, а не лише особи, яка оскаржує рішення. Оскарження однією стороною з гіпотетичною можливістю скасування рішення, яке стало остаточним (набрало законної сили) у 2011 році, більш ніж через пять років після цього суттєво порушує права та інтереси іншої сторони, на користь якої це рішення ухвалено.

Засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріплений в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Дотримання строку звернення з апеляційною скаргою до суду є однією з умов для реалізації права на справедливий суд. Вона дисциплінує учасників спірних правовідносин, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності відносин та юридичній визначеності у них. Відсутність цієї умови призводила б до постійного збереження стану невизначеності.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_5 проти Іспанії» зазначив, то заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Скорочення строків здійснення окремих процесуальних дій не звужує змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (абзац дев'ятий-десятий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року N 17-рп/2011).

Зважаючи на обізнаність ОСОБА_2 про оскаржуване рішення суду ще у 2011 році, вона не була позбавлена можливості подати апеляційну скаргу на це рішення в межах строків, встановлених чинним законодавством України.

Таким чином, подавши апеляційну скаргу із значним пропуском встановленого законом строку, відповідач ОСОБА_2 не навела поважних підстав для його поновлення. Тому апеляційна скарга підлягає залишенню без руху для надання відповідачу можливості протягом тридцяти днів з моменту отримання копії даної ухвали звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строку із зазначенням поважних підстав для цього.

Керуючись ст. ст. 121, 231, 297 ЦПК України,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду від 06 липня 2011 року в даній справі залишити без руху і надати відповідачу можливість протягом тридцяти днів з моменту отримання копії даної ухвали звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням поважних підстав для його поновлення.

У разі невиконання вказаних вимог у встановлений строк у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя