Справа №: 398/4228/17
провадження №: 2-з/398/30/17
УХВАЛА

Іменем України

"14" грудня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючої судді Бугайченко Т.А., за участі секретаря Величко Т.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення з відповідача 18 000 грн.

Провадження у справі за даним позовом було відкрито 14.12.2017 року.

Позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, розміщені на поточних рахунках ТОВ «Єврокар Україна», у межах суми 18 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що при укладені оспорюваного договору він був введений працівниками ТОВ «Єврокар Україна» в оману, тому існує загроза неповернення внесених ним коштів.

Заява про забезпечення позову відповідно до частини першої статті 153 ЦПК розглядається без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши обґрунтування заяви про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позов може бути забезпечений, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України).

Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, обов'язок доказування обставин, викладених у заяві про забезпечення позову, покладається на позивача.

Суд, розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, встановив, що позивачем наразі не надано належних доказів того, що між сторонами виник спір щодо повернення сплаченої позивачем суми коштів, заява про забезпечення позову взагалі не містить обґрунтування існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, будь-яких фактичних даних, які б свідчили про те, що невжиття заходів по забезпеченню позову в даному випадку може призвести до необхідності додавати значні зусилля для відновлення прав позивача, не наведено. Тому законних підстав для задоволення заяви суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151, 153, 210, 293 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Т.А. Бугайченко