_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-і/520/3/17
УХВАЛА

22.12.2017

Київський районний суд м. Одеси

в одноособовому складі:

суддя Літвінова І.А. головуюча

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті ОСОБА_1 питання про відвід судді Київського районного суду м. Одеси Калашнікової Ольги Іванівни по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа № 520/10539/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту та зобовязання вчинити певні дії.

Провадження по справі відкрите 20.09.2017 року ухвалою судді Калашнікової О.І. та справу призначено до попереднього судового засідання на 23 листопада 2017 року.

13 листопада 2017 року, до проведення попереднього судового засідання, до суду надійшла заява, в якій заявник просить постановити ухвалу, якою задовольнити відвід головуючого судді Київського районного суду м. Одеси Калашнікової О.І. по справі № 520/10538/17. Вказана заява не містить даних особи, яка її подала, але з порівняльного аналізу підпису та доданих до заяви копій довіреності та паспорту можна дійти висновку, що заява подана учасником справи ОСОБА_3, який є відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_2, а також представляє інтереси відповідача ОСОБА_4 (довіреність від 30.05.2016 року із строком дії до 30.05.2019 року, посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_5А.).

Заявник аргументує необхідність відвести суддю наявністю обставин, які на його думку можуть вказувати на необєктивність та упередженість судді. Такими обставинами заявник вважає те, що позивач ОСОБА_2 неодноразово подавала тотожні позовні заяви до Київського районного суду м. Одеси. Однак, користуючись процесуальними можливостями позивача, перешкоджала їх руху та розгляду, до того, як чергова справа за позовною заявою ОСОБА_2 не була розподілена судді Калашніковій О.І. Заявник вважає, що наслідком цього стане ухвалення судом рішення по справі, яке безспірно буде скасоване апеляційною інстанцією.

Позивач ОСОБА_2 в письмових поясненнях звинувачення неї та адвоката ОСОБА_1 в систематичному грубому зловживанні процесуальними правами не визнала та заперечувала спрямованість дій на штучний вибір судді для розгляду справи за своїм позовом (а.с. 58).

В попередньому судовому засіданні 19 грудня 2017 року представник відповідача ОСОБА_6 підтримала заяву про відвід судді та просила її задовольнити.

За результатами розгляду заяви суд дійшов висновку про необґрунтованість і безпідставність заявленого відводу та на виконання вимог ч. 3 ст. 40 ЦПК України постановив ухвалу про зупинення провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту та зобовязання вчинити певні дії до вирішення питання про відвід судді Калашнікової О.І. суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

За результатом автоматизованого розподілу судових справ між суддями, здійсненому 19.12.2017, заяву про відвід судді Київського районного суду м. Одеси Калашнікової О.І. по цивільній справі № 520/10539/17 розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Літвіновій І.А.

Ухвалою судді від 20.12.2017 року питання про відвід судді Київського районного суду м. Одеси Калашнікової О.І. призначено до розгляду без повідомлення учасників справи, а також витребувано до огляду у судовому засіданні цивільні справи №№ 520/2117/16, 520/9464/17, 520/9775/17, 520/9777/17, 520/10539/17.

Ознайомившись із матеріалами вказаних справ встановлено, що перша позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту та зобовязання вчинити певні дії була подана до Київського районного суду м. Одеси 19.02.2916 (вхід. № 6394/16). Справі присвоєно номер 520/2117/16. Провадження у справі відкрите суддею Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В. За клопотанням позивача ОСОБА_2 від 16.05.2016 р. у звязку із довготривалою відпусткою головуючого судді, з метою дотримання строків розгляду справи, був проведений повторний авторозподіл справи, за результатами якого справу було передано для продовження розгляду судді Київського районного суду м. Одеси Куриленко О.М. Вказані обставини не узгоджуються із твердженням ОСОБА_3 у заяві про відвід про вчинення з боку позивачів дій для навмисного затягування розгляду цієї справи. Справа була прийнята суддею Куриленко О.М. 20.05.2016 р. та знаходилася в проваджені вказаного судді до 08.08.2017 р. Цією датою позовна заява ОСОБА_2 була залишена без розгляду за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 До цього двічі не була виконана ухвала суду про призначення експертного дослідження по справі, у звязку із не проведенням оплати та ненаданням необхідних для експертизи документів.

Суд звертає увагу на непоодинокі випадки, коли правом залишити позов без розгляду нерідко користуються позивачі, щоб уникнути рішення суду про відмову в задоволені позовних вимог у звязку із неправильно обраним способом захисту своїх інтересів, допущених стороною недоліків при проведені процесуальних дій, неможливості надати суду необхідні докази, тощо. Звертається увага також на те, що позивач ОСОБА_2 подала на той час одну позовну заяву, та не вчиняла дій, щоб її повернути (після розподілу справи на суддю Калініченко Л.В., як і після перерозподілу вказаної справи на суддю Куриленко О.М.) та досягти розгляду справи суддею Калашніковою О.І.

Наступна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту та зобовязання вчинити певні дії була подана до Київського районного суду м. Одеси 11.08.2017 р. (цивільна справа № 520/9464/17, суддя Васильків О.В.). Порівняльний аналіз позовних заяв по справам № 520/2117/16 та № 520/9464/17 свідчить, що позовні вимоги в заявах ОСОБА_2 є однаковими, але описова частина позовної заяви доповнена певними обставинами. Однак провадження у справі не відкривалося, у звязку із поверненням позовної заяви за вимогою позивача, про що суддею 18.08.2017 року постановлено відповідну ухвалу.

В цей же день, 18.08.2017 року до Київського районного суду м. Одеси надійшли дві однакові позовні заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту та зобовязання вчинити певні дії (справи №№ 520/9775/17 та 520/9775/17), які є повністю тотожними попередній позовній заяві ОСОБА_2

Шляхом автоматизованого розподілу головуючим суддею по цивільнім справам № 520/9775/17 та № 520/9775/17 було визначено суддю Київського районного суду м. Одеси ОгреничІ.В.

Обидві позовні заяви були повернуті позивачу у звязку із ненаданням у встановлений суддею строк доказів сплати судового збору. Ухвали про повернення постановлені 17.10.2017 року.

На час постановлення вказаних ухвал, провадження по цивільній справі № 520/10539/17 суддею Калашніковою О.І. вже було відкрито.

ОСОБА_2 в поясненнях, наданих з цього приводу, посилається на врахування нею завантаження суддями Васильків О.В. та Огренич І.В.

Дані доводи не мають ні підтверджень, ні спростувань, як і твердження учасників справи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про вчинення таких дій з метою вибору конкретного судді.

Цивільний процесуальний кодекс України в редакції від 15.12.2017 року, усунув прогалини в питані впливу з боку сторін на вибір суддів шляхом подання численної кількості тотожних позовів. Так, приписи п. 11 ч. 1 ст. 257 та ст. 185 цього Кодексу спрямовані на запобігання подібного роду схем. Законодавець кваліфікує як зловживання процесуальними правами подання декількох позовів до одного й того ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

З 15 грудня 2017 року, на підставі п. 11 ч. 1 ст. 257 та ст. 185 ЦПК України, суд у таких випадках залишає позовну заяву без розгляду чи повертає позивачеві.

До 15 грудня 2017 року такої можливості суд не мав.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями, віднесено до дій, що суперечать завданню цивільного судочинства.

Обовязок суду вживати заходи для запобігання зловживанню процесуальними правами встановлений ч. 4 ст. 44 ЦПК України.

Суд зазначає, що жодні дії осіб, які звертаються до суду не можуть безпідставно покладати відповідальність за їх поведінку на суддів та без належних обґрунтувань і доказів принижувати їх професійну гідність шляхом звинувачень в неупередженості та необєктивності, а також в майбутньому ухваленні завідомо неправосудного рішення.

Державою Україна встановлений досить жорсткий механізм покарання суддів за допущенні ними порушення при здійсненні правосуддя. Громадянам надане право сприяти притягненню суддів до відповідальності за вже вчинені суддею незаконні дії.

Ст. 9 Конституції України передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського

суду з прав людини проти України регулюються Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до ч. 1 ст. 17 якого суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов'язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Судова процедура вважається справедливою тільки тоді, коли вона спрямована на забезпечення верховенства права, законності, рівності учасників процесу перед законом і судом, змагальності, гласності та відкритості. Професіоналізм, незалежність та неупередженість суддів є неодмінною гарантією справедливого вирішення судових спорів.

Однією з процесуальних гарантій реалізації завдань цивільного судочинства і ухвалення законних та обґрунтованих рішень у цивільних справах є інститут відводу судді, що має на меті відсторонення від участі у справі суддів, щодо неупередженості яких є сумніви. Виходячи з цього цілком очевидно, що ефективність даного інституту пов'язана із застосуванням як національного законодавства, так і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Визначаючись щодо наявності підстав для відводу, необхідно враховувати, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності має визначатись, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв.

Відповідно до субєктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі.

Згідно з обєктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

При вирішенні питання про відвід судді Калашнікової О.І. по цивільній справі № 520/10539/17, судом не встановлено ні субєктивних ні обєктивних критеріїв, які б свідчили про упередженість та відсутність безсторонності судді Калашнікової О.І. при здійснені провадження за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту та зобовязання вчинити певні дії.

Що стосується субєктивного критерію, то особиста безсторонність судді презумується, поки не надано доказів протилежного.

Матеріали заяви про відвід судді Калашнікової О.І. таких доказів не містять.

Європейським судом з прав людини в рішенні у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об'єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об'єктивної перевірки (рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), рішення від 24.02.1993, серія A, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі потрібно визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. Theunitedkingdom), рішення від 10.06.1996, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Перевіркою обставин, повязаних із діями судді Калашнікової О.І. по цивільній справи № 520/10539/17, судом не встановлено фактичних доказів наявності упередженості чи особистої заінтересованості судді, певних прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

При цьому суд враховує думку заявника, однак вирішальними при розгляді питання щодо відводу вважає встановлені фактичні обставини за результатами перевірки.

Приписами ч. 11 ст. 33 ЦПК України, встановлено, що справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На цей час судом не встановлено випадку, що унеможливлює участь судді Київського районного суду м. Одеси Калашнікової Ольги Іванівни у розгляді цивільної справи № 520/10539/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту та зобовязання вчинити певні дії.

Також для відводу судді не встановлено підстав, передбачених ст. 36 ЦПК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 40 ЦПК України за результатами вирішення заявленого відводу суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 9 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 3 ст. 23 ЦПК України в редакції від 03.08.2017., п. 11 ч. 1 перехідних положень розділу ХІІІ, ст. ст. 33, 40, п. 2 ч. 2 та ч. 4 ст. 44, ст. 185, п. 11 ч. 1 ст. 257, ст. ст. 260, ч. 2 ст. 261, ч. 2 ст. 353 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви про відвід судді Калашнікової Ольги Іванівни по цивільній справі № 520/10539/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу може бути включене до апеляційної скарги а рішення суду.

Суддя Літвінова І. А.