Ухвала

іменем україни

06 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» Паламарчука Віталія Віталійовича до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року уповноважена особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» (далі - ПАТ «Банк національний кредит») Паламарчук В.В. звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28 вересня 2012 року між ПАТ «Банк Національний кредит» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір про відкриття карткового рахунку та виконання розрахунків за операціями з картками. Відповідно до умов вказаного правочину банк надає позичальнику право скористатись овердрафтом у вигляді кредитної лінії без встановлення строку погашення траншами по картковому рахунку. Сторони домовились, що овердрафт становить 100 000 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 28 вересня 2013 року та сплатою процентів у розмірі 36 % річних. В подальшому між сторонами були внесені зміни до кредитного договір, відповідно до умов яких овердрафт становить 480 000 грн. з кінцевим терміном повернення до 25 грудня 2015 року та сплатою процентів у розмірі 30 % річних. Відповідач свої зобов'язання по виплаті кредиту за умовами договору належним чином не виконав, внаслідок чого в останнього перед банком станом на 01 серпня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 944 492,65 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 580 653,03 грн., заборгованість зі плати процентів 46 285,71 грн., 3 % річних від простроченої суми кредиту - 29 042,61 грн., індекс інфляції за час прострочення по кредиту - 288 511,30 грн.

Враховуючи викладене, уповноважена особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк національний кредит» ПаламарчукВ.В. просив стягнути вказану вище заборгованість.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк національний кредит» заборгованість за договором від 28 вересня 2012 року в розмірі 944 492,65 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції змінено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк національний кредит» заборгованість за договором від 28 вересня 2012 року в розмірі 320 771,51 грн., інфляційні втрати - 126 063,55 грн. та 3 % річних - 5 325,69 грн., а всього - 452 160,75 грн. У решті рішення місцевого суду залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду в частині, залишеній без змін рішенням апеляційного суду, та рішення суду апеляційної інстанції, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволені з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 28 вересня 2012 року між ПАТ «Банк Національний кредит» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір про відкриття карткового рахунку та виконання розрахунків за операціями з картками.

Відповідно до пунктів 1.4, 1.5 кредитного договору сторони домовились, що овердрафт становить 100 000 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 28 вересня 2013 року та сплатою процентів у розмірі 36 % річних.

Згідно з п. 1.10 кредитного договору клієнт самостійно слідкує за коштами на картковому рахунку та не допускає виникнення над лімітних сум. У разі непогашення в строк овердрафту сума заборгованості вважається простроченою та стає над лімітною сумою. У разі виникнення над лімітної суми на неї нараховуються проценти у розмірі 60 % річних.

26 грудня 2014 року було укладено договір про внесення змін до договору 28 вересня 2012 року, сторони якого погодили, що овердрафт становить 480 000 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 25 грудня 2015 року та сплатою 30 % річних.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції в незміненій частині, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що позичальник порушив умови кредитного договору, у нього виникла заборгованість перед банком, яка не погашена, а тому підлягає стягненню на користь позивача.

Змінюючи рішення суду місцевого суду, судом апеляційної інстанції наведено вірний розрахунок при задоволенні грошової вимоги, досліджено його обґрунтованість та правильність.

Разом з тим, відповідачем не наведено контррозрахунку, а також не надано належних та допустимих доказів на спростування встановлених судами обставин, зокрема щодо не укладення кредитного договору.

Таким чином, судом першої інстанції в незміненій частині та апеляційним судом при розгляді справи дотримано вимоги матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, а при їх дослідженні та встановленні місцевим судом в незміненій частині та апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С. Висоцька

М.К.Гримич