Справа № 562/3127/16-ц
"25" квітня 2017 р.Здолбунівський районний суд Рівненської області в складі: головуючого судді Чорного І.А., при секретарі судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Здолбунів справу за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,
В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , просив стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 2500 грн. та понесені по справі судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що 20.07.2015 року він з відповідачем уклали договір позики, відповідно до якого він передав ОСОБА_3 гроші в борг в розмірі 2000 грн., а відповідач зобовязалася повернути гроші у строк до 20.08.2015 року, що доводить письмовою розпискою, яку власноручно написала відповідач. 20.08.2015 року відповідач знову звернулася до нього по питанню позики грошей. В цей же день він позичив ОСОБА_3 гроші в сумі 1000 грн. Через місяць, а саме 20.09.2015 року відповідач повернула йому частину бргу в сумі 500 грн. Залишок боргу становить 2500 грн. Відповідач почала уникати зустрічей з ним, на телефонні дзвінки не відповідає, а тому він змушений звернутися до суду.
В судове засідання позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 не зявилися, подали до суду заяви, в яких просили позовні вимоги задовольнити та розглянути справу без їх участі, не заперечували щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не зявилася, будучи належним чином повідомлена, про дату, час і місце розгляду справи через оголошення у пресі (газета «Вісті Рівенщини» №13 від 31.03.2017 року), про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило.
Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність сторін, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору.
При таких умовах суд вважає за можливе винести заочне рішення по справі, при цьому позивачі не заперечують проти такого порядку вирішення спору.
Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Судом встановлено, що 20.07.2015 року відповідач ОСОБА_3 взяла в борг у позивача ОСОБА_2 гроші в сумі 2000 грн., які зобовязувалася повернути у строк до 20.08.2015 року, що підтверджується розпискою від 20.07.2015 року.
Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачем ОСОБА_2 не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що 20.08.2015 року він позичив ОСОБА_3 гроші в сумі 1000 грн.
Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
29 листопада 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до відповідача із вимогою повернути борг на протязі десяти днів з дня отримання ОСОБА_3 даної вимоги, що підтверджується письмовою вимогою від 29.11.2016 року та копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
За таких обставин, оскільки, відповідач свого зобовязання не виконала, суд вважає за необхідне стягнути з неї на користь позивача вказану суму боргу в розмірі 2000 грн.
Згідно зі ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на правову допомогу, які за нормою ст.84 ЦПК України несуть сторони, крім випадків безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір таких витрат встановлений законом.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підтвердження оплати послуг адвоката в сумі 1000 грн. позивач надав чек №44 від 20 грудня 2016 року про отримання їх адвокатом ОСОБА_4, з яким ОСОБА_2 уклав договір про надання правової допомоги від 20 грудня 2016 року на представництво його інтересів у даній цивільній справі.
З розрахунку оплати праці адвоката від 20 грудня 2016 року вбачається, що вказані кошти передані з метою надання йому таких послуг, як консультація з правових питань під час підготовки матеріалів до суду, підготовка та друкування письмової вимоги відповідачу, виготовлення ксерокопій матеріалів справи, складання позовної заяви, підготовка до судового засідання, представництво інтересів позивача під час судового розгляду справи, підготовка до дебатів, складання заяв в канцелярію суду на отримання судового рішення та виконавчого листа і їх отримання.
Однак у вказаному розрахунку оплати праці адвоката конкретних сум за виконання кожної з указаних послуг не зазначено, акту прийняття виконаних робіт на підтвердження понесених витрат на правову допомогу згідно указаного вище розрахунку не представлено, що позбавляє суд визначити їх фактичний розмір, перевірити граничний розмір та поділити між сторонами.
Сплата позивачем судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. та витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 106 грн. підтверджується квитанціями банківської установи про зарахування цих коштів за призначенням, а тому вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 61, 209, 212-214 ЦПК України, ст.ст. 625, 1046-1050 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, борг згідно її розписки в сумі 2000 грн.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, - 551 грн. 20 коп. сплаченого судового збору та 106 грн. витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Здолбунівським районним судом Рівненської області за письмовою заявою, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання ним копії цього рішення.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Здолбунівський районний суд протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: І.А.Чорний