Єдиний унікальний номер справи 201/1048/17-ц
Номер провадження 2/201/1075/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Ходаківського М.П.,

за участі секретаря судового засідання Максимової О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 управління Національної поліції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1А.) звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 управління Національної поліції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, в якому просить стягнути із відповідачів завдану їй моральну шкоду у розмірі 1 000 000 доларів США.

В обґрунтування доводів позовної заяви ОСОБА_1 посилається на те, що 15 листопада 2015 року її сусід завдав їй тілесних ушкоджень, на підставі чого було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у відповідному кримінальному провадженні, зазначає, що таку поведінку щодо неї сусід допускає вже не в перше та протягом значного періоду часу сусіди намагаються створити неможливі умови для проживання позивача та посягають на її життя. Проте слідчим Соборного ВП ДВП ОСОБА_3 управління Національної поліції у Дніпропетровській області згідно із її доводами неналежним чином здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, за її скаргою була скасована постанова про закриття кримінального провадження та слідчим не виконані всі належні слідчі дії, чим допущено відносно неї бездіяльність і у звязку із цим на її користь слід стягнути моральну шкоду, яку вона оцінює в один мільйон доларів США.

Позивач у судовому засідання позовні вимоги повністю підтримала та просила позов задовольнити з підстав наведених у ньому.

Представник ОСОБА_3 управління Національної поліції у Дніпропетровській області у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просила відмовити, посилаючись на необґрунтованість заявлених у справі позовних вимог та відсутність порушеного права позивача.

Представник відповідача ОСОБА_3 управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що за доводами позивача, викладеними у позові, 15 листопада 2015 року її сусідом ОСОБА_4 їй було нанесено легкі тілесні ушкодження та за цим фактом було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004811 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

У подальшому в ході досудового розслідування цього кримінального провадження 09 березня 2016 року органом досудового розслідування - Жовтневим відділенням поліції

Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0004811 у звязку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Як вбачається із матеріалів справи, ця постанова була скасована ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2016 року та кримінальне провадження направлено до Жовтневого відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області для продовження досудового розслідування.

Установлено судом також, що 30 січня 2017 року слідчим Соборного ВП ДВП ГУНП прийнято процесуальне рішення про закриття кримінального провадження 0004811 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Указане процесуальне рішення у кримінальному провадженні наразі не скасовано.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Верховний Суд України в постанові від 09.12.2015 у справі № 6-849цс15, яка є обовязковою для усіх субєктів правозастосування, вказав, що з урахуванням ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У пункті 5 цієї постанови закріплено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Таким чином, при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У якості обґрунтування протиправності поведінки відповідача, яка, як зазначає позивач завдала їй моральної шкоди, ОСОБА_1 посилається на неналежне розслідування указаного нею кримінального правопорушення і бездіяльністю органу поліції.

Однак вимоги чинного законодавства повязують відшкодування моральної шкоди саме з неправомірністю рішення, дії або бездіяльності особи, про що зазначено в ст. 1167 ЦК України.

Проте як встановлено судом із наданих відповідачем доказів органом досудового розслідування розпочато досудове розслідування за заявою позивача і за наслідками його здійснення прийнято визначене Кримінальним процесуальним кодексом України процесуальне рішення про закриття кримінального провадження.

При цьому відповідно до підпункту 1 п. 1 ч. 1 ст. 38 КПК органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є слідчі підрозділи органів Національної поліції.

Під час здійснення досудового розслідування слідчий є самостійним у своїй діяльності, втручання в яку, крім керівника органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду є незаконним.

Відповідно до ст. 40 КПК слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій, слідчий уповноважений починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених КПК; проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених КПК; доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам; звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій; повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру; за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження; приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 КПК; здійснювати інші повноваження, передбачені КПК.

Отже, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобовязані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Оцінюючі всі докази досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності, та приймаючи до уваги приписи законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість предявлених позовних вимог, оскільки органом досудового розслідування розпочато досудове розслідування за заявою позивача, проведено його та прийнято рішення про закриття кримінального провадження, а законність цього рішення органу досудового розслідування повинна перевірятися у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України, і наразі немає підстав стверджувати про бездіяльність органу поліції, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, судові витрати не підлягають стягненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 74-76, 88, 169, 197, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 управління Національної поліції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошено у судовому азсіданні 16 травня 2017 року. Повний текст рішення складено та підписано 19 травня 2017 року.

Суддя М.П.Ходаківський