Справа № 127/2-200/2004
Провадження № 4-с/127/75/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю скаржника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, за участю заінтересованих осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, на бездіяльність начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2, на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3 та зобов»язання державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4 негайно вжити дії по виконанню рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із скаргою, за участю заінтересованих осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, на бездіяльність начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2, на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3 та зобов»язання державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4 негайно вжити дії по виконанню рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року.

Скарга мотивована тим, що скаржник 18 березня 2017 року отримав лист з повідомленням державного виконавця Бялого М.Г. від 14 березня 2017 року про повернення виконавчого листа №127/2-200/2004, виданого 17 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області, щодо зобов»язань державного виконавця Печерського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_4 негайно вжити дії по виконанню рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року. Підставою для повернення, як вважає державний виконавець, є несплата скаржником авансового внеску і посилання на ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Скаржник вважає, що повернули йому виконавчий лист та відмовили йому у відкритті виконавчого провадження неправомірно, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями, зокрема, про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, а також інваліди 1 та 2 груп. Виконавець діяв упереджено і неефективно, тому що у виконавчому листі зазначено його ідентифікаційний номер по якому виконавець, вчиняючи в повному обсязі виконавчі дії, міг встановити, що скаржник має статус інваліда 2-ї групи. Крім того, в ЄДРСР є зазначене судове рішення від 26 січня 2017 року, по якому виданий виконавчий лист №127/2-200/2004 у справі щодо зміни дати його звільнення (поновлення на роботі) та видачі трудової книжки і повного розрахунку.

З огляду на ці обставини, повернення виконавчого листа та неприйняття його до виконання є протиправною дією і бездіяльністю державного виконавця при виконанні покладених на нього обов»язків і порушення ним вищезазначеного закону.

Згідно положень ч. 3 ст. 74 вищезазначеного закону, керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини, але заінтересованою особою ОСОБА_2 цього не вчинено, хоча у виконавчому документі зазначено, що справа стосується виконання рішення Європейського суду з прав людини і потрібен з його боку контроль. За затримку виконання вищезазначеного рішення скаржнику вже сплачено з Державного бюджету України 12645 гривень пені та 235654 гривні за затримку трудової книжки і повного розрахунку. За кожен день затримки виконання рішення Європейського суду держава сплачує скаржнику з Державного бюджету України щоденно 1050 гривень, в тому числі, за затримку видачі трудової книжки, звільнення, повного розрахунку тощо. Крім того, ще виплачується пеня. За час, як виконавець отримав виконавчий лист і до його виконання, а направив скаржник виконавчий лист 18 лютого 2017 року, вся відповідальність, в тому числі і матеріальна, вважає, лягає на заінтересованих осіб.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 уточнив свої вимоги та просив суд визнати протиправною бездіяльність начальника Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2 щодо відсутності контролю за законністю дій державного виконавця Бялого М.Г., зобов»язати начальника Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2 здійснити контроль за діями виконавця та вжити адміністративні міри, про що проінформувати суд та його в термін, передбачений ст. 389 ЦПК України, зобов»язати державного виконавця Печерського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_4 негайно вжити дії по виконанню рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року, зобов»язати Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві сплатити на його користь 3500 гривень досудових витрат та за отримання юридичної допомоги.

Заінтересовані особи - державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_3, начальник Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2 та державний виконавець Печерського районного відділу ДВС м. Києва ОСОБА_4 у судове засідання не з»явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином.

Заслухавши пояснення скаржника, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 26 січня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області розглянув скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_4 та зобов»язав останню негайно вжити дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», по виконанню рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року та направити до Департаменту ДВС Мінюсту України і Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини інформацію про виконання даного рішення суду і інформацію про зведене виконавче провадження №51119621 для завершення виконання рішення ЄСПЛ від 17 липня 2014 року у справі №25663/02 в невиконаній частині рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року.

У вищезазначеній справі 17 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області був виданий виконавчий лист, який був направлений для примусового виконання у відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві (а.с. 5).

14 березня 2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_3 виконавчий документ був повернутий стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання, оскільки в порушення вимог п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску або підтвердження того, що стягувач звільнений від його сплати (а.с. 4).

Відповідно до ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається із пенсійного посвідчення серії ААЄ №613284, виданого Пенсійним фондом України 14 вересня 2011 року, ОСОБА_1 є інвалідом другої групи загального захворювання (а.с. 3) і згідно норм вищезазначеного закону звільнений від сплати авансового внеску, тому законних підстав повертати виконавчий лист стягувачу ОСОБА_1 у державного виконавця Бялого М.Г. не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Згідно з Типовим положенням «Про управління державної виконавчої служби Головних територіальних управлінь юстиції МЮУ в АРК, в областях, містах Києві та Севастополі», яке затверджене наказом МЮУ від 20 квітня 2016 року №1183/5 та зареєстроване в МЮУ 22 квітня 2016 року за 3617/28747, начальник Управління, крім інших повноважень, організовує роботу Управління, відділу з виконання завдань, покладених на головне територіальне управління юстиції з питань реалізації державної політики у сфері примусового виконання рішень; забезпечує контроль та здійснення перевірки законності виконавчих проваджень відповідно до вимог закону.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що слід визнати бездіяльність начальника Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2 щодо відсутності контролю за законністю дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_3 протиправною, зобов»язати його здійснити контроль за діями останнього та вжити адміністративні міри про що проінформувати суд та скаржника в термін, передбачений ст. 389 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення є обов»язковим для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, високі Договірні сторони зобов»язуються виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людини в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

За змістом п. 9 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», рішення Європейського суду з прав людини підлягають виконанню органами державної виконавчої служби з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у рішенні.

А тому, суд також вважає, що слід зобов»язати державного виконавця Печерського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_4 негайно вжити дії по виконанню рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року, оскільки, згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вимогами ч. 2 ст. 387 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність начальника Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2 щодо відсутності контролю за законністю дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_3Г та зобов»язання його здійснити контроль за діями останнього та вжити адміністративні міри, про що інформувати суд та його в термін, передбачений ст. 389 ЦПК України, а також зобов»язати державного виконавця Печерського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_4 негайно вжити дії по виконанню рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 рокузнайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, а тому підлягають задоволенню.

В частині вимог щодо зобов»язання Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві сплатити ОСОБА_1 3500 гривень досудових витрат та за отримання юридичної допомоги, суд вважає, що слід відмовити у задоволенні в цій частині скарги, оскільки на підтвердження своїх вимог скаржник не надав суду доказів, а за змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На підставі викладеного та керуючись Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року №6, ст.ст. 3, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 210, 383, 386, 387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати бездіяльність начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 щодо відсутності контролю за законністю дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3 протиправною та зобов»язати його здійснити контроль за діями останнього та вжити адміністративні міри, про що проінформувати суд і скаржника в термін, передбачений ст. 389 ЦПК України.

Зобов»язати державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4 негайно вжити дії по виконанню рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року.

У решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: