АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 689/1206/16-ц
Провадження № 22-ц/792/827/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

секретар Задвірний В.І.

з участю: сторін, їх представників

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 689/1206/16-ц за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Ярмолинецького районного суду від 13 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційними скаргами, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звертаючись до суду з позовними вимогами, які в подальшому збільшив, просив визнати спільним майном подружжя кошти в сумі 119687,18 грн., що знаходяться на депозитному рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк», який був відкритий на імя ОСОБА_1, здійснивши поділ спільного майна подружжя виділивши в його власність 59 843,59 грн. та у власність ОСОБА_1 59 843,59 грн., стягнути з ОСОБА_1 на його користь 59 843,59 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 17 червня 2006 року перебував із ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 10 жовтня 2014 року було розірвано. В період шлюбу сторонами було набуто майно, яке ОСОБА_3 просив поділити, оскільки згоди щодо його добровільного поділу досягнути не можливо.

ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, просила визнати спільним майном подружжя кошти в сумі 10 411,03 грн., які знаходяться на депозитному рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк», відкритому на імя ОСОБА_3, стягнути із ОСОБА_3 на її користь грошові кошти в 124 894, 51 грн., що складається з її коштів в сумі 119 689 грн. та належну їй частку у спільному майні подружжя в розмірі 5 205,51 грн.. Зазначала, що перебувала із ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі в період якого було набуто кошти в розмірі 10 411,03 грн., які є спільною сумісною власністю, а кошти в розмірі 119689 грн. є її особистою _____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_5 Провадження № 22-ц/792/827/17

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 48

приватною власністю, оскільки були зароблені ОСОБА_1, її матірю, та бабусею за допомогою ведення домашнього господарства в тому числі утримання та розведення свиней. Після отримання коштів в сумі 119 689 грн. вона їх передала ОСОБА_3 на зберігання, однак ці кошти останній їй не повернув.

Рішенням Ярмолинецького районного суду від 13 березня 2017 року відмовлено в задоволені первісного та зустрічного позовів.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 з рішенням суду в частині відмови в задоволені зустрічного позову не погоджується, просив його скасувати та постановити нове яким задовольнити зустрічний позов в повному обсязі, послався на порушення норм матеріального та процесуального прав. Зазначав, що 9 січня 2014 року ОСОБА_1 відкрила в банку депозитний рахунок на суму 111500 грн., який 12 травня 2014 року закрила та отримала вклад разом із процентами на загальну суму 119689 грн., які були її особистою власністю. Дану суму ОСОБА_1 передала на зберігання ОСОБА_3, який зловживаючи її довірою, придбав за вказані кошти автомобіль, яким користується по даний час. Дані обставини підтверджуються показами свідків. ОСОБА_3 того, ОСОБА_3 під час перебування із ОСОБА_1 в шлюбі відкрив депозитний рахунок в банку на який в січні 2014 року було внесено кошти в розмірі 1 0000 грн. та 17 травня 2014 року зняв разом із процентами в сумі 10411,03 грн. В судовому засіданні ОСОБА_3 визнав, що кошти в розмірі 10 411,03 є спільною сумісною власністю подружжя. Проте в подальшому ОСОБА_3 змінив свою позицію та почав стверджувати, що вказані кошти є його особистою власністю, при цьому не надавши жодних доказів.

Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій поросив скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3, послався на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано правову позицію Верхового Суду України від 12 жовтня 2016 року щодо даних правовідноси, оскільки є різними обставини, докази та позиції сторін по справі. Проте ОСОБА_3 надав належні докази на підтвердження того, що кошти, які знаходилися на депозитних рахунках в банку є спільною сумісною власністю подружжя. Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_3 в задоволені позову не врахував, що депозитний вклад був внесений під час перебування сторін у шлюбі, а тому відповідно до ст. 61 СК України депозит є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частинах. Судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя, по якому в той же день що і по первісному позові було відкрито провадження по справі, при цьому суд першої інстанції не надав ОСОБА_3, його представнику права на ознайомлення із зустрічними позовними вимогами, подання заперечень. ОСОБА_3 того, посилання ОСОБА_1, що спірні кошти є її особистою власністю так як вона заробила їх разом із своєю матірю та бабусею за рахунок ведення господарства зокрема вирощування свиней та їх продаж є безпідставними, оскільки для розведення великої кількості свиней необхідно мати велике приміщення, така робота потребує важкої фізичної праці, чого робити не може ні відповідач-позивач, ні її мати та бабуся в силу своїх фізичних можливостей.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

У відповідності до п. п.3, 4 ч. 1 та ч. 2, ст. 309 підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Так судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 17.06.2006 по 21.10.2014.

В квітні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10.10.2014 шлюб між сторонами було розірвано.

Даним рішенням встановлено, що з квітня 2014 року сторони спору не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, проживають окремо,

09.01.2014 під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» договір банківського вкладу «Депозит плюс» SAMDNWFD№ 600 строком на три місяці, за умовами якого надала банку спільні кошти подружжя в сумі 108 000 грн. зі сплатою їй банком за користування коштів процентів в розмірі 16 % річних, який того ж дня поповнила на суму спільними коштами подружжя в сумі 7000 гривень. На даний депозит нараховувались банком проценти.

08.05.2014 ОСОБА_1 після фактичного припинення шлюбних відносин з ОСОБА_3 накопичену суму коштів на депозиті у розмірі 119687,18 гривень перевела на власну картку, після чого 12.05.2014 дані кошти зняла готівкою у відділенні банку та використала на власний розсуд

03.01.2014 під час перебування у шлюбі ОСОБА_3 уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» договір банківського вкладу «Депозит плюс» SAMDNWFD № 000 строком на три місяці, за умовами якого надав банку спільні кошти подружжя в сумі 10 000 грн. зі сплатою йому банком за користування коштів процентів в розмірі 16 % річних. На даний депозит нараховувались банком проценти.

14.05.2014 ОСОБА_3 після фактичного припинення шлюбних відносин з ОСОБА_1 накопичену суму коштів на депозиті у розмірі 10411,03 гривень перевів на власну картку, з якої 17.05.2014 зняв готівкою 8000 гривень та 2400 гривень, які використав на власний розсуд, а залишок 11,03 гривень перевів на іншу картку.

Дані обставини підтверджуються виписками ПАТ КБ «Приватбанк» по депозитам, виписками по картам, відомостями банку, депозитними договорами та іншими матеріалами справи.

У відповідності до ст. ст. 60, 61, 63, 65 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Згідно ст.ст. 69, 70, 71 дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

П. п. 19, 21, 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007, № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" розяснено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

У випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім'я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути грошові суми.

Як вбачається з матеріалів справи грошові кошти в сумі 119687,18 грн. були зняті з депозитних рахунків ОСОБА_1 після фактичного припинення шлюбних відносин з ОСОБА_3 та використані на власний розсуд, так само грошові кошти в сумі 10411,03 грн. були зняті з депозитних рахунків ОСОБА_3 після фактичного припинення шлюбних відносин з ОСОБА_1 та використані на власний розсуд.

Висновки суду першої інстанції з посиланням на правові позиції Верховного Суду України, що кожною з сторін не доведено своїх вимог, що спірні кошти по депозитних вкладах є спільною сумісною власністю подружжя і набуті спільною працею сторін не відповідають обставинам справи та суперечать нормам Сімейного кодексу України.

ОСОБА_3 того, суд першої інстанції прийшовши до висновку, що сторонами не доведено і те, що спірні кошти є особистою приватною власністю сторін, допустив суперечності в рішенні суду, не визначив чиєю власністю є спірні грошові кошти та фактично не вирішив спір по суті.

Як вбачається з матеріалів справи в період шлюбу з 2006 по 2014 рік ОСОБА_3 був офіційно працевлаштований, отримував заробітну плату, ОСОБА_1 з 2006 року по 2009 рік теж офіційно працювала, отримувала заробітну плату, а з 2009 року отримувала пенсію, крім того сторони отримували доходи від ведення особистого селянського господарства.

При цьому, кожною з сторін не наведено достатніх, обґрунтованих та допустимих доказів, що спірні кошти є особистою приватною власністю кожного з подружжя в розумінні ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України.

Посилання ОСОБА_1, що грошові кошти в сумі 119687,18 грн. отриманні внаслідок ведення домашнього господарства разом з своєю матірю ОСОБА_7 та бабусею ОСОБА_8 від продажу свиней, молока тощо не можуть бути взяті до уваги, оскільки ОСОБА_1 не надано, а судом не здобуто переконливих доказів таких її тверджень.

Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і доводи ОСОБА_1, що грошові кошти в сумі 119687,18 грн. після їх отримання готівкою в банку були передані ОСОБА_3 на зберігання. При цьому, суд першої інстанції правомірно відхилив з цього приводу покази свідка ОСОБА_7, яка є матірю ОСОБА_1, перебуває в неприязнених відносинах з ОСОБА_3 та є зацікавленою особою. Сам ОСОБА_3 категорично заперечив факт передачі йому вищевказаних коштів ОСОБА_1

З врахуванням вимог Сімейного кодексу України, а саме ч.ч. 1-3 ст. 61, обставин справи колегія суддів вважає, що вказані грошові кошти по договорах банківського вкладу є обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог як первісного позову так і зустрічного позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 ? частини грошових коштів по договору банківського вкладу «Депозит плюс» SAMDNWFD № 600 від 9.01.2014 в сумі 59843,59 грн., а з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 ? частину грошових коштів по договору банківського вкладу «Депозит плюс» SAMDNWFD № 000 від 03.01.2014 в сумі 5205 грн. 51 коп.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України пропорційно задоволених позовних вимог підлягають розподілу між сторонами і судові витрати. При цьому, з ОСОБА_1 також підлягають стягненню в дохід держави 335 грн. 11 коп. судового збору, сплаченого в неповному обсязі при подачі позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ярмолинецького районного суду від 13 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення :

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати грошові кошти по договору банківського вкладу «Депозит плюс» SAMDNWFD № 600 від 9.01.2014 в сумі 119687 грн. 18 коп. спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 ? частини грошових коштів по договору банківського вкладу «Депозит плюс» SAMDNWFD № 600 від 9.01.2014 в сумі 59843,59 грн.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати грошові кошти по договору банківського вкладу «Депозит плюс» SAMDNWFD № 000 від 03.01.2014 в сумі 10411 грн. 03 коп. спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 ? частини грошових коштів по договору банківського вкладу «Депозит плюс» SAMDNWFD № 000 від 03.01.2014 в сумі 5205 грн. 51 коп.

В решті позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 1513 грн. 43 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 101 грн. 67 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 335 грн. 11 коп. судового збору за подачу позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) А.М. Костенко

Судді (підписи) Р.С. Гринчук

ОСОБА_9

Згідно з оригіналом ОСОБА_10