АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1052/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Енергобанк» ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Енергобанк» ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_7 та його представника, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

15 листопада 2016 року ПАТ «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Енергобанк» ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16 жовтня 2013 між ПАТ «Енергобанк» та відповідачем укладений договір № 06-005720-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA.

У відповідності до п. 2.1.1 договору кредиту передбачено - «Банк відкриває Держателю Картковий рахунок № 1701 в гривнях та випускає кредитну картку типу Visa Gold, а також виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням Кредитної картки, її реквізитів чи без використання картки.

Відповідно до п. 2.1.2 договору, банк надає відповідачу кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії. Кредит надається в межах кредитного ліміту за винятком випадків, передбачених цим договором, а відповідач зобовязується повернути суму отриманого кредиту на умовах, в строки та в порядку, що передбачені цим договором. Згідно додаткової угоди № 1, що є невідємною частиною до договору та п. 2.1.3 договору, розмір кредитного ліміту складає 30 000 грн.. Кредитний ліміт може бути збільшений або зменшений за заявою відповідача або за рішенням банку, а також в інших випадках, передбачених цим договором.

У відповідності до п. 3.3.1., 3.3.6. договору, відповідач зобовязався вчасно та в повному обсязі погашати банку суму боргових зобовязань, але не менше суми мінімального платежу з урахуванням вимог п. 5.4.1. цього договору та повністю погасити боргові зобовязання при скасуванні банком кредитного ліміту. Пунктом 5.1. договору передбачено, що за користування кредитом, в тому числі простроченим кредитом та овердрафтом, банк щомісячно нараховує проценти, комісії, розраховує та стягує пені та штрафи в розмірі, встановленому тарифами. Проценти нараховуються в межах терміну користування кредитом, що визначений п. 2.6. цього договору. Банк списує нараховані проценти та комісії з карткового рахунку.

Згідно із п. 5.4. договору кредиту, відповідач зобовязаний не пізніше останнього банківського дня строку дії платіжного періоду та за умови, що сума мінімального платежу перевищує розмір пільгової частини мінімального платежу, а також інших випадках, передбачених Правилами, щомісяця погашати в повному обсязі суму мінімального платежу, розмір якої визначається у Звіті-Рахунку». Відповідно до пункту 5.7. договору, проценти на залишок коштів на картковому рахунку нараховуються згідно тарифів банку.

У відповідності до тарифів за відкриття та обслуговування пакету «Кредитна картка VISA» позичальнику було встановлено: відсоткова ставка 35 % річних; розмір щомісячного мінімального платежу 5% від боргових зобовязань, але не менше 50 грн.; штраф за виникнення простроченої заборгованості 50 грн. + 0,2% в день від суми простроченої заборгованості.

Відповідач неналежним чином виконував свої зобовязання щодо сплати кредиту, процентів, комісій за користування кредитом, що в свою чергу призвело до виникнення заборгованості, а тому позивач просить стягнути на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість в розмірі 85 915,41 грн., з яких: заборгованість за кредитом 29 897,91 грн.; заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості 34 792,20 грн.; заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) 3 000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами 18 225,30 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість в сумі 29 897 грн. 91 коп. та судові витрати в сумі 1 378 грн., а всього 31 275 грн. 91 коп.

В частині позовних вимог про стягнення штрафів та відсотків в сумі 56 017 грн. 50 коп. відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Енергобанк» ОСОБА_6 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості в розмірі 34 792,20 грн.; заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) 3 000 грн.; заборгованості за нарахованими процентами 18 225,30 грн. та постановити в цій частині нове рішення про задоволення позову банка в повному обсязі. Крім цього, просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 515,80 грн.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2013 року між ПАТ «Енергобанк» та відповідачем укладений договір № 06-005720-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA (а.с. 8-11).

У відповідності до п. 2.1.1 договору кредиту (а.с. 8) передбачено - «Банк відкриває Держателю Картковий рахунок № 1701 в гривнях та випускає кредитну картку типу Visa Gold, а також виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням Кредитної картки, її реквізитів чи без використання картки.

Згідно додаткової угоди № 1 (а.с. 12), що є невідємною частиною до договору та п. 2.1.3 договору, розмір кредитного ліміту складає 30 000 грн..

У відповідності до тарифів за відкриття та обслуговування пакету «Кредитна картка VISA» позичальнику було встановлено: відсоткова ставка 35 % річних; розмір щомісячного мінімального платежу 5 % від боргових зобовязань, але не менше 50 грн.; штраф за виникнення простроченої заборгованості 50 грн. + 0,2% в день від суми простроченої заборгованості.

Постановою правління НБУ від 11 червня 2015 року № 370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «Енергобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідації банка», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Енергобанк» і призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» ОСОБА_8 строком на 1 рік з 12 червня 2015 року до 11 червня 2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 136 від 14 липня 2015 року (а.с. 38) відсторонено від виконання обовязків ОСОБА_8, і призначено ОСОБА_6

Рішенням Фонду № 842 від 26 травня 2016 року (а.с. 39-40) продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк» на два роки до 11 червня 2018 включно.

Звертаючись до суду з позовною заявою (а.с. 2-7) позивач в обгрунтування позовних вимог зазначив, що банк свої зобовязання за договором № 06-005720-01 від 16 жовтня 2013 року виконав в повному обсязі. Відповідач же, навпаки неналежним чином виконував свої зобовязання щодо сплати кредиту, процентів, комісій за користування кредитом, що в свою чергу призвело до виникнення заборгованості, а тому позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_7 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість в розмірі 85 915,41 грн., з яких: заборгованість за кредитом 29 897,91 грн.; заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості 34 792,20 грн.; заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) 3 000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами 18 225,30 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог (а.с. 135-136) суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що відповідач ОСОБА_7 позовні вимоги в частині стягнення з нього заборгованості за кредитом визнав в розмірі 29 897,91 грн., був готовий виконати умови договору в строк, але з причин закриття банку та незалежних від нього обставин був позбавлений можливості порушив умови договору вчасно. Суд першої інстанції прийняв до уваги доводи ОСОБА_7 та врахував при ухваленні рішення, що він дійсно звертався після оголошення ліквідації банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» до банку з приводу надання йому рахунків, на які необхідно сплачувати заборгованість. Крім того, суд в своїх висновках вказав, що банком не надано доказів, які можуть бути визнані судом вмотиваними щодо нарахування заборгованості Костику за штрафами та процентами. Враховуючи, що в матеріалах справи наявні клопотання позивача про розгляд справи без його участі (а.с. 59, 120), суд вирішив спір у межах наявних матеріалів справи.

В апеляційній скарзі (а.с. 139-144) уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» - ОСОБА_6 зазначив, що районний суд, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог не в повній мірі зясував всі обставини справи, не врахував, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок виконання умов договору та сплатити штрафи та відсотки на користь позивача. Вважає, що відповідач не вжив всіх належних заходів щодо виконання свого зобовязання по договору.

Перевіряючи обґрунтованість та вмотивованість судового рішення суду першої інстанції, доводів апеляційної скарги, пояснень, наданих ОСОБА_7 та його представником в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та вмотивованим, а доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими обставинами та наявними матеріалами справи.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції від представника апелянта надійшла заява про розгляд справи без участі представника ПАТ «Енергобанку», в якій він просив проводити всі засідання в суді апеляційної інстанції без його участі за наявними матеріалами справи.

Тому, колегія суддів перевіряє правильність рішення районного суду у межах наявних матеріалів справи.

Як вже зазначалося вище, дійсно між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_7 існують договірні відносини з приводу виконання договору № 06-005720-01 від 16 жовтня 2013 року..

З наданого ПАТ «Енергобанк» розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_7 за вищевказаним договором складає 29 897,91 грн., яку відповідач повністю визнає і яка була стягнута районним судом.

Тому, колегія суддів враховуючи вищевикладене, вважає правильним висновок суду першої інстанції в цій частині, оскільки при перевірці правильності нарахування боргу по тілу кредиту встановлено, що нарахування проведено у відповідності до умов договору та визнано сторонами.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням проведеним належним чином. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів та відсотків, суд першої інстанції вказав на те, що позивач не надав доказів нарахування такої заборгованості.

Враховуючи те, що представник апелянта просив проводити розгляд справи за наявними матеріалами справи та повністю підтримує вимоги позовної заяви, судом апеляційної інстанції встановлено, що дійсно в матеріалах справи містяться розрахунки нарахованих/сплачених штрафів та відсотків, які різняться між собою, з них не можливо визначити підстави нарахування такої заборгованості, визначити різницю періодів нарахування, оскільки відсутні будь-які обгрунтування таких нарахувань.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що позивачем, не надано обставин нарахування заборгованості за штрафами та відсотками, на які він посилається як на підставу своїх вимог. в суді апеляційної інстанції, апелянтом не надано будь-яких інших розрахунків, які б давали підстави колегії суддів для зміни чи скасування рішення суду.

Висновок суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору є також правильним та відповідає за своїм змістом положенням ст. 88 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального та процесуального права та ухвалено рішення з додержанням положень чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, були предметом дослідження колегії суддів і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Енергобанк» ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Енергобанк» ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :