Справа № 639/2366/117
Провадження № 2/639/1347/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2017 року суддя Жовтневого районного суду м. Харкова Іванова І.В., розглянув позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним вище позовом.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 18.04.2017 року вказана цивільна справа була передана до провадження судді Іванової І.В.. Згідно п.4 ч.1 ст. 20 ЦПК України, 23 ЦПК України за наявності підстав, зазначених вказаними нормами , суддя не може брати участі в розгляді цивільної справи і зобов'язаний заявити самовідвід.

Суддя Іванова І.В. заявила самовідвід на підставі п.4 частини 1 статті 20 ЦПК України у звязку з тим, що позивач ОСОБА_1 з 2009 року є працівником апарату Жовтневого районного суду м. Харкова . Так, згідно п. 4 частини 1 статті 20 ЦПК України суддя, не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїх рішеннях ЕСПЛ неодноразово зазначав, що при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був не безстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання обєктивно обґрунтованими.

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з'ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Суддя Іванова І.В. з огляду на вище викладене, відповідно до вимог, передбачених ст. 23 ЦПК України, не допускаючи сумнівів учасників процесу у обєктивності та неупередженості суду та необхідністю розгляду справи, відповідно до статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , вважає за необхідне заявити самовідвід по вказаній цивільній справі.

Суддя Іванова І.В., враховуючи вказані вище обставини, вважає, що розгляд зазанченої цивільної справи за позовом ОСОБА_1, яка є працівником апарату Жовтневого районного суду м. Харкова, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, нею неможливий, оскільки у сторін можуть виникнути сумніви в обєктивності та неупередженості судді.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити самовідвід .

На підставі викладеного та керуючись п.4 частини 1 статті 20 , ст. 23 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити заявлений самовідвід судді Іванової І.В. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Іванова