АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Ратнікової В.М., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання недійсним договору кредиту,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3, через свого представника, звернулася до суду із позовом до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання недійсним договору кредиту в якому просила визнати недійсним кредитний договір № 0/2 від 27 листопада 2006 року.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 27 листопада 2006 року між нею та ПАТ «Укрсиббанк» було укладено кредитний договір № 0/2 відповідно до якого позичальнику було надано кредитні кошти в розмірі 55 000 доларів США. Позивач вважає вказаний договір недійсним, оскільки договір містить несправедливі умови та не відповідає вимогам закону, що призвело до суттєвого дисбалансу інтересів сторін. Договором не передбачено сукупну вартість кредиту. Вважає, що дана умова є суттєвою для укладання договорів, відповідно до чинного законодавств, оскільки становить ціну договору.

Крім того, договір містить інші несправедливі умови, зокрема, споживчі кредити містять положення, про право банку підвищувати відсотки, дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що ставить в тяжке несправедливе становище споживача в договірних зобов'язаннях.

Справа № 755/17595/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10038/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Яровенко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3, через свого представника, подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог .

В обґрунтування заявлених вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у заявленому клопотанні про проведення судово-економічної експертизи на підтвердження обставин, що кредитний договір є несправедливим, оскільки при тому, що позичальник відповідно до умов договору кредиту отримала 55 000 доларів США, сплатила на погашення кредиту значну частину коштів, на даний час заборгованість по договору свідчить про його несправедливість, що має наслідки його недійсності. Вважає, що дані можуть бути підтверджені лише судово-економічною експертизою, оскільки для цього необхідні спеціальні знання в галузі економіки.

Крім, того апелянт зазначає, що суд безпідставно відмовив у витребуванні виписок по рахунку в ПАТ «Укрсиббанк» , обґрунтовуючи, що не було подано доказів неможливості отримання цих доказів. Проте як зазначає апелянт, неможливість отримання цих доказів підтвердило те, що банк не надав жодних доказів і виписок в судовому засіданні на спростування позовних вимог.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу, на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України, у відсутності учасників процесу

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0/2. (а.с.6-14).

Позивач у своїй заяві зазначає, що предметом договору було надання їй кредитних коштів в розмірі 55000 доларів США. Умови, які зазначені в договорі є несправедливими, а саме: не зазначено сукупну вартість кредиту, право банку підвищувати відсотки, _ зарахування чергового платежу на погашення відсотків та тіла кредиту. Вказані обставини ставлять споживача в тяжке несправедливе становище.

Однак, як вбачається з п. 1.1. договору про надання споживчого кредиту № 0/2 від 27 листопада 2006 року, банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) у формі поновлювальної кредитної лінії в національній валюті в сумі ліміту поновлювальної кредитної лінії, що дорівнює 1667 грн.79 коп. та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала жодних доказів на підтвердження своїх вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; Чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд першої інстанції правильно визначився з виниклими правовідносинами сторін, забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів та в межах заявлених вимог і ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з правильним застосуванням норм матеріального законодавства.

Суд першої інстанції правильно вказав, що позивач намагається оскаржити положення договору № 0/2 від 27 листопада 2006 року, які взагалі ним не передбачені. Факти на які посилається позивач, жодним чином не доведені, в матеріалах справи відсутні будь-які підтверджуючі докази окрім копії договору, чинність якого оскаржується.

Як вбачається з обставин справи, позивач просить визнати недійсним договір, посилаючись, як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі на те, що нею було отримано від банку у кредит 55 000 доларів США та банк не зазначив сукупну вартість кредиту у гривні.

Проте, дана обставина ніяким чином не доведена позивачем, оскільки як вбачається із копії договору, який надала суду позивач, кредит був наданий у гривні та не шляхом видачі певної суми одразу, а шляхом встановлення поновлювальної кредитної лінії в національній валюті в сумі ліміту поновлювальної кредитної лінії, що дорівнює 1667 грн.79 коп.

З даних обставин позивач взагалі нічого не заявляла та не обґрунтовувала, ні в суді першої інстанції, під час апеляційного перегляду справи.

Так, згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту та тягар доказування лежить на сторонах спору.

Звернувшись до суду з позовом про визнання кредитного договору, за яким позивач нібито отримала кредит у розмірі 55 000 доларів США, недійсним ОСОБА_1 навіть не надала жодних доказів на підтвердження укладання такого договору.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи, оскільки в матеріалах справи не має жодних даних щодо звернення позивача з відповідним клопотанням.

З тих самих підстав судова колегія відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у витребуванні виписок по рахунку в банку, оскільки відсутні будь-які докази на підтвердження заявленого клопотання.

Слід зазначити, що в матеріалах справи наявне клопотання від 15.06.2017 року від представника позивача - ОСОБА_2, в якому він просив відкласти судове засідання або слухання справи у їх відсутність, з урахуванням позиції та з урахуванням наданих пояснень та доказів на їх обґрунтування.

Таким чином, суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі тих доказів та обґрунтувань, які були надані сторонами та ухвалив правильне судове рішення в межах заявлених вимог.

Колегія суддів також відхилила посилання апелянта про те, що під час апеляційного перегляду справи необхідно призначити судово-економічну експертизу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Позивач не була позбавлена можливості звернутися з таким клопотанням до суду першої інстанції та не зазначила жодних поважних причин, які зумовили неподання такого клопотання, а тому колегія суддів не має можливості задовольнити таке клопотання.

Враховуючи викладене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання недійсним договору кредиту, в частині його оскарження, є обґрунтованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм законодавства. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді