Справа № 760/9622/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсними умов договору, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2016 року Позивач звернулася з позовом до суду, в якому просила визнати недійсними пункти 3.2.1, 3.2.2 та 3.4 укладеного між нею та ПАТ «Універсал Банк» Додаткової угоди BL2798/К-1 від 18 березня 2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2798.

Обґрунтовуючи свої вимоги Позивач посилається на те, що між нею та Відповідачем був укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL2798, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит на суму 110000 дол. США строком до 01 березня 2028 року і сплатою 11,5% річних.

17 березня 2016 року Позивач звернулася до Відповідача із листом-вимогою про приведення положень кредитного договору у відповідність до норм діючого законодавства, а саме: викласти п. 3.2.2 Додаткової угоди в новій редакції та виключити словосполучення із п. 3.4 угоди.

Так, відповідно до п.п. 3.2.1 Додаткової угоди за користування кредитними коштами понад строк (або терміни погашення за Графіком погашення кредиту), встановлений Генеральним договором та/або цією Індивідуальною угодою Банк достроково нараховує пеню, а Позичальник зобов'язується її сплатити, в наступному порядку, а саме:

-в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні,

-в розмірі в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті.

Позивач звертає увагу суду на положення п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним своїх зобов'язань за договором.

Позивач виходить з того, що вартістю кредиту як послуги є проценти, які споживач зобов'язується сплатити за користування кредитними коштами, тобто 11,5% річних (з 18.03.2008) та 13,5% (з 26.08.2008), у зв'язку з чим максимальна, на її думку, компенсація за порушення виконання позичальником своїх зобов'язань не може перевищувати 5,75% річних (або 0,0159% за кожен день прострочення) та 6,75% річних (0,0187% щоденно) з 26.08.2008.

Крім того Позивач вважає несправедливим з тих же підставі і пункт 3.2.2 Додаткової угоди, яким починаючи з 01 липня 2008 року припинено дію пункту 3.2.1 угоди, і за користування кредитними коштами понад строк встановлюється процентна ставка в розмірі 23% річних (надалі по тексту «підвищена процентна ставка»).

Ще однією з несправедливих умов вважає п. 3.4 Додаткової угоди, згідно з яким у разі часткового або повного дострокового погашення кредиту протягом перших п'яти календарних років з дати підписання цього Договору, Позичальник сплачує Банку винагороду у розмірі 1,5% від суми дострокового погашення не пізніше дати дострокового погашення.

Представник Позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення проти позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що розділом 5 Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2798 від 18 березня 2008 року визначено обставини, за яких банк має право змінювати розміри процентних ставок, до яких, крім іншого, відноситься поточні коливання процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або настання змін у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу гривні до долара США) та ін. Представник відповідача посилався, що укладаючи Кредитний договір, сторони погодились з усіма його істотними умовами, в тому числі і з можливістю зміни процентної ставки в майбутньому на умовах визначених кредитним договором, а тому розмір нової процентної ставки є правомірним та цілком відповідає умовам Кредитному договору та нормам чинного законодавства України. Вважає, що заявлені вимоги Позивача є необґрунтованими та не відповідають обраному способу захисту порушених прав.

Крім того, подав до суду клопотання про застосування строку позовної давності.

Заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог Позивача, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18 березня 2008 року між сторонами було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL2798 та додаткову угоду №BL2798/К-1 до нього, згідно умов якого Відповідач надав Позивачу кредит на суму 110000,00 дол. США строком до 01 березня 2028 року.

Встановлено, що між сторонами була погоджена процентна ставка за користування кредитом на рівні 11,5% річних до 26.08.2008 та на рівні 13,5% з 26.03.2008р.

Згідно з п.3.2.1 Додаткової угоди за користування кредитними коштами понад строк (або терміни погашення за Графіком погашення кредиту), встановлений Генеральним договором та/або цією Індивідуальною угодою Банк достроково нараховує пеню, а Позичальник зобов'язується її сплатити, в наступному порядку, а саме:

-в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні,

-в розмірі в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті.

Відповідно до п. 3.2.2 Додаткової угоди, починаючи з «01» липня 2008 року, пункт 3.2.1 цієї Індивідуальної угоди втрачає свою чинність, а за користування кредитними коштами понад строк встановлюється процентна ставка в розмірі 23% річних (надалі по тексту «підвищена процентна ставка»).

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Згідно з п.5 ч.3 ст.18 Закону визнає несправедливою умову договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

В даному випадку в першу чергу слід визначитись із питанням про вартість продукції (кредиту), яка має братись до уваги при визначенні відповідності умов п.3.2.1 та п.3.2.2 положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, відповідно до п. «д» ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на день укладення договору) орієнтовна сукупна вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту включає в себе перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням.

Таким чином, до вартості кредиту слід відносити не лише проценти, які сплачуються споживачем за отриманий кредит, а і саме тіло кредиту, яке також підлягає поверненню Позичальником.

Так, відповідно до п.3.2.1 неустойка у вигляді пені нараховується не лише на несплачені позичальником проценти за користування кредитом, а і на несплачену вчасно частину тіла кредиту.

Згідно з п.3.2.1 Договору встановлюється неустойка за прострочення погашення тіла кредиту, процентів за користування ним в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день такого прострочення, і нараховується вона на суму простроченої заборгованості згідно з фактичною кількістю календарних днів прострочення.

Відтак, сам по собі пункт 3.2.1 Договору не містить у собі дискримінаційних умов для споживача, передбачених п.5 ч.3 ст.18 Закону, оскільки відповідальність ним встановлена у сумі подвійної облікової ставки НБУ і лише на суму простроченої заборгованості, а не на всю сукупну вартість наданого Позичальнику кредиту.

Пункт 3.2.2 Договору не встановлює відповідальності Позивача (неустойка), а встановлює погоджені сторонами випадки збільшення процентної ставки за користування кредитом.

Так, згідно з ч.2 ст. 1056 Цивільного кодексу України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

В даному випадку сторони погодили підстави для збільшення процентної ставки у зв'язку зі зміною кредитних ризиків (порушення договірної дисципліни позичальником), розмір збільшеної процентної ставки та погодили, що для застосування нової процентної ставки не вимагається підписання Сторонами будь-яких інших додаткових документів.

Згідно з оспорюваним Позивачем пунктом 3.4 Додаткової угоди, у разі часткового або повного дострокового погашення кредиту протягом перших п'яти календарних років з дати підписання цього Договору Позичальник сплачує Банку винагороду у розмірі 1,5% від суми дострокового погашення не пізніше дати дострокового погашення. Зазначена винагорода має бути сплачена у гривні по курсу НБУ на дату сплати. У разі дострокового часткового погашення кредиту сума ануїтетного платежу підлягає коригуванню. При цьому Позичальник зобов'язаний підписати новий (скоригований) графік погашення кредиту. Якщо новий графік сторонами не підписано з будь-яких причин, здійснення дострокового часткового погашення кредиту не звільняє Позичальника від сплати чергового платежу, встановленого існуючим графіком погашення, до повного погашення суми кредиту.

За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

За положеннями частини п'ятої статті 11, статті 18 Закону України від «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року в справі №6-80цс13.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено, або визнано недійсним.

Оскільки абз. 1 п. 3.4 Додаткової угоди «У разі часткового або повного дострокового погашення кредиту протягом перших п'яти календарних років з дати підписання цього Договору, Позичальник сплачує Банку винагороду у розмірі 1,5% від суми дострокового погашення не пізніше дати дострокового погашення. Зазначена винагорода має бути сплачена у гривні по курсу НБУ на дату сплати» прямо передбачає отримання Банком винагороди за дострокове погашення Позивачем кредиту, суд, з урахуванням викладеного вище, приходить до висновку про визнання його недійсним.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. ст. 15,16, 203, 509, 526, 527, 530, 626, 627, 628, 629, 638, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 3, 4, 10-11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати частково недійсним п. 3.4 Додаткової угоди BL2798/K-1 від 18 березня 2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL2798, зокрема наступну його норму: «У разі часткового або повного дострокового погашення кредиту протягом перших п'яти календарних років з дати підписання цього Договору, Позичальник сплачує Банку винагороду у розмірі 1,5% від суми дострокового погашення не пізніше дати дострокового погашення. Зазначена винагорода має бути сплачена у гривні по курсу НБУ на дату сплати».

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: