Справа № 346/811/17
Провадження № 2/346/737/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі : судді Пятковського В.І.,

секретаря Іванишин Х.І.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» доОСОБА_1, про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

представник позивача, звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що 18 серпня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (заяву позичальника) № IF0ВRJ54565790.

Згідно вказаного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов»язався надати відповідачу кредит у розмірі 6837,20 грн. на термін до 17 серпня 2015 року, а відповідач зобов»язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором.

Позивач зобов»язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі передбаченому умовами кредитного договору.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № IF0ВRJ54565790. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов»язання за вказаним договором не виконав.

Узвязку з зазначеними порушеннями зобов»язань за кредитним договором відповідач станом на 02 грудня 2016 року має заборгованість 13917,89 грн., яка складається з наступного:

-5377,35 грн. заборгованість за кредитом;

-4,08 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

-328,20 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом;

-7069,31 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором;

-500,00 грн. штраф (фіксована частина);

-638,95грн. штраф (процентна складова).

У звязку з виниклими обставинами, просить стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» зазначену вище заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

В судове засідання представник позивача не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та подав заяву про застосування судом строку позовної давності, оскільки вважає, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Нормами ст. ст. 257, 258 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності три роки, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік. Відповідач зазначив, що згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою відмови у позові, Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Таким чином, строк позовної давності сплинув 18 серпня 2016 року, однак, позивач звернувся з даним позовом лише 08 лютого 2017 року. Тому відповідач просить застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови в позові.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Так, з поданих до суду документів вбачається, що 18 серпня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (заяву позичальника) № IF0ВRJ54565790, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6837,20 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17 серпня 2015 року.

Згідно поданого розрахунку заборгованості за кредитним договором № IF0ВRJ54565790 від 18 серпня 2013 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 02 грудня 2016 року становить 13917,89 грн., яка складається з наступного:

-5377,35 грн. заборгованість за кредитом;

-4,08 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

-328,2 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом;

-7069,31 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором;

-500,00 грн. штраф (фіксована частина);

-638,95 грн. штраф (процентна складова).

Стороною у спорі заявлено вимогу про застосування позовної давності.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Із вказаної заяви позичальника вбачається, що строк повернення кредиту встановлено до 17 серпня 2015 року. Однак, позивач звернувся з даним позовом лише 17 лютого 2017 року, пропустивши загальний трьохрічний строк звернення до суду.

Поряд з тим, суд звертає увагу, що в заяві позичальника вказано, що він згоден з Умовами та надання споживчого кредиту фізичним особам, однак, на вказаних Умовах відсутній підпис відповідача. Доказів того, що вказані Умови і правила є саме тими Умовами, які розумів ОСОБА_1, підписуючи заяву позичальника, матеріали цивільної справи не містять.

Cуд також зауважує, що вказані Умови та правила підписані тільки головою правління ЗАТ КБ "ПриватБанк" та не мають необхідних реквізитів - відсутня дата їх складання та погодження сторонами кредитної угоди. Крім того, названі Умови і правила не містять жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від заяви позичальника і в цій заяві не зазначено, що питання визначення строку позовної давності врегульовано у згаданих Умовах та правилах. Таким чином, підстав вважати, що банком отримана згода ОСОБА_1 на укладення кредитного договору з врахуванням названих Умов та правил, на які посилається позивач, і п.1.7.31 яких передбачає строк позовної давності- 50 років для вимог банку до позичальника, немає. Тому суд вважає, що правовідносини між сторонами з приводу кредитування регулюються тільки заявою позичальника, строк виконання зобов'язань за якою встановлений до 17 серпня 2015 року.

Відповідно до п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" При застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Таким чином слід застосувати за заявою відповідача наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки це відповідає положенням ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України та вказаним в попередньому абзаці положенням.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, оскільки в позові відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі ст.ст. 156, 257, 258, 267 ЦК України, керуючись ст.ст. 212, 213-215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Відмовити публічному акціонерному товариству «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 13917,89 грн. заборгованості за кредитним договором № IF0BRJ5456790 від 18 серпня 2013 року та 1600 грн. судового збору, за спливом строку позовної давності.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя П'ятковський В. І.