Номер провадження 2/243/2012/2017
Номер справи 243/ 2814/17
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

«17» травня 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Шевченко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №19 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до Рамкової угоди № Кр-457/07.03від 30 липня 2003 року позивач здійснив ОСОБА_1 кредитування на підставі договорів.

Відповідно до Договору про надання траншу № 17.5129/Кр-457/07.03від 30 липня 2008 року ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 66000 доларів США зі сплатою 16% річних на строк 180 місяців. Факт видачі кредиту підтверджується меморіальним ордером.

Після уточнення позовних вимог, позивач зазначає, що у звязку з порушенням виконання зобовязань за Кредитним договором №1 ОСОБА_1 станом на 13 березня 2017 року має заборгованість 1471561,47 грн. (суму заборгованості по кредиту визначено в гривні по курсу Національного банку України станом на 13 березня 2017 року 1 долар США = 26,8102 грн.), яка складається з наступного:

- 1442361,73 грн. капітал;

- 29199,74 грн. - проценти.

Відповідно до п.7.8. Рамкової угоди «Сторони погодилися, що належним та достатнім доказом наявності, безспірності та розміру заборгованості Позичальника, наявності порушень Договорів є письмова Довідка Кредитора.

Поручителем по кредитному договору є ОСОБА_2 відповідно до укладеного Договору Поруки № Кр-457/07.03-ДП1 від 30 липня 2008 року.

Відповідно до умов Кредитних договорів (п.2.1. та п. 9.2.2.) ОСОБА_1, як Позичальник зобов'язалася здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші, передбачені цим договором платежі у порядку, визначеному Кредитними договорами.

Однак, ОСОБА_1 порушила умови Кредитних договорів та вимоги законодавства, не забезпечила своєчасне погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого у неї утворилась кредитна заборгованість.

Умовами вищезазначених Кредитних договорів: п.8.2.1 передбачено, що Кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту у разі прострочення погашення грошових зобов'язань за цим Договором тривалістю більш ніж 3 банківські дні. Згідно з ч. 2. ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Водночас умовами зазначених Кредитних договорів: (п.8.6. та п. 8.7.) передбачено, що при прострочені погашення грошових зобов'язань за цим Договором тривалістю більш ніж 30 календарних днів Позичальник зобов'язаний повністю достроково погасити кредит не пізніше ніж через 3 банківські дні з дати настання тридцятого дня прострочення незалежно від того, чи Кредитор пред'явив йому Вимогу, якщо інше не буде погоджено з Кредитором. При цьому Кредитор вправі самостійно та без повідомлення Позичальника приймати рішення про збільшення строку прострочення, необхідного для такого дострокового погашення чи строку, в який має бути здійснено таке погашення.

Керуючись вказаними положеннями законодавства та договору, ОСОБА_1 банком надіслано Вимогу про повне дострокове погашення кредиту, яка була отримана ОСОБА_1

Умовами Кредитних договорів (п.8.4.) передбачено, що Позичальник зобов'язаний достроково погасити кредит протягом п'яти банківських днів з дня відправлення Вимоги.

Проте, ОСОБА_1 не виконала вимогу і взяті на себе зобов'язання та до цього моменту кредит залишається непогашеним.

Згідно п.4.2. Рамкової угоди «проценти обчислюються у валюті кредиту за процентною ставкою, встановленою відповідним кредитним договором, від суми залишку кредиту за кожен день користування залишком кредиту, виходячи із 360 календарних днів у році, з моменту видачі кредиту до моменту повного погашення кредиту.»

Відповідно до п. 4.4. Рамкової угоди «У випадку прострочення погашення кредиту, позичальник сплачує проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідними Кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом «факт/360» від суми залишку кредиту, строк погашення якого настав, з дати виникнення заборгованості до дати повного її погашення.»

Кредитним договором (ч.3 п.2) і п. 4.1. Рамкової угоди передбачено, що за користування кредитом Позичальник сплачує Позивачу проценти, розмір яких було зазначено вище. Отже розмір процентів, що встановлений Кредитними договорами, повинен сплачуватися ОСОБА_1 за весь час прострочення і до моменту погашення заборгованості в силу ст. 625 ЦК України.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (п.2. ст.551 ЦК України).

Положеннями Кредитних договорів (п.10.2.) передбачено, що у випадку прострочення встановлених цим Договором строків погашення грошових зобов'язань Позичальник сплачує Кредитору штрафну пеню у розмірі 0,5 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 гривень у еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості.

Згідно ст.ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996р. № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» «Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.»

Отже, ПАТ «ПроКредит Банк» набув право вимагати стягнення заборгованості з Позичальника за капіталом по кредиту, відсотками по графіку, відсотками за фактичне користування капіталом та пенею.

Відповідно до умов Договору поруки (п.2.1.), Поручитель поручається перед Кредитором за виконання усіх зобов'язань Позичальника у їх повному обсязі як солідарний із Позичальником боржник.

Договором поруки, яким забезпечується виконання зобов'язань ОСОБА_1 не передбачено спеціальних умов відповідальності ОСОБА_2, а отже ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідає перед ПАТ «ПроКредит Банк», як солідарний із позичальником боржник.

У зв'язку з виникненням заборгованості ОСОБА_1, Позивач звернувся до Поручителя з вимогою про виконання зобов'язань ОСОБА_1, відповідно до умов Договору поруки. Вимога ПАТ «ПроКредит Банк» не була виконана і погашення на підставі Договорів поруки не відбулося.

Просить суд стягнути з ОСОБА_1, та поручителя ОСОБА_2 як солідарного боржника з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» заборгованість за Договором про надання траншу № 17.5129/Кр-457/07.03від 30 липня 2008 року, який є невідємною частиною Рамкової угоди № Кр-457/07.03від 30 липня 2003 року у сумі 1471561,47 грн., а також судові витрати по справі у сумі 22073,42 грн.

Представник позивача ОСОБА_3, який діє на підставі Довіреності від 08 жовтня 2016 року (а.с.64), у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. 03 травня 2017 року до суду надав Заяву, про розгляд справи за його відсутності та просив суд задовольнити позовній вимоги.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, про місце, дату та час судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином. 17 травня надала до суду Заяву про розгляд справи без її участі (а.с.78).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. 17 травня 2017 року надав до суду Заяву про розгляд справи без його участі (а.с.79).

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства і підставами виникнення цивільних прав та обовязків у тому числі, є дії осіб з укладання договорів та інших правочинів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до вимог частин 1,3 ст. 626 ЦК України «Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору».

Отже, договір є правовою формою ( засобом) узгодження волі двох чи декількох сторін, спрямованої на досягнення певного правового результату.

Згідно до ст. 627 ЦК України «Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості».

Як встановлено у судовому засідання та вбачається з матеріалів справи, 30 липня 2003 року між ЗАТ «Мікрофінансовий Банк» та ОСОБА_1 було укладено Рамкову Угоду № Кр-457/07.03, відповідно до якої банк надає ОСОБА_1 транш, шляхом відкриття кредитної лінії терміном на 36 місяців у розмірі та на умовах, передбачених статтею 2 цієї угоди, для задоволення особистих потреб. (а.с. 6).

Відповідно до Додаткової Угоди №1 до Рамкової Угоди № Кр-457/07.03, укладеної 14 листопада 2005 року, між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1, змінено п.1.1 Договору в якому зазначено, що Кредитну лінію відкрито терміном на 96 місяців, а також змінено п.1.3 , в якому зазначено, що загальна сума за Договорами в межах цієї Угоди не повинна перевищувати 30000,00 доларів США (а.с.7).

Відповідно до Договору №2 про внесення змін та доповнень до Рамкової Угоди, укладеної 30 липня 2008 року, між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1, сторони дійшли згоди про змін Рамкової Угоди № Кр-457/07.03 від 30 липня 2003 року та викласти її у новій редакції, відповідно до п. 2.2 якої встановлено ліміт кредитування до 100000,00 доларів США строком на 240 календарних місяців з максимальним розміром процентів - 40% річних (а.с. 8).

Також 30 липня 2008 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № Кр-457/07.03-ДП 1 до Договору №2 про внесення змін та доповнень до Рамкової Угоди, укладеної 30 липня 2008 року, відповідно до якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням позичальника, які виникають з умов договору кредиту з усіма діючими та такими, що можуть бути внесені у майбутньому змінами та доповненнями до неї.

Відповідно до п. 2.1 договорів поруки сторони погодили, що поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов'язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник (а.с. 23).

Договором №1 від 14 квітня 2014 року про внесення змін до Договору траншу, укладеного між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1, змінено проценти за користування кредитом на 11,5 відсотків річних, виходячи з 360 календарних днів у році (а.с. 14).

Договором №2 від 12 травня 2015 року про внесення змін до Договору траншу, укладеного між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1, змінено проценти за користування кредитом: з 12 травня 2015 року по 19 травня 2015 року - 0,01% річних, виходячи з 360 календарних днів у році; 20 травня 2015 року 11,5 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році; весь інший період користування кредитом - 11,5 відсотків річних, виходячи з 360 календарних днів у році (а.с. 18) .

Договором №3 від 06 жовтня 2015 року про внесення змін до Договору траншу, укладеного між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1, змінено проценти за користування кредитом: з 21 листопада 2015 11,5% річних, виходячи з 360 календарних днів у році; з 22 листопада 2015 року по 31 березня 2015 року 0,01% річних, виходячи з 360 календарних днів у році; весь інший період користування кредитом - 11,5 відсотків річних, виходячи з 360 календарних днів у році (а.с. 19) .

У відповідності з ч.ч. 2, 3 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з п. 10.2 Договору №2 про внесення змін та доповнень до Рамкової Угоди від 30 липня 2008 року, при порушені встановлених цим Договором строків погашення грошових зобов'язань Позичальник сплачує Кредитору штрафну пеню у розмірі 0,5 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 гривень у еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості.

Згідно п. 8.2 Договору №2 кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту у наступних випадках (п.п. 8.2.1-8.2.6): прострочення погашення грошових зобов'язань тривалістю більш ніж 3 банківські дні; наявності обставин вказаних п.п. 3.3.1-3.3.5 та/або порушення вимог п. 5.4, 9.2 Угоди; невиконання чи неналежне виконання у встановлений Кредитором строк вимоги Кредитора про приведення фінансового стану Позичальника чи стану забезпечення до вимог кредитора, усунення порушень Договорів; перевищення залишком кредиту встановлених лімітів суми кредиту внаслідок зменшення розмірів лімітів, курсових коливань чи інших обставин. У даному випадку достроковому погашенню підлягає сума перевищення ліміту; набуття Кредитором чи іншими особами права звернення стягнення на майно, що є предметом забезпечення; інших випадках, встановлених законодавством та/або Договорами.

Відповідно до п. 8.6 зазначеного договору у разі існування заборгованості Позичальника тривалістю понад 30 календарних днів, Позичальник зобов'язаний здійснити повне дострокове погашення кредиту, виданого на підставі Кредитного договору, по якому існує прострочення не пізніше ніж через 3 банківські дні з моменту настання тридцятого дня прострочення незалежно від того, чи Кредитор пред'явив йому вимогу, якщо інше не буде погоджено Кредитором. При цьому Кредитор вправі самостійно та без повідомлення Позичальника приймати рішення про збільшення строку прострочення, необхідного для такого дострокового погашення чи строку, в який має бути здійснено таке погашення.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 лютого 2017 року ОСОБА_1 за вихідним №584/1 та ОСОБА_2 за вихідним № 585/1 направлялися вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, однак, відповідачі заборгованості не погасили (а.с. 21, 22, 25).

Так, згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 13 березня 2017 року має заборгованість 1471561,47 грн. (суму заборгованості по кредиту визначено в гривні по курсу Національного банку України станом на 13 березня 2017 року 1 долар США = 26,8102 грн.), яка складається з наступного:

- 1442361,73 грн. капітал;

- 29299,74 грн. - проценти.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

У відповідності з ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до п. 4.5 Договору кредиту дана угода набуває чинності з моменту її підписання Сторонами при умові наявності відтиску круглої печатки Кредитора і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за даною Угодою та договорів про надання траншу.

Згідно п. 4.5 Договору поруки до усіх вимог, що випливають з Договору, встановлюється позовна давність у 5 років, включаючи вимоги, щодо яких законодавством встановлена спеціальна чи обмежена позовна давність.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 1 Загальної декларації прав людини проголошено, що всі люди народжуються вільними й є рівними за своєю гідністю та правами. Вони наділені розумом і совістю та повинні діяти один щодо одного в дусі братерства. Кожна людина має всі права і всі свободи, проголошені цією Декларацією, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища (ст. 2).

Згідно зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Це основоположні міжнародні правові норми з питань рівності прав людини, на які орієнтується всі правові держави світу.

Конституція України закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов'язків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосується частин 1, 2 ст. 24 Конституції України, відповідно до яких: «Громадяни мають рівні« конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв і обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального поводження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками». Крім того, ч. 2 ст. 21 Конституції України закріплює засаду невідчужуваності та непорушності прав і свобод людини. Відповідно до цієї засади не допускається не тільки відчуження прав і свобод, якими людина володіє, а й обмеження їхнього змісту, створення перешкод для їх реалізації тощо. Дані положення повною мірою поширюються і на передбачені цивільно-процесуальним законом права суб'єктів цивільного провадження.

У загальному розумінні рівність перед законом означає обов'язок всіх додержуватися приписів закону, використовувати закон у своїх інтересах. Закріплення рівності перед законом як засади здійснення правосуддя в цивільних справах означає, що жодна обставина не може стати підставою для надання будь-яких привілеїв або запровадження будь-яких обмежень, що суперечать приписам цивільно-процесуального закону щодо прав і обов'язків всіх суб'єктів провадження.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» « Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобовязують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обовязків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, відповідач, як сторона по справі, зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх заперечень, зокрема виконання нею взятих на себе договором грошових зобовязань подавши суду відповідний розрахунок, квитанції про сплату зобовязань по кредиту, оскільки обовязок подання доказів покладається на сторони.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання відповідачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обовязковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Тобто, докази, які відповідач повинен подати в рахунок обґрунтування своїх заперечень, на які він посилається, як на підставу для відмови у задоволенні вимог позивача, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими.

Відповідно до ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Як передбачено ч.1 ст. 185 ЦПК України, письмові докази або протоколи їх огляду оголошуються в судовому засіданні. Особи, які беруть участь у справі, можуть давати свої пояснення з приводу цих доказів.

Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, тому суд не приймає до уваги посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що позивачем надано невірний розрахунок заборгованості по кредитному договору, оскільки в обґрунтування своїх заперечень, будь-яких передбачених законом доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості за кредитним договором по справі, ОСОБА_1 до суду не надала, а лише припустилася думки, що розрахунок позивача складено невірно.

Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань із періодичним погашенням платежів.

Таким чином, графіки платежів, які є складовими частинами договорів, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено днями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

У відповідності до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01.02.2014 року « У разі встановлення в договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення ( Постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13)».

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

У відповідності до ст. 554 ЦК України, разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ПАТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України „ Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати .

У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати».

Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року №1801-19, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2017 року складає 1600,00 грн.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 34711,25 грн. (а.с.4).

Представник ПАТ «ПроКредит Банк» просить суд стягнути з відповідачів суму судового збору у розмірі 22073,42 грн. (1474561,47*1,5%).

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 22073 грн. 42 коп., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачів.

Оскільки законодавством не передбачено солідарного стягнення судових витрат, тому з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду у розмірі по 11036,71 грн. окремо з кожного.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 ЦПК України, у разі збільшення розміру позовних вимог або пред'явлення нових вимог несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд з відповідною заявою. У разі зменшення розміру позовних вимог питання про повернення суми судового збору вирішується відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11,74, 77,79, 88, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 526,527,530, 1048,1049,1050 ЦК України, п. 35 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянка України, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» , розташованого за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, 107 «А», р/рахунок 600, відкритий у АТ «ПроКредит Банк», МФО 320984, заборгованість за договором про надання траншу № 17.5129/Кр-457/07.03від 30 липня 2008 року, який є невідємною частиною Рамкової Угоди № Кр-457/07.03від 30 липня 2003 року, у розмірі, що складається з: капітал - 1442361,73 грн., проценти - 29199,74 грн., а всього 1471561 грн. 47 коп. (один мільйон чотириста сімдесят одна тисяча пятсот шістдесят одна грн. 47 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП:НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, як солідарного боржника із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянка України, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» , розташованого за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, 107 «А», р/рахунок 600, відкритий у АТ «ПроКредит Банк», МФО 320984, заборгованість за договором про надання траншу № 17.5129/Кр-457/07.03від 30 липня 2008 року, який є невідємною частиною Рамкової Угоди № Кр-457/07.03від 30 липня 2003 року, у розмірі, що складається з: капітал - 1442361,73 грн., проценти - 29199,74 грн., а всього 1471561 грн. 47 коп. (один мільйон чотириста сімдесят одна тисяча пятсот шістдесят одна грн. 47 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянка України, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» , розташованого за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, 107 «А», р/рахунок 600, відкритий у АТ «ПроКредит Банк», МФО 320984, витрати по оплаті судового збору у розмірі 11036,71 грн. (одинадцять тисяч тридцять шість грн. 71 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП:НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5,на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» , розташованого за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, 107 «А», р/рахунок 600, відкритий у АТ «ПроКредит Банк», МФО 320984, витрати по оплаті судового збору у розмірі 11036,71 грн. (одинадцять тисяч тридцять шість грн. 71 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено та підписано у нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий:

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_4