АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6437/17 Справа № 203/2076/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Католікян М.О. Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року м. Дніпро 21 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1. У цій квартирі зареєстрований відповідач (колишній зять), який не проживає в квартирі з березня 2015 року без поважних причин, а тому, в силу ч. 2 ст.405 ЦУ України, втратив право користування житлом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року позивач ОСОБА_5 помер, про що Кіровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 06.10.2016 року зроблено актовий запис № 485 /а.с. 82/.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 27.04.2017 року власником квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 /а.с. 105/.

26 червня 2017 року ОСОБА_2, як правонаступник, уточнила заявлений позов, зазначивши себе в якості позивача /а.с. 128 - 130/.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2017 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено /а.с.145/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про його скасування /а.с.148-152/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 належала квартира АДРЕСА_3 /а.с. 6, 26/.

В квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_3 (колишній чоловік його дочки), дочка позивача ОСОБА_4 та онук (спільна дитина відповідача та ОСОБА_3) /а.с.22-24/.

19 жовтня 2015 року заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між відповідачем та ОСОБА_4 було розірвано /а.с. 10/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер про що Кіровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 06.10.2016 року зроблено актовий запис № 485 /а.с. 82/.

27 квітня 2017 року ОСОБА_2 набула права власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 /а.с. 105-106/.

З березня 2015 року відповідач у спірній квартирі не проживає, що встановлено заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 19 жовтня 2015 року /а.с. 10/.

Ухвалюючи рішення по справі та відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача з ОСОБА_4 склалися стійки неприязні стосунки, сторони на час розгляду справи не примирилися. Враховуючи, що позивачем не було підтверджено належним чином про бажання (а не вимушеність) відповідача постійно проживати за іншою адресою прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 317, 319, ЦК України саме власникові належать право володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 383 ЦК тільки власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не проживає в спірній квартирі з березня 2015 року, тобто понад один рік без поважних причин, у нього ключі від квартири, і ні хто не перешкоджав відповідачу проживати в квартирі, що підтверджується дослідженими судом доказами та наданими поясненнями позивача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції. Представники відповідача дані обставини не заперечували.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Виходячи з принципу диспозитивності в цивільному процесі, відповідачем необхідно було надати суду докази на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої заперечення проти позову, що ним зроблено не було. При цьому представниками відповідача у судовому засіданні не було доведено, що відповідачу чинять будь-які перешкоди щодо проживання у спірній квартирі. Також ними не було наведено підстав щодо виявлення бажання відповідача повернутися до вказаної квартиру та продовжити проживати разом з позивачем.

Щодо пояснень представника відповідач в апеляційному суді, що ОСОБА_3 ще може прийняти рішення про вселення в квартиру та проживання там, а тому його не можна визнавати таким, що втратив право користування житлом, то вони є необґрунтованими.

Враховуючи доведеність в судовому засіданні підстав позову ОСОБА_2 та ненадання відповідачами доказів на спростування обставин, на які посилались позивач, як на підставу своїх вимог, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, враховуючи сплачений судовий збір при звернені до суду з даними позовними вимогами з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 1224, 70 грн.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 липня 2017 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1224 грн. 70 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

Ж.І. Максюта