АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

12 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Кулікової С.В., Махлай Л.Д.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє СокуренкоЄвген Сергійович,

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

06 квітня 2017 року позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк), посилаючись на те, що відповідачка не виконувала належним чином взятих на себе зобов'язань у договірних відносинах, звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 5795,31 доларів США, що еквівалентно 158 385,82 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» через свого представника Сокуренка Є.С. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що посилання суду на пропуск позивачем строку позовної давності свідчить про неповне з'ясування судом обставин справи під час дослідження доказів та невідповідність висновків суду цим обставинам. Судом належним чином не досліджено докази, наявні в матеріалах справи, та не взято до уваги, що останній платіж за кредитним договором відповідачкою було здійснено 04.04.2012, що свідчить про переривання строку позовної давності.

Судом також не враховано правовий висновок висловлений Верховним Судом України щодо застосування строку позовної давності до періодичних щомісячних платежів.

За наведених обставин просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідачка та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили відхилити, а рішення залишити без змін.

Позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк», належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № Д 07-02-42 МК (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого у рамках програми мікрокредитування, при наявності вільних коштів, Банк зобов'язався надати позичальникові кредит у межах суми, зазначеної в п. 1.2. цього Договору, на термін і на умовах, передбачених у даному Договорі, а позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені даним Договором терміни, а також виконати інші зобов'язання згідно із цим Договором в повному обсязі.

У пункті 1.2. Договору зазначено, що сума кредиту: 8 500 доларів США 00 центів.

Термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (Додаток № 1 до Договору, який є його невід'ємною частиною), але не пізніше 19.03.2010. Зазначений термін може бути змінений згідно п. п. 2.3.3., 2.4.1. даного Договору (п. 1.3. Договору).

У відповідності до пункту 4.1. Договору за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунка до дати погашення кредиту згідно п. п. 1.3., 2.2.3., 2.3.2., 2.3.3., 2.3.6., 2.3.9., 2.4.1., 4.11. цього Договору, а також Графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди, який наведений в Додатку № 1 до даного Договору позичальник сплачує відсотки в розмірі 18% річних.

Згідно умов, викладених в пунктах 4.3.- 4.7. Договору, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених пунктами 2.2.3., 2.3.3., 2.4.1., 4.11. даного Договору, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 32% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Сплата відсотків за користування кредитом, передбачених п. 4.3. даного Договору здійснюється 01 числа кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання даного Договору.

Позичальник сплачує Банку винагороду за відкриття позичкового рахунка в розмірі 0,00 грн. в день укладення даного Договору. Нарахування здійснюється в день сплати.

Позичальник сплачує Банку винагороду за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,5% від суми кредиту. Винагорода повинна бути сплачена одноразово при отриманні кредитних коштів.

Погашення кредиту, сплата відсотків за даним Договором здійснюється у валюті кредиту. Сплата винагороди і неустойки здійснюється в гривні (для кредитів у валюті - за курсом НБУ на день здійснення платежу).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 257, 267 ЦК України та дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з позовом за захистом порушеного цивільного права з пропуском загального строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідно календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 та у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів.

Звертаючись до суду з позовом, Банк на підтвердження заявлених вимог надав розрахунок заборгованості станом на 24.01.2017. З розрахунку вбачається, що відповідачка припинила в липні 2009 року виконання зобов'язань за кредитним договором. Також з наданого розрахунку вбачається, що 04.04.2012 Банк здійснив зарахування коштів у розмірі 31 долар США на погашення суми кредиту та 31 долар США на погашення пені.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що зарахування Банком платежу на загальну суму 62 долари США свідчить про переривання відповідачкою строку позовної давності, та доводи, що висновки суду про пропущення строку позовної давності є незаконними та необґрунтованими.

Матеріали справи не містять належних доказів, які вказують на переривання строку позовної давності. Зокрема, в матеріалах справи відсутні квитанції, касові ордери та інші документи, що засвідчують здійснення платежу від 04 квітня 2012 року особисто ОСОБА_2 та визнання нею боргу, оскільки відповідачка заперечувала вчинення цих дій.

Беручи до уваги те, що наданий ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунок як доказ переривання строку позовної давності є неналежним в розумінні ст. 58 ЦПК України та не свідчить про визнання боргу відповідачкою, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про пропущення позивачем строку позовної давності є законним та обґрунтованим, узгоджується з наявними в матеріалах справи доказами.

Крім цього, слід зазначити, що навіть з урахуванням здійсненого платіж 04.04.2012 платежу, відсутні підстави для задоволення позову, про що зазначив суд в своєму рішенні.

Так, як вбачається з матеріалів справи у пункті 6.8. Договору сторони погодили, що строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, за даним Договором встановлюється тривалістю 5 років.

З позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з пропуском строку позовної давності, оскільки позовну заяву здано на пошту 06.04.2012.

Доводи апеляційної скарги, що позивач звернувся вчасно до суду з позовом, спростовуються матеріалами справи, а саме реєстром відправлень поштової кореспонденції (а.с. 17).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 25.10.2017 до винесення судом першої інстанції рішення подала заяву про застосування строку позовної давності.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановивши відповідні правовідносини, повно та всебічно дослідивши обставини справи та застосувавши положення статті 267 ЦК України дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального щодо застосування строку позовної давності до періодичних щомісячних платежів, оскільки строк дії договору закінчився 19.03.2010, а з позовом до суду Банк звернувся 06 квітня 2017 року, тобто більше ніж через сім років після закінчення строку дії кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє Сокуренко Євген Сергійович, - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/5138/17

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12208/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Грегуль О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.