АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5915/17 Справа № 186/408/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Пономарь З.М.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені (неустойки) за неналежне виконання договору банківського вкладу,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до договору №SAMDNWFD301, укладеного між ним та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» 11 червня 2016 року було відкрито депозитний вклад «Стандарт» строковий на 3 місяці. З цього часу між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини відповідно до яких відповідач зобовязаний нараховувати відсотки на суму вкладу починаючи з дня, наступного за днем зарахування грошей до банку. В свою чергу, позивач зобовязався поповнити рахунок в банку та не розривати договір до часу спливу строку на який його укладено. Гроші банком були прийняті 11 червня 2016 року та зараховані на депозитний рахунок. Зазначений договір було укладено на 3 (три) місяці і час спливу строку дії договору припадав на 12 вересня 2016 року та за умовами договору термін дії цього договору було продовжено з 14 вересня 2016 року знову на 3 (три) місяці і новою датою спливу строку дії договору на депозитне обслуговування було 15 грудня 2016 року. Також за умовами договору, на протязі 5 (пяти) діб з дня спливу строку дії договору, в разі небажання продовження дії цього договору з подальшим розірванням умов договору, позивач повинен був в приміщенні будь-якого відділення банку відповідача подати письмову або електронну заяву про розірвання договору. На виконання цієї вимоги 15 грудня 2016 року він прибув до відділення відповідача, яке розташоване в м. Першотравенську Дніпропетровської області за адресою вул. Гагаріна, буд.1-а, та подав відповідну заяву про розірвання договору і повернення йому суми депозиту, а також нарахованих відсотків за весь час дії договору. Дану заяву було прийнято відповідним працівником банку відповідача та оформлено її в електронній формі із відповідним підтвердженням. Однак, належні грошові кошти 15 грудня 2016 року відповідач не повернув, а ні позивачу власноручно, а ні шляхом зарахування на його картковий рахунок. 16 грудня 2016 року позивач подав заяву про припинення договору вкладу та цього ж дня подав заяву про видачу йому готівкою 3000,00 доларів США, які банк обіцяв видати 19 грудня 2016 року, про що є доказ у вигляді смс повідомлення на телефон. Однак цього не відбулось, чим банк почав порушувати право власності позивача на на повернення депозиту. В подальшому він ще декілька разів звертався у відділені банку в м. Першотравенську з вимогою про видачу йому готівки, але йому постійно відмовляли, що підтверджується також відповідними СМС повідомленням зі службового телефону банку. Також позивач запропоновував працівникам банку перерахувати ці кошти йому на валютний рахунок, однак в цьому проханні також було відмовлено без пояснення причин. Невиконанням свого обовязку щодо своєчасного повернення належних грошей, тобто в день розірвання договору, відповідач почав порушувати права ОСОБА_2 на безперешкодне розпоряджання коштами на суму 7169,01 доларів США та задавати моральних переживань та занепокоєння з приводу можливого неповернення грошей взагалі. Фактичне припинення порушення права на безперешкодне розпоряджання цими коштами відбулось 03 січня 2017 року, саме 03 січня 2017 року відповідач повернув всі належні кошти через касу свого відділення. Таким чином, строк порушення права позивача на безперешкодне користування та розпоряджання належними йому коштами відбулось з 15 грудня 2016 року до 03 січня 2017 року, що складає 19 діб. Загальний розрахунок суми пені складається з наступного: 19 діб х 3%, що буде дорівнювати 57% за весь час порушення строку виконання грошового зобовязання. Загальна сума невиконаного своєчасно грошового зобовязання складає 7169,01 доларів США х 57% що дорівнює 4086,34 дол США. Тому позивач просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на свою користь пеню (неустойку) в розмірі 4086,34 дол. США.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2 106326,30 гривень в рахунок відшкодування пені за прострочення виконання зобовязання за договором №SAMDNWFD301 вклад «Стандарт» строковий на 3 місяці від 11 червня 2016 року; в іншій частині позовних вимог відмовлено; стягнуто з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2 витрати на сплату судового збору в розмірі 1125,00 гривень.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволених вимог та ухвалення у скасованій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 11 червня 2016 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» був укладений договір №SAMDNWFD301 вклад «Стандарт» строковий на 3 місяці з початковою сумою вкладу 5000,00 доларів США із відсотковою ставкою на рівні 7,5% річних до 11 вересня 2016 року включно. Кошти банком були прийняті 11 червня 2016 року та зараховані на депозитний рахунок (а.с. 6).

Згідно пункту 16 вищезазначеного договору, якщо банк не перерахував кошти з депозиту на вклад позивача «До вимоги», вклад автоматично продовжується ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку. Новий строк вкладу починається з дня, наступного за датою його припинення.

Відповідно до пункту 21 договору вкладу №SAMDNWFD301 вклад «Стандарт» строковий на 3 місяці від 11.06.2016 року, клієнт може затребувати вклад на протязі 5 календарних днів після дати закінчення кожного строку вкладу. Дія договору закінчується з виплатою всієї суми вкладу разом із відсотками, належними відповідно до умов договору. Якщо закінчення строку вкладу припадає на вихідний день, то виплата суми вкладу відбувається в перший робочий для банку день.

За змістом п. 22 зазначеного вище договору, якщо на протязі 5 календарних днів після дати закінчення строку вкладу клієнт потребує повернути частину вкладу, зобовязання по вкладу між сторонами припиняються, і вклад повертається клієнту. При бажанні, на залишкову суму клієнт може оформити вклад.

Факт укладення депозитного договору і внесення на рахунок банку грошових коштів підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем, що підтверджується, зокрема, змістом апеляційної скарги, поясненнями представника відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Також встановлено, що строк вкладу №SAMDNWFD301 вклад «Стандарт» строковий на 3 місяці від 11.06.2016 року було продовжено з дня, наступного за датою його припинення, а саме з 12 вересня 2016 року, ще на один тримісячний строк тобто до 12 грудня 2016 року.

15 грудня 2016 року, після спливу строку вкладу з дотриманням пятиденного строку, встановленого пунктом 21 договору, позивач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» (в робочий день банку) з вимогою повернення усієї суми вкладу в розмірі 7138,41 доларів США разом з нарахованими відсотками в сумі 30,60 доларів США, що підтверджується випискою по картці/рахунку від 27 березня 2017 року (а.с.7) та дублікатом сформованої для цієї операції, але не виконаної відповідачем, квитанції (а.с.8).

Фактично сума вкладу та відсотки за договором №SAMDNWFD301 вклад «Стандарт» строковий на 3 місяці від 11.06.2016 року були повернуті ОСОБА_2 03 січня 2017 року, що підтверджується квитанцією від 03 січня 2017 року (а.с.10).

Отже, після закінчення строку дії договору банківського вкладу, укладеного 11 червня 2016 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», позивач 15 грудня 2016 року звертався до установи банку з вимогою про повернення банківського вкладу та сплату нарахованих процентів, які банк вкладнику своєчасно не повернув.

Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно вимог ч. 3 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Згідно ст. 1066 ЦК України за договором банківського вкладу банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до положень ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається.

Крім того, згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

За положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Місцевий суд правильно визначився з характером правовідносин у даній справі та обґрунтовано прийшов до висновку, що даний спір підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини пятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п»ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-2128цс16 від 13 березня 2017 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач порушив права позивача, на його звернення від 15.12.2016 року щодо повернення всієї суми вкладу з відсотками банк відповідних дій в обумовлені договором строки не вчинив, грошові кошти повернув лише 03 січня 2017 року; місцевий суд правомірно стягнув суму коштів в розмірі 106326,30 грн. з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача, правильно здійснивши розрахунок пені за період прострочення повернення вкладу з 15.12.2016 року по 02.01.2017 року включно (19 днів) на підставі частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», в розмірі 3% вартості заборгованості за кожен день прострочення.

Таким чином, доводи апелянта про те, що положення ч. 5 ст. Закону України «Про захист прав споживачів», не можуть бути застосовані до даних правовідносин, - є хибними.

Посилання банку на те, що 15 грудня 2016 року відповідач не отримував звернення позивача з приводу повернення суми вкладу з відсотками спростовуються матеріалами справи, з оформленої ПАТ КБ «ПриватБанк» виписки по рахунку №2088 від 27.03.2017 року вбачається реєстрація 15.12.2016 року операцій щодо повернення позивачу коштів за вказаним договором, а саме тіла вкладу 7138,41 дол. США та процентів 30,6 дол. США (а.с. 7). Однак, вказані кошти були видані позивачу лише 03.01.2017 року, що стверджується зазначеними вище письмовими доказами та визнано, зокрема, представником банку у судовому засіданні суду апеляційної інстанції..

Колегія зауважує, що апеляційна скарга банку не містить доводів щодо непогодження з розрахунком розміру стягнутої місцевим судом грошової суми.

Підстави для застосування положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, де передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, - відсутні. Розмір стягнутої місцевим судом пені не перевищує розміру неповернутої вчасно банком грошової суми.

Доводи апеляційної скарги про те, що в ПАТ КБ «ПриватБанк» з 19.12.2016 року було запроваджено тимчасову адміністрацію, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.12.2016 року за №2897 вказану тимчасову адміністрацію припинено з 22.12.2016 року не спростовують правильність викладених вище висновків суду, оскільки підстави для застосування положень ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з відповідними змінами та доповненнями, відсутні. Колегія наголошує, що позивач звернувся до банку з вимогою про повернення вкладу та відсотків за ним 15.12.2016 року, до запровадження тимчасової адміністрації, яка припинена до звернення позивача до суду з даним позовом.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи вимоги ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді