Справа № 711/3458/16-ц
Провадження № 2/712/160/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Шмагайло Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Перша Черкаська державна нотаріальна контора про встановлення факту батьківства та визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

11.04.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила встановити факт батьківства ОСОБА_3, померлого 19.10.2015 р., відносно ОСОБА_1, яка народилася 04 березня 1991 року в м.Черкаси.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в свідоцтві про її народження батьком за вказівкою матері вказаний ОСОБА_4

Однак, батьком її є ОСОБА_3, який від її народження до своєї смерті визнавав її донькою. З пологового будинку батько забрав її матір з нею до себе вони спочатку проживали разом, вона, мати, батько, дідусь та бабуся. Коли батько відбував покарання щодо позбавлення волі, то батько у своїх листівках та листах звертався до неї як до доньки, цікавився її розвитком та вихованням. Після відбуття покарання він почав проживати з її матірю більше року у квартирі, яку отримала її мати. Після цього, коли батько проживав у своїх батьків він постійно приймав участь у її вихованні та утриманні разом з бабусей та дідусем.

11 серпня 2011 року заявниця змінила прізвище на «Данилевська» у звязку із реєстрацією шлюбу.

На даний час виникла необхідність у встановленні факту батьківства у звязку із необхідністю вирішення питання про оформлення спадщини, у вигляді частини квартири АДРЕСА_1, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 Співвласниками вказаної квартири були батьки ОСОБА_3 : ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках.

Як їй розповідав батько, ОСОБА_5 зробив заповіт на користь сина ОСОБА_3, а ОСОБА_6, зробила заповіт на доньку, ОСОБА_7, відповідача в справі.

05 липня 2015 помер її дід, ОСОБА_5 Після його смерті батько ОСОБА_3 у жовтні 2015 року звернувся до Першої черкаської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого батька. На момент смерті ОСОБА_5 разом з ним проживали та були зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_6

16.07.2015 р. померла бабуся ОСОБА_6 Наразі їй невідомо, що відповідач прийняв спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6

Так як вона є донькою ОСОБА_3, то є спадкоємицею першої черги за законом, а відповідач ОСОБА_2 відповідно другої черги.

Тому просила визнати за нею право власності на 7/12 (1/3+1/4) частин квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та її представники ОСОБА_8, ОСОБА_9 підтримали позов та просили задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_10 заперечував проти задоволення позову, просив відмовити.

Представник третьої особи Першої Черкаської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився скерував до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника, у вирішенні справи покладалися на розсуд суду.

Додаткові доводи та пояснення сторін та свідків зафіксовані технічними засобами фіксації судового процесу.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) установив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 04 березня 1991 року народилася ОСОБА_11, матір'ю якої є ОСОБА_11.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження згідно з ч.1 ст.135 СК України, актовий запис №465 від 22 березня 1991 року про народження ОСОБА_11, вчинено Відділом реєстрації актів цивільного стану Придніпровського району м.Черкас Черкаського міського управління юстиції. Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері згідно з частиною першою статті 135 СК України.

У звязку із реєстрацією шлюбу 11.08.2011 року позивачка змінила прізвище на ОСОБА_1.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2015 року помер ОСОБА_3.

В постанові Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року звернуто увагу судів на те, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України норми Сімейного кодексу України (далі - СК) застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК.

При розгляді справ названих категорій суди мають ураховувати, що відповідно до п. 2 розд. VII "Прикінцеві положення" СК норми законодавства, які регулювали шлюбно-сімейні правовідносини, втратили чинність із 1 січня 2004 р., за винятком норм розд. V "ОСОБА_12 громадянського стану" Кодексу про шлюб та сім'ю України ( 2006-07 ) (далі - КпШС), які зберігають чинність у частині, що не суперечить СК, до прийняття спеціального закону (п.2).

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК ( 2947-14 ), істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС ( 2006-07 ), беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що ОСОБА_3 є її батьком, з яким її мати не перебувала у зареєстрованому шлюбі, але певний час зустрічалася та спілкувалися. Запис про батька ОСОБА_12 було вчинено за вказівкою матері. Після народження позивачки, ОСОБА_13 хоча і не проживав з її матірю, а проживав зі своїми батьками, але продовжував спілкуватися, брати участь у вихованні дитини, вітав зі святами, що підтверджується фотокартками, листами, матеріалами відеофіксації, також до спілкування з онучкою долучалися його батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Вказані обставини в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18

Тобто позивачка вказувала на те, що за життя ОСОБА_3 визнавав себе батьком позивачки.

Аналізуючи надані позивачкою докази, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис про батька дитини провадиться за заявою батька.

При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис відомостей про матір і батька дитини провадиться за правилами, викладеними в цій статті, за заявою осіб, зазначених у статті 16З цього Кодексу.

Відповідно до ст.55 КпШС України якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини -за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис про батька дитини провадиться за заявою батька.

Згідно ст.57 КпШС України діти, походження яких встановлено за спільною заявою батьків або за рішенням суду, мають ті ж права і обов'язки щодо батьків та їх родичів, що й діти, які народилися від осіб, які перебувають у шлюбі.

В судовому засіданні не було здобуто доказів, які б свідчили про те, що, що мати позивачки ОСОБА_15 та ОСОБА_3 спільно проживали та вели спільне господарство до народження дитини, спільно виховували та утримували дитину, також не здобуто доказів, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у п.8 постанови Пленуму № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

В судовому засіданні позивачкою заявлено клопотання про проведення судово-генетичної експертизи, для якої позивачкою наданий одяг ОСОБА_3, з якого на її думку можна отримати його генетичний матеріал. Проте, доказів про можливість проведення експертною установою такої експертизи на підставі вказаного такого матеріалу суду не надано, у звязку з чим клопотання було відхилено.

Інших клопотань про проведення експертиз від сторін не надходило.

Враховуючи висновки суду про недоведеність вимог ОСОБА_1, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на частку квартири.

Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, оскільки заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 15, 16, 57-60, 143, 214-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 53, 55, 57 КпШС України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Перша Черкаська державна нотаріальна контора про встановлення факту батьківства та визнання права власності в порядку спадкування.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий: Т.Є. Троян