Справа № 464/3666/17 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/783/5084/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Жукровської Х.І.

з участю: представника ПАТ «Львівгаз» ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 26 червня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, звернулось в суд із заявою про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області, щодо не направлення на адресу ПАТ «Львівгаз» постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 11.03.2014 року; визнання дій державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області, щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 11.03.2014 року неправомірними; скасування постанови державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 11.03.2014 року; зобовязання державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області відновити виконавче провадження на підставі судового наказу № 464/3104/13.

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на постанову, дії та бездіяльність державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржило Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву задовольнити. Вважає ухвалу суду незаконною, необгрунтованою та постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідно до ст.ст. 1, 11 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 1999 року), чинного на момент вчинення оскаржуваних дій, державний виконавець зобов`язаний був вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвал, безпідставно не врахував того, що державний виконавець не направив постанову про відмову у відкритті провадження на адресу ПАТ «Львівгаз». Апелянт вважає безпідставними та необгрунтованими твердження державного виконавця про відсутність майна у боржника. На думку апелянта державний виконавець не вчинив жодних дій для перевірки кожні два тижні щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, для отримання інформації про доходи боржника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Львівгаз» ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог скарги ПАТ „Львівгаз на постанову державного виконавця, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в ході виконавчого провадження державним виконавцем вжито всіх необхідних заходів з метою належного виконання судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий газ, виконавчий документ повернуто з дотриманням вимог чинного законодавства, про що внесено відомості до Єдиного реєстру виконавчих проваджень, доступ до якого має кожна зі сторін, знищення виконавчого провадження проведено з дотриманням відповідних строків та порядку, що свідчить про відсутність порушень прав чи свобод стягувача.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Нормами Конституції України (ст.ст. 124, 129) і ЦПК України (ст. 14) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів(посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів(посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 383 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

За змістом ч.3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи, а якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів перебувало виконавче провадження №40042943 з примусового виконання судового наказу Сихівського районного суду м.Львова від 28.03.2013 року про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Львівгаз» 844.37 грн. заборгованості за спожитий природний газ та 114.70 грн. судового збору, 11.03.2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції 1999р.).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 згаданого Закону, чинного на момент вчинення оскаржуваних дій, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження,за якими виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З долученого до матеріалів справи ВП спецрозділ Єдиного реєстру виконавчих проваджень, вбачається, що виконавче провадження з виконання судового наказу, виданого Сихівським районним судом м. Львова 28.03.2013 року, відкрито 04.10.2013 року, виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі постанови державного виконавця від 11.03.2014 року.

В матеріалах справи відсутня інформація Сихівського ВДВС м. Львова про знищення матеріалів виконавчого провадження №40042943, відкритого 04.10.2013 року з примусового виконання судового наказу від 28.03.2013 року про стягнення з з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Львівгаз» 844.37 грн. заборгованості за спожитий природний газ та 114.70 грн. судового збору, яке, з врахуванням Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року, в редакції, чинній на час вчинення оскаржуваних дій, підлягає зберіганню протягом трьох років, а відтак таке не підлягало знищенню.

На виконання вимог листа апеляційного суду повідомити про знищення виконавчого провадження №40042943, Сихівський ВДВС м. Львів надіслав окремі аркуші з виконавчого провадження, що свідчить про наявність такого у Сихівському ВДВС м.Львова, однак таке судом першої інстанції не витребовувалось і судом не оглядалося.

З метою перевірки законності оскаржуваної постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу, для з»ясування та перевірка тієї обставини, чи державним виконавцем вчинено всі дії, які передбачені чинним законодавством для примусового виконання судового рішення, що є можливим шляхом огляду в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження, яке збереглося, оскільки всі дії державного виконавця по виконанню судового рішення документуються саме у матеріалах виконавчого провадження, однак питання наявності матеріалів виконавчого провадження №40042943 судом першої інстанції не з»ясовувалося, матеріали виконавчого провадження, які не є знищеними, судом першої інстанції не оглядалися.За вищенаведених обставин доводи апеляційної скарги є такими, що заслуговують на увагу, а тому приходить до висновку про те, що оскаржувана ухвала судом постановлена передчасно без повного та всебічного зясування судом всіх обставин по справі.З урахуванням вище наведеного оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею питання про обґрунтованість скарги ПАТ „Львівгаз на постанову державного виконавця ВДВС про повернення виконавчого документа стягувачеві від 26.04.2016 року на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п.3 ч.1 ст. 312, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» - задовольнити частково.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 26 червня 2017 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_5