Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/1388/17 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Талько О.Б.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 36430,09 грн. заборгованості за кредитним договором, а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що між позивачем і відповідачем було укладено договір № б/н від 23.02.2011 року, згідно якого останній отримав кредитну картку «Універсальна». 14.04.2014 року відповідачу було переоформлено вказану кредитну картку на престижну «Gold» та відкрито картковий рахунок, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 10300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Внаслідок неналежного виконання позичальником зобовязань, станом на 14.02.2017 року утворилась заборгованість в сумі 36430,09 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 9414,26 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 23211,68 грн., заборгованість за пенею та комісією 1593,19 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 1710,96 грн.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 14.04.2014 року відповідачу було перевипущено кредитну картку на престижну «Універсальна Gold». Перевипуск карти підтверджується наявністю фото ОСОБА_1 з карткою з банківського комплексу із зазначенням дати та часу фотографування. Вказане підтверджується також випискою по банківському рахунку, що міститься в матеріалах справи. Зазначає, що під перевипуском картки розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого Клієнту карткового рахунку, а тому вся заборгованість за кредитним лімітом відображається та враховується на перевипущеній картці. Крім того вказує, що перевипуск картки без підписання додаткових документів узгоджується із Умовами та правилами надання банківських послуг, з якими відповідач погодився підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

В суді апеляційної інстанції представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, представник відповідача заперечила проти доводів апеляційної скарги. Сторони надали відповідні пояснення.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення.

Відповідно до ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає з огляду на таке.

Судом встановлено, що на підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» від 23.02.2011 року, яка складається із заяви відповідача, Умов і правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, ОСОБА_1 отримав кредитну картку «Універсальна». При підписанні Анкети-Заяви останній підтвердив, що він ознайомився з умовами Договору, який є публічним та розміщений на офіційному сайті Банку, а також підтвердив ознайомлення та згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з тарифами відповідно до обраного тарифного пакету (а.с.9).

В суді першої інстанції та в запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача вказувала, що Анкета-Заява не є кредитним договором, оскільки не відповідає вимогам правових норм діючого Цивільного Кодексу України, які регулюють вказані правовідносини.

Проте, суд першої інстанції такі доводи відхилив і його висновки в цій частині є правильними.

Так, при укладенні 23.02.2011 року кредитного договору № б/н відповідач надав згоду, що Анкета-Заява про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг разом із пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг.

В Анкеті-Заяві у полі клієнт проставлено скорочений підпис. Належних доказів, що запис відносно ОСОБА_1 здійснено не відповідачем, а іншою особою, матеріали справи не містять.

За нормами ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Так, Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, підпис під якими не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Окрім того, у ст. 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як вбачається, кредитний договір № б/н від 23.02.2011 року ОСОБА_1 не оскаржував, в установленому законом порядку він не визнаний недійсним, а тому згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За вказаним Договором, відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 29.11.2017 року, відповідачу надано наступні кредитні картки:

№ 106239 - 23.02.2011 року, термін дії -11/14;

№ 474570 - 19.10.2012 року, термін дії- 06/16

№ 483425 - 14.04.2014 року, термін дії -01/18 (а.с. 148).

Факт отримання відповідачем вказаних карток (в тому числі «Універсальна Gold») підтверджується наданими позивачем фото клієнта у відділенні Банку (а.с. 150, 151, 90, 152).

При цьому в суді апеляційної інстанції представник відповідача підтвердила отримання кредитних карток її довірителем 23.02.2011 року та 19.10.2012 року та заперечила отримання кредитної картки 14.04.2014 року.

Водночас, фотофіксація клієнта з продуктом (картою) достовірно підтверджує отримання відповідачем усіх зазначених вище карток (а.с.150-152).

14.04.2014 року ОСОБА_1 було переоформлено кредитну картку «Універсальна» на престижну кредитну картку «Універсальна Gold», відповідно до Тарифів якої, останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10300,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.152).

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 29.11.2017 року, у звязку з переоформленням картки та наявною поточною заборгованістю за кредитною карткою № 474570 в розмірі 8163,53 грн. Банком було здійснено бухгалтерські проводки по перенесенню заборгованості зі вказаної кредитної картки на переоформлену ОСОБА_1 картку «Універсальна Gold» за № 483425 (а.с. 149).

Вказане, зокрема, підтверджується виписками по картковим рахункам № 474570 та № 483425 (а.с. 156, 157).

Зазначене спростовує доводи відповідача про те, що останній не мав перед Банком заборгованості за кредитною карткою «Універсальна» за № 474570, а також факт неотримання ним престижної картки «Універсальна Gold» № 483425.

У відповідності до пункту 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин договору. Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком на умовах, зазначених в пункті 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг.

Пунктами.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Згідно з пунктом 2.1.1.12.9 Умов та правил надання банківських послуг боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в банку, в тому числі з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобовязань.

Відповідно до пункту 1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг за незгодою зі зміною Правил та/або Тарифів банку, позичальник зобовязується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

Із матеріалів справи вбачається, що з відповідною заявою до Банку відповідач не звертався.

Відповідно до виписки по картковому рахунку ОСОБА_1, наявного в матеріалах справи (а.с. 157-160), відповідач неодноразово користувався кредитною карткою «Універсальна GOLD» № 483425, у тому числі поповнював її шляхом перерахування з інших карток.

07.08.2015 та 08.08.2015, шляхом двох переказів на суму 450 доларів США та 69,00 грн. відповідно, відповідач здійснив повне погашення кредиту.

Однак, в подальшому, починаючи вже з того ж дня, тобто з 08.08.2015 року, ним проводились лише операції щодо використання грошових коштів, внаслідок чого знову виникла заборгованість за кредитним договором по тілу кредиту в розмірі 9414,26 грн.(6-8).

Отже, зазначені вище обставини повністю спростовують висновки суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем своїх вимог, а також доводи викладені у запереченнях відповідача та його представника.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Враховуючи повне погашення ОСОБА_1 08 серпня 2015 року боргу за кредитним договором, то період заборгованості, яка виникла в подальшому, слід рахувати саме з цієї дати.

Відтак, станом на 14 лютого 2017 року, з урахуванням процентної ставки за кредитним договором 27,60 % та періоду простроченої заборгованості, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед Банком складає 14957 грн. 14 коп., з яких: 9414,26 грн. - заборгованість за кредитом; 3949,69 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1593,19 грн. заборгованість за пенею та комісією.

При цьому колегія суддів вважає, що позивач безпідставно нарахував відповідачу проценти на кредит (23 211,68грн.) за увесь період користування ним, не врахувавши, що 8 серпня 2015 року відбулось повне його погашення, а тому нарахування процентів до зазначеної дати є неправомірним. Нарахування процентів необхідно провести після зазначеної дати на суму заборгованості за кредитом, яка знову утворилась.

Щодо нарахування позивачем штрафів (фіксована частина, процентна складова) слід враховувати таке.

Так, зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що неустойка (пеня і штраф) нараховуються за одне і те ж порушення несвоєчасне виконання зобов'язань.

Окрім нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості позивач нарахував також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1710,96 грн. - штраф (процентна складова) за таке ж саме порушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

А тому, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення із ОСОБА_1 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина) та 1710,96 грн. - штрафу (процентна складова) задоволенню не підлягають.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У зв'язку із ухваленням колегією суддів рішення про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених вимог в сумі 656,00 грн. (14957,14 грн. х 100 % : 36430,09 грн. = 41 %; 1600 грн. х 38 % = 656,00 грн.) за подання позовної заяви та 721,60 грн. (1760 грн. х 41 % = 721,60 грн.) за подання апеляційної скарги, а всього - 1377,60 грн.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 9414,26 грн. заборгованості за кредитом, 3949,69 грн. заборгованості за відсотками, 1593,19 грн. пені, а всього 14957,14 грн.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1377,60 грн. понесених судових витрат за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді