АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

13 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

судді-доповідача: ПрокопчукН.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: Булах А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 18 вересня 2017року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк" про визнання припиненими правовідносин за іпотечним договором та за договором поруки,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 18.09.2017 року в задоволенні данного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення її вимог у повному обсязі. Посилається на незаконність та необгрунтованість судового рішення,помилковість висновків суду. Вважає,що судом безпідставно не ураховано,що боржника за якого вона поручалася ухвалою Господарського суду Київської області від 31.08.2016 року ліквідовано,отже відбулося припинення основного зобов'язання,а відтак припиняються забезпечувальні зобов'язання поруки та іпотеки.

До суду апеляційної інстанції позивач та її представник двічі не з'явилися, повідомлені належним чином( а.с.110,163).

29.11.2017 року ОСОБА_2 подала клопотання про розгляд справи за її відсутності ( а.с.164).

Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд справи за їх відсутності.

Представник Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк" Шабліовська В.В. просила апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 05.04.2007 року між ВАТ "Український Професійний Банк" (правонаступником якого є ПАТ "Український Професійний Банк" (далі - ПАТ "УПБ") та ТОВ "Сіріус Плюс" було укладено договір про відкриття кредитної лінії №241, за умовами якого, ПАТ "УПБ" надав ТОВ "Сіріус Плюс" кредит, а останній зобов'язався повернути не пізніше 02.04.2009 року кредитні кошти в сумі 3 000 000,00 грн. та сплатити плату за користування кредитними коштами в порядку і на умовах, визначених договором.

В цей же день, 05.04.2007 року між ПАТ "УПБ" та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №241-1, згідно з умовами якого, остання взяла на себе зобов'язання солідарно та в повному обсязі відповідати перед ПАТ "УПБ" за належне виконання ТОВ "Сіріус Плюс" своїх зобов'язань за кредитним договором.

Крім того, 05.04.2007 року між ПАТ "УПБ" та ОСОБА_2 був укладений та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л. Л. іпотечний договір, реєстровий номер 3044, згідно з умовам якого ОСОБА_2 передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09.11.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 14.10.2011 року , задоволено позов ПАТ "УПБ" до ТОВ "Сіріус Плюс", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, стягнуто з ТОВ "Сіріус Плюс" та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ "УПБ" заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 241 від 05.04.2007 року

11.01.2016 року постановою Господарського суду Київської області у справі № 911/4091/15 було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру щодо ТОВ "Сіріус Плюс".

Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.08.2016 року ТОВ "Сіріус Плюс" ліквідовано та зобов'язано державного реєстратора та орган державної статистики за місцем знаходження боржника провести державну реєстрацію припинення юридичної особи шляхом внесення відомостей про припинення юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач посилалася на ліквідацію ТОВ "Сіріус Плюс".

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що існує невиконане рішення суду від 09.11.2011 року про стягнення з ТОВ "Сіріус Плюс" та ОСОБА_2 кредитної заборгованості у розмірі 1 561 128.87 грн., яке набрало законної сили до ліквідації ТОВ "Сіріус Плюс" згідно з ухвалою Господарського суду Київської області від 31.08.2016 року, а відтак зобов'язання позивачки за договором поруки та договором іпотеки не припиняються, оскільки кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується й виходить з такого.

За частиною першою статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно із частиною першою статті 598, статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 609 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно із частиною п'ятою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобов'язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов'язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника.

Саме такі правові висновки зроблені Верховним Судом України у постановах від 25.11.2015 р. у справі № 6-172 цс15,від 29.03.2017 року у справі за № 6-2013цс16, які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для застосування до даних правовідносин.

Отже, оскільки у даній справі право на стягнення з поручителя заборгованості (шляхом звернення до суду з позовом, за результатами розгляду справи за яким ухвалено судове рішення про стягнення цієї заборгованості з поручителя) було реалізоване кредитором до ліквідації боржника, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ліквідація останнього не свідчить про припинення зобов'язання поручителя й доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують та на його правильність не впливають.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статті 11 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки.

Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобов'язання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки. Однак, при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов'язання, які випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти дію зобов'язань, які забезпечують основне зобов'язання, яке залишилось невиконаним.

За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця.

При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою.

Разом з тим статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому лише з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду, ці зобов'язання вважаються припиненими.

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку», частини першої статті 572 ЦК України та частини першої статті 575 іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов'язання, зокрема, на підставі виконання.

Позивачкою не заперечувалося, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09.11.2011 року про солідарне стягнення з ТОВ "Сіріус Плюс" та неї заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №241 від 05.04.2007 року не виконане.

Згідно з п. 2 іпотечного договору, укладеного між сторонами, іпотекою забезпечується виконання зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії № 241 від 05.04.2007 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.08.2016 року по справі № 911/4091/15 встановлено, що вимоги банку до ТОВ «Сіріус Плюс» не можуть бути задоволені у зв'язку з недостатністю майна, і в силу приписів ч. 5 статті 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вважаються погашеними, а відтак оскільки боржник заборгованість не погасив і в нього відсутнє майно, за рахунок якого можна було погасити заборгованість, стягнуту судовим рішенням, що набрало законної сили і звернуто до виконання ще до ліквідації боржника, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що іпотека не може вважатись припиненою у зв'язку з припиненням основного зобов'язання шляхом його виконання, як про це зазначала позивачка.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 18 вересня 2017року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 753/4226/17

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 10998 /2017

Головуючий у суді першої інстанції: Комаревцева Л.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.