Ухвала

іменем україни

12 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про звернення стягнення за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - ПАТ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від 26 червня 2009 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, останній отримав кредит у розмірі 62 444 грн 48 коп. на умовах, визначених договором, з кінцевим терміном повернення 25 червня 2014 року.

Виконання умов кредитного договору забезпечено договором застави, предметом якого є автомобіль марки ВАЗ, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3 на праві власності, та договором поруки від 20 жовтня 2010 року, укладеним між ПАТ «ПриватБанк» та публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»).

Неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яка склала 81 969 грн 85 коп. та добровільно сплачена не була.

Враховуючи викладені обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило звернути стягнення на предмет застави та стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 10 тис. грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 серпня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2016 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскаржуваним рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

У рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором від 26 червня 2009 року у розмірі 77 828 грн 43 коп., яка складається з: 52 137 грн 99 коп. - заборгованості за кредитом, 10 719 грн 51 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом, 2 944 грн 31 коп. - комісії, 12 026 грн 62 коп. - пені, передано у заклад ПАТ КБ«ПриватБанк» автомобіль марки «ВАЗ», модель - 21703, рік випуску - 2008, номер кузова/шасі - НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, звернутостягнення на зазначене заставне майно шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права продажу предмета застави з укладенням від імені ОСОБА_3 купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію технічного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку у органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію технічного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, та інших необхідних дій для здійснення продажу та знятття зазначеного автомобіля з обліку у органах ДАІ України, за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 відмовлено.

Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що 26 червня 2009 року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 62 444 грн 48 коп. на умовах, визначених договором, із кінцевим терміном повернення до 25 червня 2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаною угодою того ж дня між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір застави, предметом якого є автомобіль марки ВАЗ, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить останньому на праві власності.

Крім того, зобов'язання за вказаним договором забезпечено порукою в розмірі 10 тис. грн на підставі договору поруки від 20 жовтня 2010 року, укладеним між ПАТ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк».

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із його недоведеності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із того, що позичальник належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань, забезпечених заставою, має прострочену кредитну заборгованість, у рахунок погашення якої підлягає зверненню стягнення на заставлений транспортний засіб.

Колегія суддів погоджується з такими висновками апеляційного суду.

За положеннями ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, апеляційний суд, правильно застосувавши положення ст. ст. 526, 549, 589, 590, 627, 1054 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про заставу», ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», оцінивши подані сторонами докази відповідно до ст. 212 ЦПК України, правильно здійснивши розрахунок боргу, з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що позичальник належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань, забезпечених заставою, має прострочену кредитну заборгованість, у рахунок погашення якої підлягає зверненню стягнення на заставлений транспортний засіб.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» на підставі п. 1. ч. 1 ст. 205 ЦПК України, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що договір поруки був укладений між банками як суб'єктами господарювання, таким чином, спір у даній частині не може бути розглянутий у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

При новому апеляційному розгляді справи відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України апеляційний суд врахував висновки і мотиви, наведені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2016 року.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, установивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, апеляційний суд із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 та закриття провадження у справі участині вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк».

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик