Номер провадження: 22-ц/785/2326/17
Номер справи місцевого суду: 521/4691/16-ц
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2016 року,

встановила:

У березні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно кредитного договору №543/ФКВ-07 від 06.12.2007 року ТОВ «Український промисловий банк» надало ОСОБА_2 кредит в сумі 16 816,00 доларів США, строком до 04.12.2014 року із сплатою 10,40 відсотків річних за користування кредитом.

06.12.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладені договори поруки №543/ZФПОР1-07 та №543/ZФПОР2-07, згідно яких виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором №/ФКВ-07 від 06.12.2007 року забезпечено порукою ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань від 30.06.2010 року ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги по зазначеному кредитному та забезпечувальному договору.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість, яка виникла на підставі кредитного договору №543/ФКВ-07 від 06.12.2007 року та складає: 98 055,55 гривень - заборгованість за кредитом; 20 158,24 гривень - заборгованість по відсоткам; 50 537,10 гривень - пеня; 2 560,22 гривень - три процента річних по простроченому тілу кредиту; 368,72 гривень - три процента річних по простроченим відсоткам, а всього 171 679 гривень 83 копійки. Вирішено питання судових витрат.

В задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №543/ФКВ-07 від 06.12.2007 року відмовлено.

Зазначене рішення суду частково оскаржує в апеляційному порядку ПАТ «Дельта Банк». В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про часткове скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Інші сторони судове рішення не оскаржували.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно кредитного договору №543/ФКВ-07 від 06.12.2007 року ТОВ «Український промисловий банк» надало ОСОБА_2 кредит в сумі 16 816,00 доларів США, строком до 04.12.2014 року із сплатою 10,40 відсотків річних за користування кредитом.

06.12.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладені договори поруки №543/ZФПОР1-07 та №543/ZФПОР2-07, згідно яких виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором № /ФКВ-07 від 06.12.2007 року забезпечено порукою ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань від 30.06.2010 року ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги по зазначеному кредитному та забезпечувальному договору.

Згідно ст. 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

ОСОБА_2 встановлені кредитним договором строки повернення наданого йому кредиту порушив, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 12.02.2016 року складає: 98 055,55 гривень - заборгованість за кредитом; 20 158,24 гривень - заборгованість по відсоткам; 50 537,10 гривень - пеня; 2 560,22 гривень - три процента річних по простроченому тілу кредиту; 368,72 гривень - три процента річних по простроченим відсоткам, а всього 171 679,83 гривень, що підтверджено відповідним розрахунком.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів встановлений договором.

Таким чином, вимоги ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованість, яка виникла на підставі кредитного договору №543/ФКВ-07 від 06.12.2007 року є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, щодо відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_4 є безпідставні з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Таким чином, пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову.

Як вбачається з договорів поруки, строк виконання основного зобов'язання за договором №543/ФКВ-07 від 06.12.2007 року встановлений до 04 грудня 2014 року.

З матеріалів кредитної справи по кредитному договору №543/ФКВ-07 від 06.12.2007 року вбачається, що кредитором взагалі не пред'являлись вимоги до поручителів про повернення кредиту та процентів у зв'язку з невиконанням боржником зобов'язань за кредитним договором.

Крім того, позов ПАТ «Дельта Банк» до поручителя поданий також з порушенням строків, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Оскільки в договорі поруки не встановлено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умови цього договору про дію поруки до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором не є встановленням такого строку, та враховуючи, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був установлений договорами поруки, не пред'явив вимоги до поручителя, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з поручителів заборгованості за кредитним договором. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2016 рокув частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №543/ФКВ-07 від 06.12.2007 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

О.С.Комлева

Ю.І.Кравець