Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/2128/17 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 27 Доповідач Борисюк Р. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Талько О.Б.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07 березня 2017 року,

встановила:

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 13 серпня 2011 року у розмірі 16233 грн. 85 коп. та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 13 серпня 2011 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір без номера, за яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1300 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Умови договору відповідач не виконувала належним чином, щомісячно кредит не погашала, таким чином станом на 31 січня 2017 року утворилась заборгованість в сумі 16233 грн. 85 коп.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07 березня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що «Умови та правила надання банківських послуг» та Тарифи не містять її підпису. Банк надав їй лише «Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку», в якій не зазначено розмір процентної ставки, умови повернення кредитних коштів, умови застосування штрафних санкцій. Крім того, єдиним належним доказом наявності боргу на картковому рахунку є розрахунок заборгованості, а не банківська виписка, яка відображає рух коштів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини.

Судом встановлено, що 13 серпня 2011 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір без номера, за яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1300 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір укладено шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, в якій зазначено, що вона разом з памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг (далі Умови та Правила), а також Тарифами складає між сторонами Договір про надання банківських послуг і позичальник з цими Умовами, Правилами і Тарифами повністю погоджується.

Згідно позовних вимог, у зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 31 січня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 16233 грн. 85 коп., з яких заборгованість за кредитом 670 грн. 22 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 11314 грн. 40 коп., пеня та комісія 3000 грн., а також відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил: штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 749 грн. 23 коп.

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позовних вимог Банку, суд першої інстанції вважав, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-заява разом з Умовами і Тарифами складає між нею і Банком договір про надання банківських послуг. Відповідач була ознайомлена із вказаними Умовами, банк надав повну інформацію про умови кредитування, що підтверджується підписом відповідача в заяві, а наданий позивачем розрахунок підтверджує наявність заборгованості за цим Договором.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Із матеріалів справи, яка переглядається в касаційній інстанції, убачається, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, в якій указано, що вона разом памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між сторонами Договір про надання банківських послуг.

Пунктом 2.1.1.5.5. Витягу із Умов, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, які приєднані в додатках до позову, передбачено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, процентам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених даним Договором.

Згідно пункту 2.1.1.5.6. цих Умов, у разі невиконання зобовязань за Договором позичальник зобовязується на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди Банку.

При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (пункт 2.1.1.7.6. Умов).

Відповідно до пункту 2.1.1.12.6. Умов за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів.

У випадку виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., позичальник сплачує Банку пеню. Розмір нарахування пені зазначається у пунктах 2.1.1.12.6.1; 2.1.1.12.6.2. вказаних Умов (а.с. 10-33).

Частиною 1 ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Встановлено, що Умови, які знаходяться у матеріалах справи, не містять підпису відповідача. Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно, чи брала на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності Банк звернувся до суду 24 лютого 2017 року з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 серпня 2011 року.

До такого правового висновку дійшов і Верховний Суд України при ухваленні постанови за наслідками розгляду цивільної справи № 6-2320цс16 від 22 березня 2017 року.

Відтак, колегія суддів вважає, що правових підстав для стягнення нарахованої пені і штрафів за порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором немає.

У судовому засіданні представник відповідача визнав наявність заборгованості у позичальника по тілу кредиту у розмірі 670 грн. 22 коп. та частково заборгованість по процентам.

Сума заборгованості за кредитом міститься у позовних вимогах і обґрунтована розрахунком заборгованості.

Відтак, судом встановлено, що ОСОБА_2 в порушення вимог статей 526, 527, 530 ЦК України належним чином не виконала зобовязання за Договором, тому заборгованість по тілу кредиту підлягає стягненню у повному обсязі.

Приймаючи до уваги, що судом встановлена заборгованість за кредитом, то із відповідача на користь позивача підлягають стягненню і прострочені проценти за користування кредитними коштами.

Згідно позовних вимог та наданого позивачем розрахунку, заборгованість по процентам складає 11314 грн. 40 коп.

Колегія суддів дослідивши вказаний розрахунок дійшла висновку, що при нарахуванні процентів, які підлягають стягненню, допущена арифметична помилка.

Зокрема, виходячи з наданого позивачем розрахунку з 19 лютого 2014 року по 31 січня 2017 року припинилося погашення процентів відповідачем, що складає 1076 днів прострочення. Враховуючи, що за договором позичальник зобовязувався сплачувати 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, то стягненню підлягає заборгованість по процентам за вказаний період у розмірі 592 грн. 73 коп. ( 670, 22 (тіло кредиту) х 30% (процентна ставка) : 365 днів х 1076 (дні прострочення) : 100% = 592,73).

З огляду на вище зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, відтак з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У звязку із ухваленням колегією суддів рішення про часткове задоволення позовних вимог та часткове задоволення апеляційної скарги, то із сторін на користь один одного підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія судів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07 березня 2017 року скасувати і ухвалити нове.

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 серпня 2011 року станом на 31 січня 2017 року у розмірі 1262 грн. 95 коп., з них: 670 грн. 22 коп. заборгованість за кредитом, 592 грн. 73 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, та 162 грн. 35 коп. судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 178 грн. 50 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: