Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 листопада 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Мацунича М.В.,

при секретарі: Сочка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний ОСОБА_1» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14 серпня 2017 року за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний ОСОБА_1» до ТовмасянаВарданаАрамісовича про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ «Комерційний ОСОБА_1» (надалі ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом у вересні 2016 р.

Після неодноразової зміни предмету позовних вимог остаточно просив стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість у розмірі 59 505, 96 грн. і вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування зазначив, що станом на 22.03.2017 р. ПАТ «Ужгородська взуттєва фабрика» (надалі Товариство) як позичальник за договором № 36/15 про надання Овердрафту за поточним рахунком від 30.11.2015 р. погасила заборгованість у сумі 379 000,11 грн., а тому залишкова сума заборгованості, яка підлягає стягненню із ОСОБА_2 як солідарного боржника(поручителя) складає 59 505,96 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14 серпня 2017 р. у задоволені позову відмовлено.

Банк просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову. Доводить про порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що сума в розмірі 59 505,96 грн., яка підлягає стягненню із відповідача, є сумою прострочених процентів за користування кредитними коштами, та розрахована в період із 07.09.2016 р. (дата розрахунку заборгованості) по 22.03.2017 р. (дата фактичного виконання рішення Господарського суду).

Суд першої інстанції виходив із того, що предмет позову стосується кредитного договору, зобовязання по якому виконанні позичальником, а тому підстав для стягнення заборгованості з поручителя немає.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Як видно з матеріалів справи, 30 листопада 2015 р. між Банком і Товариством було укладено договір №36/15 про надання овердрафту за поточним рахунком (том №1, а.с.9-21), за яким ОСОБА_1 зобовязався надати позичальнику овердрафт на умовах договору, а позичальник зобовязався погашати заборгованість за овердрафтом, нарахованими процентами та іншими платежами згідно з договором. Максимальний ліміт овердрафту встановлений у розмірі 300 000 грн. Кінцевий термін користування овердрафтом був встановлений до 28.11.2016 р.

19.02.2016 р. між Банком і Товариством було укладено додаткову угоду №1 до договору №36/15 про надання овердрафту за поточним рахунком (том №1, а.с.22-24), а 22.04.2016 р. додаткову угоду №2 (том №1, а.с.25-26), умовами якої передбачено подовження строку максимального безперервного користування овердрафтом до 30 квітня 2016 р.

Із метою забезпечення виконання зобовязань Товариства за договором овердрафту, між позивачем і відповідачем 13 листопада 2015 р. було укладено договір поруки №36/15-ц (том № 1, а.с.27-30), згідно з умовами якого відповідач зобовязався перед позивачем солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобовязань за кредитним договором.

05.07.2016 р. ОСОБА_2 було направлено вимогу про дострокове погашення всієї суми заборгованості за договором №36/15 від 30.11.2015 р. про надання овердрафту за поточним рахунком, включаючи суму основного боргу, відсотки за користування кредитним коштами, штрафні санкції та інші платежі, передбачені договором (том №1 а.с.84-85). Загальна сума заборгованості за цим договором склала 357 051,80 грн.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10 листопада 2016 р. (том №1, а.с.120-122) позов Банку до Товариства було задоволено та стягнуто з останнього на користь позивача 379 000 грн. заборгованості за кредитом. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14 лютого 2017 р. (том №1, а.с.131-134)апеляційну скаргу Товариства відхилено, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 10 листопада 2016 р. залишено без змін.

На підставі цього 10.03.2017 р. було відкрито виконавче провадження №53550234 (том №1, а.с.157-158).

Товариство виконало рішення Господарського суду Закарпатської області від 10 листопада 2016 р., що підтверджується платіжною вимогою від 20 березня 2017 р. (том №1, а.с.162) іпостановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 21.03.2017 р. (том №1, а.с.160-161).

У звязку з цим 06 червня 2017 р. ( том №1, а.с.185-186) позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог у якій просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 59 505,96 грн.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом ст.ст. 525, 526, 599, 611, 629 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність розгляду спору в межах суми заборгованості в розмірі 3 981,70 грн. як різниці між заявленими позовними вимогами в розмірі 382 981,79 грн. і сумою, сплаченою на виконання рішення Господарського суду Закарпатської області від 10 листопада 2016 р. у розмірі 379 000, 11 грн.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком через порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, розмір заборгованості, який підлягає стягненню із боржника має бути підтверджений відповідним розрахунком, а цей розрахунок здійснюється на підставі умов договору та вимог чинного законодавства, що регулює ці правовідносини.

Банк своїй позовні вимоги обґрунтував належним розрахунком заборгованості (том №1, а.с.185-186), однак суд першої інстанції не взяв його до уваги, при цьому порушив норми процесуального права.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10 листопада 2016 р. стягнуто з Товариства на користь позивача 379 000 грн. заборгованості за кредитом, яка утворилася станом на 07.09.2016 р. Тобто, Банк мав право нараховувати заборгованість по відсотках на тіло кредиту з 07.09.2016 р. до повного виконання рішення.

06 червня 2017 р. позивач подав заяву про зменшення позовних вимог уже з урахуванням суми, яка була сплачена позичальником на виконання вимог рішення господарського суду. Остаточно просив стягнути з відповідача суму прострочених процентів у розмірі 59 505,96 грн.

Враховуючи вимоги ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України ОСОБА_1 мав право на стягнення прострочених процентів за користування кредитними коштами до остаточного виконання рішення Господарського суду Закарпатської області від 10 листопада 2016 р.

Сума прострочених процентів, які підлягають стягненню із поручителя у розмірі 59 505,96 грн., підтверджена розрахунком заборгованості станом на 23.03.2017 р. (том №1, а.с.173) і розрахована за період із 07.09.2016 р. (звернення Банку з позовом до Товариства в порядку господарського судочинства) по 22.03.2017 р. (виконання рішення Господарського суду Закарпатської області від 10 листопада 2016 р.).

Суд першої інстанції, самостійно калькулюючи суму заборгованості, яка підлягає стягненню із поручителя, проігнорував договір овердрафту, розрахунок заборгованості та норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Зобовязання за кредитним договором боржником не виконано, правовідносини сторін кредитного договору не припинилися, боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання не звільнено, а тому суд не мав жодних правових підстав для відмови в задоволені позову.

Суд першої інстанції належним чином не перевірив і не дослідив, що ОСОБА_1 мав право на стягнення прострочених процентів, починаючи з моменту звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з позичальника в порядку господарського судочинства (07.09.2016 р.) і до виконання рішення Господарського суду Закарпатської області від 10 листопада 2016 р. про стягнення заборгованості (22.03.2017 р.). Правовідносини сторін кредитного договору не припинилися, оскільки зобовязання залишилися невиконані та за відповідачем нараховувався борг у вигляді прострочених процентів за користування кредитом. А сума 3 981,70 грн., яку ОСОБА_1 самостійно вирахував шляхом віднімання різниці між заявленими позовними вимогами в розмірі 382 981,79 грн. і сумою сплаченою на виконання рішення Господарського суду Закарпатської області від 10 листопада 2016 р. у розмірі 379 000, 11 грн. не відповідає обставинам справи, нормам матеріального права та вимогам, які були заявлені позивачем.

Відповідно до ст.ст. 10 ч.1, ч.3, ст. 60 ч.1, ч.4, ст. 213 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як суперечне положенням ст. 213 ЦК України, а позов Банку задоволенню як обґрунтований і доведений.

Судові витрати в сумі 3 360 грн. відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Останньому належить також повернути 5037.70 грн. надмірно сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 553, 599, 611, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України ст.ст. 10, 60, 212, 213, 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.1,4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

РІШИЛА:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний ОСОБА_1» задовольнити. 2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14 серпня 2017 скасувати. 3. Позов задовольнити. 4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний ОСОБА_1» суму заборгованості за договором овердрафту № 36/15 від 30.11.2015 р. у розмірі 59 505 (пятдесят девять тисяч пятсот пять) гривень 96 коп. прострочених процентів, а також 3 360 (три тисячі триста шістдесят) гривень у відшкодування судового збору. 5. Повернути публічному акціонерному товариству «Комерційний ОСОБА_1» надмірно сплачений розмір судового збору в сумі 5037.70 грн. 6. Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: