Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер322/796/16 Головуючий у 1 інстанції Гасанбеков С.С.
Номер провадження 22-ц/778/1864/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про: визнання договору оренди та довіреності недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був неодноразово уточнений, до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору оренди та довіреності недійсними, в якому просив визнати недійсною з моменту укладання довіреність від 03.10.2008 на уповноваження ОСОБА_7 діяти від імені ОСОБА_5; визнати недійсним з моменту укладення договір оренди земельної ділянки 6,50 га, розташованої на території Новомиколаївської селищної ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером :10:005:0005 від 01.10.2009, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, в особі ОСОБА_7, яка діє на підставі довіреності від 03.10.2008.

14 лютого 2017 року ОСОБА_5 подав до суду з заявою про забезпечення позову, в якій зазначав, що на початку 2017 року він дізнався про те, що ОСОБА_7 уклала від його імені (за вищевказаною довіреністю) із ОСОБА_8 (Миколайовичем) договір оренди на спірну земельну ділянку, власником якої є він. До заяви про забезпечення позову додано копію договору оренди від 16.05.2016.

Не зважаючи те, що в Новомиколаївському районному суді Запорізької області знаходяться матеріали справи про визнання даної довіреності недійсною ОСОБА_9 має намір обробляти земельну ділянку, власником якої є він. Даний факт, на його думку, свідчить про ігнорування ОСОБА_9 неодноразових звернень щодо повернення земельної ділянки законному володільцю.

З цих підстав просив суд заборонити ОСОБА_9 вчиняти весь комплекс сільськогосподарських робіт, у тому числі боронувати, культивувати, пахати, сіяти, вносити будь-які мінеральні добрива, засоби захисту розслин тощо на земельній ділянці, кадастровий номер :10:005:0005, розташованою на території Новомиколаївської селищної ради площею 6,50 га, що належить ОСОБА_5 на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності І-ЗП № 032292 від 15.12.1999 року.

Ухвалою судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року відмовлено у задоволені заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою судді, ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою заяву задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Виходячи зі змісту статей 152-154 ЦПК України забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання прийнятого за його позовом позитивного рішення.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно частин 1, 3 статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 152 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 статті 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Так, співмірність, зокрема, полягає у тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд дійшов вірного висновку, про те що ОСОБА_9 не є стороною у справі чи третьою особою, а зміст позовних вимог стосується виключно договірних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7

За таких обставин суд визнав необґрунтованими твердження позивача, про те, що використання ОСОБА_10 земельної ділянки позивача може ускладнити виконання рішення суду у цій справі, а тому відсутні підстави для вжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відсутності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви, ухвала постановлена з додержанням вимог ст.ст. 151-153 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до незгоди з ухвалою суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, як на підстави для забезпечення позову, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі і його висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: