АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0417/2-2265/2011 22-ц/774/2010/К/17
Справа № 0417/2-2265/2011 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2010/К/17 суддя Гринь Н.Г.
Категорія - 27 (І) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар - Кислиця І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє за довіреністю від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 серпня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2011 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3., Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначило, що на підставі договору № SAMDN2332 про відкриття карткового рахунка та обслуговування платіжної картки від 19.11.2007 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), та ОСОБА_3, ОСОБА_3 було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою за користування ним відсотків у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором в частині сплати кредиту та відсотків за його користування, виникла заборгованість, яка станом на 31.05.2011 року склала 22367,94 грн.

Уточнивши позовні вимоги та пред'явивши вимогу про стягнення заборгованості тільки до відповідача ОСОБА_3, позивач просив суд стягнути з неї на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 22367 грн. 94 коп., яка складається з: 10454 грн. 67 коп. - заборгованості за кредитом; 11913 грн. 27 коп. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 серпня 2017 року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 02 жовтня 2017 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № SAMDN2332 від 19.11.2007 року у розмірі 22367 грн. 94 коп., яка складається з наступного: 10454 грн. 67 коп. - заборгованість за кредитом; 11913 грн. 27 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 223 грн.68 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору та 120 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вважає що суд не повно встановив всі обставини справи, зокрема не з'ясував чи було застосовано кредитором право на повернення кредиту достроково та чи підписувала відповідач Умови та Правила надання банківських послуг, чи відбувся перевипуск картки й що саме вона 10.02.2009 року здійснила останній платіж по ній.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу, представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. При цьому, представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність. Враховуючи наведене та вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнає неявку учасників справи в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено договір № SAMDN2332 про відкриття карткового рахунка та обслуговування платіжної картки, згідно умов якого ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою за користування ним відсотків у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (зв. а.с. 9-12).

26 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 2 до договору № SAMDN2332 про відкриття карткового рахунка та обслуговування платіжної картки від 19.11.2007 року, згідно умов якої п.1.1 договору викладено в новій редакції (а.с. 13).

ОСОБА_3 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконувала, в результаті чого станом на 31.05.2011 року утворилася заборгованість в розмірі 22367,94 грн., яка складається з: 10454 грн. 67 коп. - заборгованості за кредитом; 11913 грн. 27 коп. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання зобов'язання за укладеним кредитним договором позичальником ОСОБА_3 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування та права банку, у зв'язку з цим, вимагати від відповідача повернення заборгованості за кредитним договором. Також суд дійшов висновку про дотримання строків позовної давності при зверненні до суду з позовом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі змісту укладеного кредитного договору № SAMDN2332 вбачається, що 19.11.2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», надав ОСОБА_3 (ОСОБА_3) кредитний ліміт на кредитну картку в обмін на її зобов'язання, як позичальника, повернути кредит та сплатити відсотки за його користування в обумовлені договором строки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Як вбачається зі змісту кредитного договору, сторони встановили як строк дії договору - строк дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки - один рік, погашення кредитного ліміту та сплату відсотків за користування ним, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів (процентів за користування кредитним лімітом) - щомісяця до «30» числа кожного місяця.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, в останнє погашення заборгованості здійснено відповідачем ОСОБА_3 10.02.2009 року (а.с. 131-135).

Отже, вказане підтверджує той факт, що після сплати останнього чергового щомісячного платежу відповідач ОСОБА_3 перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення відсотків за користування кредитним лімітом.

За змістом ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язанням в обумовлений сторонами строк, правовим наслідком якого є відповідальність боржника.

Відповідно до умов кредитного договору, протягом перших 30 днів з моменту виникнення заборгованості по кредитному ліміту (пільговий період) відсотки нараховуються, виходячи зі ставки 0,01% річних. З 31 дня виникнення заборгованості по кредитному ліміту нарахування відсотків за користування кредитним лімітом провадиться, виходячи з базової відсоткової ставки.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано ані відповідачем, ані її представником, того, що позичальник ОСОБА_3 порушила свої зобов'язання стосовно щомісячного повернення частини кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитним лімітом, припинивши погашення заборгованості в лютому 2009 року.

Отже, встановивши факт неналежного виконання зобов'язання за укладеним кредитним договором щодо погашення кредитного ліміту, сплати відсотків за його користування відповідно до вищенаведених умов договору, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 повинна нести відповідальність перед кредитором щодо погашення заборгованості по кредитному ліміту та нарахованим відсоткам.

При цьому, доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що судом не враховано того, що позичальник не підписувала Умов та Правил надання банківських послуг правого значення не мають, оскільки у відповідності до п.2 кредитного договору позичальник погодила, що Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжними картами, є невід'ємною частинною договору, а тому окремого їх підписання не вимагається.

Перевіривши дані розрахунку позивача (а.с. 131-135), колегія суддів погоджується з розміром стягнутої, в межах заявлених позовних вимог, судом першої інстанції з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, яка становить 22367 грн. 94 коп. та складається з наступного: 10454 грн. 67 коп. - заборгованість за кредитом; 11913 грн. 27 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Також колегія суддів вважає, що під час вирішення спору, судом першої інстанції виконано положення ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення рішення, та з врахуванням положень ст. ст. 253, 254, 256-267 ЦК України вирішено питання щодо пропущення строку позовної давності за заявою відповідача ОСОБА_3 (а.с. 105-107).

Частиною 3 ст. 254 ЦК України передбачено, що строк виконання кожного щомісячного зобов'язання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду України містяться в постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 та від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, які у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України в редакції, чинній на момент вирішення справи судом першої інстанції, були обов'язковими для врахування судами загальної юрисдикції при застосовуванні аналогічних норм права.

Так, встановивши, що останній щомісячний платіж з погашення кредитної заборгованості відповідач здійснила у лютому 2009 році, а позов подано у липні 2011 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про дотримання позивачем строку позовної давності щодо стягнення кредитної заборгованості та наявності підстав для її стягнення за період з 19.11.2007 року по 21.03.2017 року в розмірі 22367 грн. 94 коп.

Жодних доказів на спростування правильності розрахунку в цій частині відповідачем та її представником суду не надано.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про не з'ясування судом першої інстанції того, що саме відповідач ОСОБА_3 у лютому 2009 року здійснила останній платіж по картці, колегія суддів вважає безпідставними оскільки ці фактичні обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, а доказів в спростування наведеного відповідачем та її представником суду не надано.

Не надано представником відповідача суду доказів в підтвердження того що, позивач раніше реалізував своє право на стягнення заборгованості достроково, а тому доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо не з'ясування судом першої інстанції цього факту, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу.

Крім того, суду апеляційної інстанції представником позивача надано докази в підтвердження перевипуску картки відповідача з терміном її дії до листопада 2009 року, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги про не дослідження судом першої інстанції того, чи відбувся перевипуск картки, не впливають на правильність ухваленого судом рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє за довіреністю від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 серпня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19 грудня 2017 року.

Головуючий:

Судді: