Справа № 159/3681/17
Провадження № 2/159/1190/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Лесика В.О.,

за участі секретаря Жукової Ю.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи на стороні позивача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Служба у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради, про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною ОСОБА_6 та визначення способу його участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на наступні обставини: з відповідачкою ОСОБА_3 він перебував у зареєстрованому шлюбі з 04.11.2011 року по 01 червня 2016 року. У шлюбі народилася донька ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з відповідачкою, а він за рішенням суду сплачує аліменти на її утримання. В серпні 2015 року ще до розірвання шлюбу між сторонами склались неприязні стосунки, відповідачка виселилась з його квартири, забрала речі та переїхала з донькою до своїх батьків. Незважаючи на його неодноразові спроби врегулювати з відповідачкою питання щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з донькою, виявилися марними. Він був змушений звернутись до виконавчого комітету Ковельської міської ради з заявою про усунення таких перешкод з боку відповідачки. При цьому, висновком виконавчого комітету Ковельської міської ради № 205 від 03.08.2016 року йому було визначено спосіб для участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою. Однак, з таким висновком він не погоджується, оскільки він встановлює спосіб спілкування з дитиною з великими обмеженнями та обмежену участь у її вихованні. Вважає, що дії відповідача порушують його права як батька дитини та суперечать інтересам дитини. З посиланням на норми ст.ст.19,141,142,150,157,155 Сімейного Кодексу України та ст.ст.11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» прохає суд ухвалити рішення, яким зобовязати відповідача не чинити перешкоджати йому у спілкуванні з дитиною та визначити такий спосіб його участі у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, без присутності відповідача, кожну суботу з 10.00 год. забирати доньку до себе додому, залишати її ночувати і в неділю повертати її відповідачу до 20.00 год.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позов підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві і прохають його задовольнити. Вважають, що відповідачка ОСОБА_3 чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, оскільки неодноразово коли позивач ОСОБА_1 приїздив за місцем проживання відповідачки, остання не відкривала двері. Вважає, що оскільки він влаштувався на роботу, а тому просить визначити йому у спілкуванні з дитиною кожну суботу та неділю з правом залишати її у себе на ночівлю. Не заперечує тієї обставини, що жодного разу дитину у дитячому садочку не відвідував, за час судового розгляду справи в суді з відповідачкою з приводу добровільного вирішення спору не спілкувався.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4, позову не визнали. Заперечуючи проти позову покликаються на наступні обставини: протягом двох останніх місяців поточного року, позивач у вересні місяці лише один раз виявив бажання поспілкуватися з власною дочкою, а в поточному місяці ще жодного разу не відвідав власної доньки. Відповідач не заперечує, що їхня дитина любить свого батька, але разом з тим, жодного разу не згадала про нього. Позивач взагалі не цікавиться вихованням та іншими побутовими потребами спільної дочки, так як не приймає участі у витратах на дошкільний заклад, не купує одягу, ліків, тощо. Жодного разу він не відвів та не забрав її з дитячого дошкільного закладу, не поцікавився які у неї потреби та проблеми. Вказує на те, що їй не зрозуміло яким чином позивач, заявляючи позовну вимогу про визначення йому двох вихідних днів на тиждень участі у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки, буде здійснювати її виховання, так як не здатен забезпечити цього у спосіб визначений висновком Служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради. Позивач офіційно не працевлаштований, постійно їздить на роботу за кордон, а тому зважаючи на вік їхньої дитини, її психоемоційний стан після кожної зустрічі з батьком, вважає апріорі за неможливе залишати дитину на ночівлю будь де та будь з ким без її. Вважає, що в разі задоволення таких позовних вимог позивача, її фактично поставлять у нерівне становище у праві брати участь у спілкуванні та проведенні дозвілля з донькою, так як у неї будуть лише обовязки щодо дитини, зокрема відвідування дитсадка, в разі хвороби лікарів, забезпечення належними побутовими потребами моєї доньки тощо, а у позивача лише право на проведення дозвілля з донькою.

Крім цього, відповідачка ОСОБА_3 додатково пояснила, що жодним чином не ставить перешкод у вихованні та спілкуванні позивача з донькою, а навпаки не заперечує проте щоб позивач зустрічався з дитиною і в інші дні. Зокрема, відвозив та забирав з дитячого садка, відвідував її там, приймав участь у зустрічах батьків з дітьми в дитячому садку при проведенні якихось заходів, а також відвозив дитину на додаткові заняття з логопедом,які вона відвідує. Ствердила,що позивач жодного разу не відвідував дитину в дитячому садочку та за час розгляду даної справи в суді позивач двічі у визначений день вівторок, дитину не відвідував. За таких обставин прохає відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради, ОСОБА_5, висловив думку щодо відмови в позові, з підстав недоведеності перешкоджанні відповідача ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною. Вважає, що прийнятий висновок служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради щодо вирішення спору щодо участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є виваженим, а в подальшому може бути зміненим,якщо для цього будуть підстави.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази у справі суд приходить до висновку, що позов безпідставний і задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, тому до таких правовідносин слід застосувати положення Сімейного кодексу України в частині, що регулюють питання особистих немайнових прав батьків щодо їх дитини та Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини

Судом встановлено, що сторони у справі позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі.

01 червня 2016 року рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області вирішено розірвати шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1, зареєстрований 04.11.2011 року відділом ДРАЦСу по м.Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської області, актовий запис №561.

Згідно повторного свідоцтва про народження серії 1-ЕГ №236634 від 17 травня 2016 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, сторони у справі є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2.

У ході судового розгляду встановлено та не заперечується сторонами у справі , що на час розгляду справи між сторонами існують напружені відносини щодо спілкування та виховання малолітньої ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2.

Підставою звернення до суду стало те, що після розірвання шлюбу, сторони не можуть дійти згоди щодо участі батька у вихованні дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У відповідності до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Умовами повноцінного виховання дитини є постійний контакт з батьками та контакт з іншими родичами. Вказана стаття закріплює право на спілкування в широкому розумінні, яке включає в себе не тільки особисті зустрічі, але й спілкування по телефону, поштою, електронною поштою та іншими засобами зв'язку.

За змістом до ст.ст.141, 150 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей, а предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Зазначеному обов'язку батьків відповідає відповідне право дитини, закріплене в ст.ст. 8,19 Закону України «Про охорону дитинства».

У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.)

Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору приорітет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об'єднання сім'ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «ОСОБА_8 проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).)

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір'ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років.

В судовому засіданні не знайшли свого ствердження обставини, якими позивач обґрунтував свої позовні вимоги, а саме факт перешкод в спілкуванні та вихованні з малолітньою дитиною ОСОБА_6.

Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача свідки ОСОБА_9 (кум позивача), ОСОБА_10 (двоюрідний брат позивача) та ОСОБА_11, підтвердили ту обставину, що протягом року разом з ОСОБА_12 відвідували місце проживання відповідачки, однак зустрічей з дитиною не відбулося з причин, які їм не відомі. Вони не були свідками тих подій, коли відповідачка відмовляла позивачу у спілкуванні з дитиною.

Висновком служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради № 205 щодо вирішення спору щодо участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено наступний спосіб виховання та спілкування : 1) вільне спілкування з малолітньою дочкою ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, перший та четвертий вівторок та друга і третя субота з 10.00 до 20.00 год., за місце проживання дочки або за його місцем проживання за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_3, без права ночівлі; 2) у разі хвороби дочки дозволити гр.ОСОБА_1 приймати участь у вихованні дитини у спосіб визначений та погоджений з матірю; 3) зобовязати ОСОБА_3 не налаштовувати дочку проти батька та надавати йому можливість спілкуватись з малолітньою ОСОБА_6; 4) зобовязати гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3 обованні або хворобу батьків чи дитини.

Відповідно до ч. 1ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2ст. 158 СК України, рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 159 Сімейного Кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконязково повідомляти (за добу) в телефонному режимі про можливі зміни у спілкування рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи.

З досліджених судом доказів достовірно встановлено, що позивачем ОСОБА_12 не доведено того факту, що відповідачка ОСОБА_3 чинить перешкоди у спілкуванні йому з малолітньою дитиною та ухиляється від виконання висновку служби у справах дітей, оскільки таких доказів позивачем не надано. Зокрема, позивач не позбавлений можливості проводити час з донькою, спілкуватись з вихователями у дитячому садку, піклуватися про її стан здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток, а також брати участь у її вихованні, про що не запречувала відповідач.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з урахуванням всіх обставин справи, виходячи виключно з інтересів дитини, позивач в змозі приймати участь у вихованні дитини у дні побачень, встановлених висновком служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради.

Враховуючи вищезазначене, на основі повного і всебічного з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову.

Керуючись Конвенцією ООН «Про права дитини», ст. ст. 141, 150 153, 157, 159 СК України, ст. ст. 8,15, 19 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 10,15,60, 294 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною ОСОБА_6 та визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий:ОСОБА_13