АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1040/17 Доповідач - Міщій О.Я.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

секретар с/з - Шмигельська&nbsp; І.З.

з участю ОСОБА_2, представника ОСОБА_2 - адвоката Авдєєнка В.В., представника позивачів - адвоката Магдич О.О., представника ОСОБА_5 - Островської О.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якої діє представник - адвокат Авдєєнко В.В., на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.06.2017 р. за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 до ОСОБА_5 про застосування наслідків нікчемного правочину, витребування квартири, визнання недійсним свідоцтва про право власності, виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності, визнання за позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_7 права спільної сумісної власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 р. ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Острозького 70" звернулись із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 про застосування наслідків нікчемного правочину, витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання права власності на майно.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 22.10.2015 р. справу роз'єднано в два самостійні судові провадження. Зокрема, виділено в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Острозького 70" до ОСОБА_5 про вилучення із її володіння 25/100 часток мансардного поверху житлового будинку АДРЕСА_2 виключення з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на даний об'єкт нерухомого майна; визнання права спільної сумісної власності за ОСОБА_7 та ОСОБА_2 на приміщення загальною площею 53,3 кв. м. (а.с. 1-2 т.1).

Уточнивши позовні вимоги, позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 просили застосувати наслідки нікчемного правочину від 03.08.2010 р., витребувати у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1, визнати недійсним свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 30.10.2015 р., виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності, а також просили визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_7 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 30.12.2015 р. провадження у справі зупинено. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 03.02.2017 р. провадження у справі відновлено (а.с. 212, т. 1).

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 03.04.2017 р. провадження у справі в частині заявлених позовних вимог співпозивача ОСББ "Острозького 70" - закрито у зв'язку із відмовою від позову (а.с. 235, т. 1).

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 25.05.2017 р. залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_7 до ОСОБА_17, а також виключено зі складу осіб, які беруть участь у справі, третю особу ОСББ "Острозького 70" (а.с. 245, т. 1).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 30.06.2017 р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 до ОСОБА_5 про застосування наслідків нікчемного правочину шляхом витребування у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_1, визнання недійсним свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 30.10.2015 р., виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності, визнання за ОСОБА_7, ОСОБА_2 права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 - відмовлено.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08.09.2017 р. вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі Авдєєнко В.В., який діє в інтересах ОСОБА_2, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Представник вказав, що суд не дав належної оцінки обставинам створення спірного майна - квартири по АДРЕСА_3 та правовим підставам набуття ОСОБА_5 права власності на вказане майно.

Представник зазначив, що мансардний поверх будинку по АДРЕСА_4 збудований ОСОБА_17 за рахунок коштів ОСОБА_7 та інших мешканців будинку. Однак, ОСОБА_17 зареєстрував право власності на збудований мансардний поверх за собою, а згодом незаконно відчужив майно відповідачці ОСОБА_5 ОСОБА_5 в 2015 р. переробила мансардний поверх шляхом реконструкції в квартиру по АДРЕСА_3 та отримала свідоцтво про право власності на це майно від 30.10.2015 р.

Представник вказав, що на підставі ст. ст. 1132, 1134 ЦК України позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_7 стали власниками 25/100 частин мансардного поверху над квартирою по АДРЕСА_5, оскільки майно створене за їх кошти згідно домовленості щодо спільного будівництва, що не було враховано судом.

Представник також зазначив, що відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30.08.2013 р. - 02.09.2013 р. договір купівлі - продажу 25/100 частин мансардного поверху по АДРЕСА_4 визнано нікчемними, тому цей правочин не міг зумовити виникнення у ОСОБА_5 права власності на майно.

Представник вказав, що хоч ОСОБА_5 є добросовісним набувачем мансардного поверху, однак вказана обставина не може бути підставою для відмови у витребуванні майна з чужого незаконного володіння, оскільки квартира по АДРЕСА_3 була створена ОСОБА_5 шляхом неправомірного перероблення 25/100 частин мансардного поверху, а також відповідачка була обізнана про наявність спору щодо майна та про заборону на проведення реконструкції.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що відсутні підстави застосування наслідків нікчемного правочину та витребування майна - квартири по АДРЕСА_3 з володіння відповідачки ОСОБА_5

З таким висновком слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 є співвласниками квартири по АДРЕСА_5.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.10.2015 р. ОСОБА_5 є власником квартири по АДРЕСА_3 (витяг з Державного реєстру від 30.10.2015 р. № 46668324).

Обґрунтовуючи позов, представники позивачів Авдєєнко В.В., Магдич О. О. зазначили, що спірне приміщення створене в результаті реконструкції горища житлового будинку по АДРЕСА_4, яка проводилась ОСОБА_17 за дорученням від власників квартир, в тому числі від ОСОБА_7 Однак, ОСОБА_17 без згоди позивачів, на підставі незаконного рішення суду визнав за собою право власності на самочинно збудоване нерухоме майно - мансардний поверх вказаного будинку, загальною площею 243,4 кв. м., та зареєстрував за собою право власності на мансардний поверх. Надалі ОСОБА_17 без згоди власників квартир багатоквартирного будинку, уклав договори купівлі - продажу частин мансардного поверху, відчуживши майно іншим особам.

Зокрема, 08.10.2010 р. ОСОБА_17 та ОСОБА_5 уклали договір купівлі - продажу 25/100 частин мансардного поверху житлового будинку по АДРЕСА_4, який відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30.08.2013 р. - 02.09.2013 р. визнаний нікчемним правочином.

Враховуючи вказані обставини, позивачі просили застосувати наслідки нікчемного правочину від 08.10.2010 р., витребувати майно згідно ст. 388 ЦК України з володіння ОСОБА_5

При цьому, представники позивачів вказали, що ОСОБА_5, яка була обізнана з ухвалою суду про заборону проводити будівельні роботи, здійснила переобладнання мансардного приміщення та згідно декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 05.10.2015 р. незаконно набула право власності уже на квартиру по АДРЕСА_3.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_7 також зазначили, що спірна квартира розміщена над квартирою по АДРЕСА_5 і повинна була перейти у їх власність, тому просили визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_7 право спільної сумісної власності на квартиру по АДРЕСА_3, визнавши недійсними свідоцтво про право власності та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що відповідачка ОСОБА_5, уклавши спірний договір купівлі - продажу 25/100 частин мансардного поверху житлового будинку по АДРЕСА_4, не порушила законних прав та інтересів позивачів, як співвласників багатоквартирного житлового будинку а також є добросовісним набувачем майна.

При цьому, суд згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України врахував обставини, які були установлені судовими рішеннями у інших справах, у яких брали участь, зокрема, позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_7

Так, рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 16.01.2017 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Острозького 70", управління державної архітектурно - будівельної інспекції у Тернопільській області, державна реєстраційна служба про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності та реєстрації декларацій про готовність об'єктів до експлуатації, зобов'язання вчинити дії встановлено, що в будинку по АДРЕСА_4 не було допоміжного приміщення - горища яке б призначалось для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. Фактично у вказаному будинку існувало нежитлове приміщення - мансарда, у якому не знаходилось технічне обладнання, без доступу до якого експлуатація будинку неможлива.

Тобто, судом установлено, що власники квартир багатоквартирного будинку по АДРЕСА_4, в тому числі позивачі, не були співвласниками на праві спільної сумісної власності згідно ч. 2 ст. 382 ЦК України, ст. 1 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" мансардного поверху цього будинку. Нежитлове приміщення - мансарда у вказаному будинку не відносилась до житлового фонду і було самостійним об'єктом цивільно - правових відносин.

Про це ж зазначено у інших судових рішеннях.

Так, у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2014 р. встановлено, що спірне приміщення є мансардним поверхом. З таким висновком першої інстанції погодився у своїй ухвалі від 20.01.2015 р. і Вищий адміністративний Суд України.

У постанові ВСУ від 23.06.2015 р. у справі за позовом ОСОБА_7 та інших до ОСОБА_17, ОСОБА_5 та інших про скасування державної реєстрації теж зазначено, що спірне приміщення по АДРЕСА_4 є мансардним приміщенням.

Позивачі не подали інших доказів у цій частині, тому колегія суддів погоджується з висновком суду про безпідставність доводів ОСОБА_2, ОСОБА_7 про те, що мансардний поверх будинку по АДРЕСА_4 створений в результаті реконструкції горища, яке належало мешканцям будинку, в тому числі і їм.

Отже, висновок суду про те, що відповідачка ОСОБА_5, уклавши 03.08.2010 р. договір купівлі - продажу 25/100 мансардного приміщення по АДРЕСА_4, не порушила прав позивачів, як співвласників багатоквартирного будинку, відповідає обставинам справи.

При цьому необґрунтованим є посилання позивачів на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30.08.2013 р. - 02.09.2013 р., яким установлено, що договір від 03.08.2010 р. купівлі - продажу 25/100 частин мансардного поверху будинку по АДРЕСА_4 є нікчемною угодою, оскільки вказане рішення суду скасоване ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.07.2017 р., а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом установлено, що ОСОБА_5 після укладення нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу 25/100 частин мансардного поверху по АДРЕСА_4 зареєструвала своє право в установленому порядку та провела реконструкцію нежитлового приміщення.

Як пояснила представник відповідачки Островська О.Н., ОСОБА_5 за свої кошти здійснила будівельні роботи, переобладнавши мансардний поверх на житлове приміщення, і в даний час є власником квартири по АДРЕСА_3.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 26.10.2010 р. скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29.12.2009 р. про визнання за ОСОБА_17 права власності на мансардний поверх житлового будинку по АДРЕСА_4.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.08.2011 р. ОСОБА_17 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а саме щодо незаконного заволодіння ним мансардним приміщенням по АДРЕСА_6, що реконструювалося за кошти позивачів, з метою створення мансардних приміщень у кожній з чотирьох квартир другого поверху цього будинку.

Як пояснила представник відповідачки адвокат Островська О.Н., ОСОБА_5 є добросовісним набувачем майна - 25/100 частин мансардного приміщення по АДРЕСА_7, оскільки на час укладення договору від 03.08.2010 р., його нотаріального посвідчення та реєстрації ОСОБА_17, як продавець, був власником майна і мав право його відчужувати.

Представник ОСОБА_2 адвокат Авдєєнко В.В. в апеляційній скарзі погодився з доводами ОСОБА_5 про те, що вона є добросовісним набувачем майна.

Враховуючи вказані обставини, а також те, що позивачі ніколи не були власниками мансардного приміщення по АДРЕСА_7, тобто майно не вибуло з їх володіння, суд підставно відмовив у задоволенні позову про витребування від добросовісного набувача - ОСОБА_5 спірного майна.

Враховуючи, що відсутні підстави для задоволення позову про застосування наслідків нікчемного правочину та витребування майна, суд також правильно відмовив у позові в частині вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 30.10.2015 р., яким посвідчено право власності ОСОБА_5 на квартиру по АДРЕСА_7/12 в Тернополі та про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_5

Оскільки відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право вланості є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, суд підставно відмовив у задоволенні позову про визнання права власності за ОСОБА_2, ОСОБА_7 на квартиру по АДРЕСА_3, власником якої є відповідачка ОСОБА_5

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги і вважає їх безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Представник ОСОБА_2 адвокат Авдєєнко В.В. зазначив у апеляційній скарзі, що ОСОБА_2, ОСОБА_7 стали співвласниками 25/100 частин мансардного поверху над їх квартирою по АДРЕСА_5 як учасники простого товариства згідно договору про спільну діяльність.

Однак, позивачі не звертались до суду із вимогою як учасники товариства і не подали доказів укладення договору простого товариства.

Позивачі лише зазначали, що мансардний поверх збудував ОСОБА_17 за рахунок коштів, які йому передали мешканці будинку, в тому числі ОСОБА_7 Однак, позивачі не зверталися із вимогою вважати договір купівлі - продажу 25/100 частин мансардного поверху від 03.08.2010 р. нікчемним правочином у зв'язку з тим, що він збудований за їх кошти.

Також позивачі виходили з того, що спірний договір уже визнаний нікчемним правочином на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30.08 - 02.09.2013 р.

Однак, зазначене рішення суду є нечинним, оскільки скасоване судом касаційної інстанції.

Що стосується доводів представників ОСОБА_2 про те, що позивачі вправі витребувати майно у добросовісного набувача, оскільки ОСОБА_5 переробила мансардний поверх і створила квартиру по АДРЕСА_3 в той час, коли діяла судова заборона на здійснення будівельних робіт, то сама по собі вказана обставина не може бути підставою для скасування рішення суду. Обґрунтовуючи рішення у цій частині, суд вірно зазначив, що позивачі не подали доказів щодо обізнаності ОСОБА_5, а також реєструючих органів про існування заборони на здійснення реконструкції нежитлового приміщення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення і скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє представник - адвокат Авдєєнко В.В. - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.06.2017 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.Я. Міщій