Справа № 202/6801/17
Провадження № 2/202/2982/2017
07 листопада 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Мороза В.П.
при секретареві Гевюк М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності, -
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
В судовому засіданні встановлено, що 10.11.2016 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ( відповідач 1) було укладено Договір позики. Відповідно до якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_6 як позичальник прийняв у власність 6 000 000 ( шість мільйонів) гривень 00 копійок.
Зазначену суму коштів Позичальник зобовязався повернути Позикодавцю готівкою до 10.11.2017 року.
10.11.2016 року, між ОСОБА_1, ОСОБА_3, та ОСОБА_6, було укладено Договір поруки. Відповідно до такого договору, ОСОБА_3, як Поручитель, зобовязався відповідати перед Кредитором за виконання Боржником своїх зобовязань, що виникли за Договором позики від 10. 11.2016 року, укладеним між позивачем та відповідачем.
Після настання строку виконання основного зобовязання, відповідач не реагує на звернення позивача з приводу повернення суми боргу.
Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до статті 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 1048 ЦК України передбачено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Крім того, Статтею 1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Разом з тим, позивач надав суду витяг з єдиного Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, де вбачається, що відповідач є власником частини будівлі, літ. А-3, А1-4, нежитлові приміщення загальною площею 1024,5 кв.м., а саме нежитлові приміщення поз. I, II, III, 117-133, 217 239, IV, V, 316-334, VI, VII, 401-406, VIII у підвалі на першому, другому, третьому та четвертому поверхах загальною площею 1024,5 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Дніпро, площа Соборна, 1.
Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб які беруть участь у справі, чи за власною ініціативою ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
З урахуванням викладеного, виходячи з вимог майнового та немайнового характеру суд вважає за можливе ухвалити додаткове рішення.
На підставі викладеного і керуючись ст. 220 ЦПК України, суд додатково,
Скасувати заборону на вчинення реєстраційних дій повязаних з реєстрацією та перереєстрацією речових прав на нерухоме майно, шляхом заборони внесення будь-яких змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з відкриттям розділу) щодо нерухомого майна, яке розташоване за адресою: м. Дніпро (колишнє м. Дніпропетровськ), площа Соборна (колишня пл. Жовтнева), буд. 1, а саме, адміністративних приміщень - частини будівлі літ. А-3, А1-4, нежитлових приміщень поз. І, ІІ, ІІІ, 117-133, 217-239, ІV,V, 316-334, VI, VII, 401-406, VIII у підвалі, на першому, другому, третьому та четвертому поверхах, загальною площею 1024,5кв.м, і ганок а2, а3, приямки а4, а5, а6 у загальному користуванні поз.113-116, 216, 314, ганок а, (частина будівлі літ. А-3, А1-4, нежитлові приміщення, обєкт житлової нерухомості: Ні. Загальна площе: 1024,5кв.м.).
Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Суддя В.П. Мороз