Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1827/17 Головуючий у 1-й інстанції: Апаллонова Ю.В.
Є.У.№ 335/8870/16-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» (далі Банк) звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.05.2011 ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 18 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами ОСОБА_4» складає між нею та банком договір. За умовами договору Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами ОСОБА_4», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, із розрахунку 360 календарних днів на рік. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором станом на 23.05.2016 року утворилася заборгованість на суму 32 692,14 ( а фактично 46 595,28 грн), із яких: 30 595,16 грн за тілом кредиту; 4 883,79 грн. відсотки за користування кредитом; 8 333,37 грн пеня; 2 782, 96 грн штрафів. З урахуванням того, що з 01.06.2015 року на погашення заборгованості була внесена сума в розмірі 13 903,14 грн., Банк просив стягнути з позичальника 32 692,14 грн заборгованості та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором у розмірі 17 000,00 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 716,56 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за недоведеністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, скасувавши його в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованності задовльнити в повному обсязі. В іншій частині залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не оскаржила.

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, а оскільки рішення суду переглядається в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з позичальника процентів за користування кредитними коштами, пені і штрафів, у відповідності до ч.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», рішення переглядається лише в частині відмови у стягненні зазначених складових заборгованості.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні позову про стягнення процентів і штрафних санкцій і ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості тільки за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що заява позичальника не містить суттєвих умов кредитування, а представлені ОСОБА_4 умови, правила та тарифи надання кредиту не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки не підписані позичальником. На думку суду першої інстанції, ОСОБА_4 не доведений факт отримання ОСОБА_3 кредитних коштів.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як визначено ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Разом з тим, відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, 04.05.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку Кредитка «Універсальна»/ GOLD у розмірі 18 500 грн. зі сплатою базової відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% в місяць (30% річних). Розмір щомісячних платежів становив 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення яких до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Договір був укладений у формі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Прават ОСОБА_4(том1: а.с.11,12-13,14-47).

Згідно змісту вказаної заяви, підписаної ОСОБА_3, остання погодилася, що вказана заява разом із памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. Даних про те, що ОСОБА_3 приєднується до даних Умов і Правил не в повному обсязі послуг, які надає банк по даним Умовам та Правилам, заява не містить.

Своїм підписом ОСОБА_3 підтвердила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПриватБанку і були надані їй для ознайомлення у письмовому виді.

Наявні в матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг були затверджені наказом № 906 СП-2010-256 від 06.03.2010 року, зміни до Умов і правил були затверджені наказом № СП-2015-6669897 від 29.04.2015р. За вказаних обставин доводи відповідача про те, що при укладанні договору на офіційному сайті ПриватБанку були розміщені та діяли інші Умови та правила, з якими він ознайомлювався та погоджувався, нічим не підтверджені.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом частини першої статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як передбачено Умовами і правилами, за користування кредитом Банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, із розрахунку 360 календарних днів на рік (п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою).

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг ( щомісячно отримувати витяг про стан картрахунків і про проведені за минулий місяць операції з картрахунку) (том2:а.с.17-40).

У випадку незгоди позичальника зі зміною Правил та/або ОСОБА_4, викладених на банківському сайті позичальник зобовязується надати ОСОБА_4 письмову заяву про розірвання договору та погасити всю заборгованість перед ОСОБА_4 (п.1.1.2.4 Умов та правил).

Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено право ОСОБА_4 встановлювати будь-який розмір кредитного ліміту та змінювати його без згоди позичальника (п.2.1.1.12.1 ).

Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил передбачений обовязок позичальника погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

У разі невиконання зобовязань за договором на вимогу ОСОБА_4 позичальник зобовязався повернути кредит, оплатити винагороду банку (п.2.1.1.5.6 Умов і правил). ОСОБА_4 має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленій банком частці в разі невиконання боржником своїх зобовязань (п.2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою).

Згідно з п.1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення позичальником умов договору або у разі виникнення овердрафту Банк має право зупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту).

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Строк і порядок погашення кредиту (кредитний ліміт) по кредитних картках з установленими мінімальним обовязковим платежем наведений у памятці клієнта, яка є невідємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом. У випадку виникнення простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту в повному обсязі являється 211 день із дня виникнення такої заборгованості. Строк повернення овердрафту в повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту; строк погашення процентів по овердрафту щомісячно за попередній місць до 25 числі (п.2.1.1.12.4 Умов та правил).

Як вбачається із витягів із особового рахунку, ОСОБА_3 активно користувалася кредитною карткою, періодично як знімала кошти, так і вносила регулярні платежі на погашення заборгованості, на погашення заборгованості нею було внесено 13 603,14 грн. Проте, з серпня 2015 року ОСОБА_3 припинила вносити платежі на погашення кредиту, внаслідок чого станом на 23.05.2016 року виникла заборгованість за тілом кредиту на 17 000 грн., за відсотками на суму 4 883,79 грн, , за пенею, нарахованою з 01.01.2016 року до 23.05.2016 року 8 333,37 грн., а також 2 782,96 грн. штрафів (а.с.9,10).

Із вказаного розрахунку також вбачається, що 22.03.2013 року Банк встановив кредитний ліміт 17 000 грн., 15.02.2014 року 18 500 грн., протягом дії договору неодноразово змінював відсоткову ставку за користування кредитними коштами як в сторону зменшення до 27,6 % річних, так і в сторону збільшення до 42% річних. Позичальник ОСОБА_3 погоджувалася із зміною відсоткової ставки, оскільки у відповідності до п.1.1.2.4. Умов і правил із заявою про розірвання договору до ОСОБА_4 не зверталася, а продовжувала користуватися кредитними коштами і погашати кредит за новими процентними ставками.

При визначенні суми заборгованості суд не врахував вищевказані положення Умов і правил, якими визначено розмір та порядок розрахунку процентів, підвищення ліміту, тощо.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості по виплаті процентів і пені відповідає саме вищевказаним пунктам Умов, які були погоджені сторонами, отже судом не був прийнятий до уваги помилково.

Застосування судом першої інстанції правових висновків Верховного Суду України у справах №№ 6-240 цс14, 6-698 цс15, 6-698 цс15 та 6-757 цс 15 до спірних правовідносин є некоректним, оскільки в згаданих справах йшлося про порядок збільшення строків позовної давності у випадку підписання договору приєднання, тоді як в цій справі про збільшення позовної давності не йдеться.

Та обставина, що з карткового рахунку ОСОБА_3 у серпні 2015 року внаслідок шахрайських дій неустановлених осіб було списано 17 000 грн., не звільняє її від обовязку належного виконання умов кредитного договору, в тому числі і щодо сплати відсотків і пені.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 вказувала, що не повинна відповідати за шахрайські дії осіб, які зняли кошти з її картрахунку, у звязку з чим вона звернулась із заявою до органів внутрішніх справ та на телефон гарячої лінії банку одразу після такого несанкціонованого зняття коштів.

Звернення ОСОБА_3 до Вознесенівського відділення поліції із заявою-повідомленням підтверджується наданими довідками, згідно з якими вказана заява 20.08.2015р. прийнята та 21.08.2015р. зареєстрована в ЄРДР за № 0003791; повідомленням про початок розслідування ( том1: а.с. 65).

Як вбачається із протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення 20.08.2015р. в 14.43 год. невстановлена особа зателефонувала на мобільний телефон ОСОБА_3 та, відрекомендувавшись працівником Приватбанку, отримала від неї інформацію про реквізити її кредитної картки у Приватбанку, в результаті чого заволоділа грошовими коштами в сумі 17 000 грн. ( а.с. 66-67).

За інформацією слідчого Вознесенівського відділення поліції, досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, підозра у вчиненні кримінального правопорушення нікому не повідомлялася (том1:а.с.65).

Про зняття коштів 20.08.2015р. в сумі 17 000 грн. з її картрахунку ОСОБА_3 письмовою заявою повідомила банк, в якій просила банк не нараховувати проценти на ці кошти.

ОСОБА_4 було заблоковано операції по картці, але, враховуючи, що кошти були зняті з картрахунку позичальника внаслідок її необачності, на цю суму банк продовжував нараховувати відсотки за користування цими коштами, а також пеню і штрафи за порушення умов договору щодо сплати кредиту та відсотків.

Дослідивши Умови та правила надання банківських послуг, колегія не встановила в них підстав для звільнення позичальника від сплати кредиту, відсотків та неустойки у випадку зняття коштів з картрахунку третіми особами, якщо дії позичальника сприяли цьому.

Так, відповідно до п. 2.1.1.5.1; 2.1.1.5.10 Умов, клієнт зобовязаний не передавати карти, ПІНи третім особам, не використовувати карти або нанесені на них дані з метою, не передбаченою умовами договору або правилами; вживати заходи із запобігання втрати (крадіжки) картки, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на картку і магнітну полосу, або їх незаконного використання .

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 не виконала вимоги вказаних пунктів Умов, особисто сповістивши реквізити картки невідомій особі по мобільному телефону, підстав для звільнення її від обовязку зі сплати відсотків і штрафних санкції немає.

Таким чином, позичальник не може бути звільнена від повернення кредитних коштів, нарахованих на них у відповідності до умов договору відсотків, а також нарахованих за невиконання умов договору штрафів та пені.

За таких обставин на підставі ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову ОСОБА_4 і стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 заборгованість за відсотками, визначену станом на 23.05.2016 року, на суму 4 883,79 грн, а також за пенею, нарахованою з 01.01.2016 року до 23.05.2016 року 8 333,37 грн.

У звязку із стягненням із позичальника на користь ОСОБА_4 вищевказаних сум заборгованості, визначених станом на 23.05.2016 року, з урахуванням стягнутої судом першої інстанції 17 000 грн. заборгованості за тілом кредиту, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню становить відповідно 30 217,16 грн., із яких 17 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками 4 883,79 грн, а також за пенею, нарахованою з 01.01.2016 року до 23.05.2016 року 8 333,37 грн.

Вимоги ОСОБА_4 про стягнення штрафів на суму 2 782,96 грн. задоволенню не підлягають з огляду на такі обставини.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов надання споживчого кредиту передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6 Умов передбачена сплата штрафів (500 грн. + 5% від суми заборгованості) як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Тому в частині вимог банку про стягнення штрафів на загальну суму 2 782,96 грн. необхідно відмовити із зазначених підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

На підставі ст.88 ч.5 ЦПК України з відповідача на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанцій пропорційно задоволеним позовним вимогам в загальній сумі 2 674,72 грн.

Керуючись ст. ст.307,309,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2017 року по цій справі в частині відмови у задоволенні позову і розподілу судових витрат скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 04.05.2011 р., визначену станом на 23.05.2016 року, зі сплати відсотків у розмірі 4 883, 79 грн., зі сплати пені, нарахованої з 01.01.2016 року до 23.05.2016 року, у розмірі 8 333, 37 грн., а всього 13 217 ,16 грн., у звязку з чим визначити загальну суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 30 217,16 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанції у сумі 2 674, 72 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: