Справа № 457/1184/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/2916/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 22 листопада 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області,-

встановила:

21.11.2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд зі скаргою на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Скаргу обґрунтовує тим, що державний виконавець при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 520005462 про стягнення коштів з ОСОБА_2, описав та наклав арешт на майно, яке не належить боржнику. Просив визнати дії державного виконавця неправомірними та виключити з постанови про опис та арешт майна боржника відповідну земельну ділянку та будівельні матеріали.

Оскаржуваною ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 22 листопада 2016 року скаргу ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області залишено без розгляду.

Ухвалу суду оскаржив боржник ОСОБА_2, вважає що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, оскільки на думку апелянта, є незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права.

Покликаючись на розяснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року та норми ЦПК України зазначає, що суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п»яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Вважає, що суд постановляючи оскаржувану ухвалу, не з»ясував питання про те, коли скаржник дізнався про порушення своїх прав та не надав строк для усунення недоліків скарги для подання доказів на підтвердження, що він не пропустив строк чи подання клопотання про поновлення строку для звернення до суду із скаргою.

Просить скасувати ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 22 листопада 2016 року, матеріали справи направити до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття скарги до розгляду.

Боржник ОСОБА_2 та представник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Львівській області будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 29,30), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, представник боржника ОСОБА_4 подав клопотання про відкладення розгляду справи, представник ВПР УДВС подав заперечення на апеляційну скаргу.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та залишаючи без розгляду скаргу ОСОБА_2 місцевий суд виходив з того, що скаржник подав скаргу лише 11.11.2016 року, тоді як постанова державного виконавця винесена 24.10.2016 року, тому в силу вимог ч. 2 ст. 385 ЦПУ України, суд не визнав причини пропуску строків звернення до суду поважними.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Так, відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції повинен перевірити чи було прийнято або вчинено оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність відповідно до вимог закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження та чи були порушені права чи свободи заявника. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області знаходиться зведене виконавче провадження № 52005462 з виконання виконавчого листа № 341/1228/15-ц виданого 08.02.2016 р. Галицьким районним судом м. Львова та виконавчого листа № 2/1324-405/11 виданого 11.06.2012 р. Трускавецьким міським судом Львівської області.

24.10.2016 року державним виконавцем Роман Н.О. винесено постанову про опис та арешт майна боржника.

В свою чергу, частиною першою статті 385 ЦПК України встановлено десятиденний строк для звернення із скаргою до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод та у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно із ч. 2 ст. 385 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Таким чином, подавши 21.11.2016 року скаргу на дії державного виконавця боржник ОСОБА_2 пропустив строк звернення із скаргою до суду та не просив такий поновити.

У п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що строки звернення заявника зі скаргою до суду є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз'яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Контатутавши факт пропуску строку подання скарги, зважаючи на відсутність клопотання про його поновлення, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого правового висновку та застосував відповідні правові наслідки у зв'язку з пропуском строку, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 385 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу боржника ОСОБА_2 на можливість повторного звернення до суду зі скаргою на загальних підставах.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 п. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст. 313, п. 4 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_5