Справа № 520/3650/17
Провадження № 2/520/7135/17
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
при секретарі Єгорової Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом
про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,
ОСОБА_1 28.03.2017 року звернулася до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому просить суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 14 березня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у місті Одесі, актовий запис №174 від 14 березня 2008 року; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, а саме до 21.04.2026 року; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору.
Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14.03.2008 року вона ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. Від спільного шлюбу у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вони жили кожен своїм життям і не намагалися перейнятися проблемами іншого, зараз подружні стосунки у позивача з відповідачем не складаються, у них не має спільних інтересів, почуття поваги та любові остигли, не мають бажання бути разом, спільне господарство та шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припинені. Позивач стверджує, що переконалася, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечитиме її інтересам та інтересам дитини. Вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, поновлення сімейних стосунків також. Крім того, позивачем зазначено, що угоди про добровільну сплату аліментів між ними не було досягнуто. Відповідач надає матеріальну допомогу мінливо, не зважаючи на те, що він працездатний та має реальну можливість виплачувати аліменти. Діти постійно проживають разом з позивачкою, та потребують додаткових витрат. Враховуючи вищевикладене, позивач була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 05.04.2017 року відкрито провадження по цивільній справі на підставі позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і стягнення аліментів та призначено по справі попереднє судове засідання.
Позивач ОСОБА_1. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, також зазначила, що у разі розірвання шлюбу, просить суд відновити їй дошлюбне прізвище «Ярмакі», проти розгляду справи в заочному порядку не запеерчувала.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею.
Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.14) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований з 04.01.1994 року адресою: АДРЕСА_1, та саме за цією адресою направлялись судові повістки на імя ОСОБА_2.
Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляд справи за відсутності відповідача по справі та постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню.
У судовому засіданні встановлено, що 14.03.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі був зареєстрований шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 14.03.2008 року зроблено відповідний актовий запис №174. Після реєстрації шлюбу, ОСОБА_4 змінила прізвище на «Ключка».
За час шлюбу сторони мають малолітню дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.
Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Шлюб це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сімї.
Добровільність шлюбу одна з основних його засад.
Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.
За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сімї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сімю шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.
Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.
За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.
Закріпленні у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок.
Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання.
Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них.
У ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу.
Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, подальше сумісне проживання суперечить інтересам позивача, а тому позов ОСОБА_1 в частині про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно зі ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивачка зобов'язана довести в судовому засіданні ті обставини, на які вона посилалась як на підставу позову.
Позивачем під час розгляду справи не було надано доказів та не підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 працевлаштований та матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі 2000 гривень щомісячно на дитину, як заявлено позивачем у позовних вимогах.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільніє від обовязків щодо дитини.
При викладених обставинах, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню частково, та вважає законним і справедливим стягнення з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі ? частки одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду, а саме з 28 березня 2017 року, до досягнення дитиною повноліття, а саме до 21 квітня 2026 року.
Відповідно до ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Позивачем при зверненні до суду було сплачено за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу судовий збір в сумі 640 гривень 00 копійок, від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена.
З урахуванням вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати зі сплати останньою судового збору за подання до суду позовної заяви в частині вимог про розірвання шлюбу у розмірі 640 гривень 00 копійок, а також стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір за подання позивачем позовної заяви в частині вимог про стягнення аліментів в сумі 640 гривень 00 копійок.
Керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 213, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 110, 112, 113, 180, 182 СК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і стягнення аліментів задовольнити частково.
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_5, зареєстрований 14 березня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у місті Одесі, актовий запис №174 від 14 березня 2008 року.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_5, вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням.
Позивачеві ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_5 відновити дошлюбне прізвище «Ярмакі».
Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі ? частки одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 28 березня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до 21 квітня 2026 року.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, витрати по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 (нуль) копійок.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 (нуль) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які не приймали участь під час проголошення рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий Калініченко Л. В.