Справа № 310/2600/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, заінтересована особа Центральний районний у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті в якій зазначила, що внаслідок атеросклеротичного кардіосклерозу та хронічної серцево-судинної недостатності 03 квітня 2017 року в м. Шахтарськ помер її батько ОСОБА_2, який на час смерті проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона не може отримати необхідні документи, що свідчать про смерть батька, оскільки відповідні органи у місті Донецьку не мають бланків, та гербової печатки України, тому звернулася до Жовтневого відділу реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області Міністерства юстиції України, але їй відмовили в реєстрації смерті батька, оскільки надані нею документи є незаконними. Встановлення факту смерті необхідно для оформлення спадщини. Просила встановити факт того, що ОСОБА_2 помер 03 квітня 2017 року в АДРЕСА_1 у віці 75 років від атеросклеротичного кардеорсклерозу та хронічної серцево-судинної недостатності.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи в її відсутності.

Представник заявника та представник Центрального районного в місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявились без поважних причин.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ про смерть встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України.

Пунктом «ґ» ч. 1 розділу 5 «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в України», затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Із свідоцтва про народження серії І-ЯК №054039 від 02.02.1967 року та свідоцтва про одруження від 05.12.1997 року видно, що заявник є дочкою ОСОБА_2

Факт смерті ОСОБА_2 підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №181 від 04.04.2017 року, яка видана закладом охорони здоровя, який розташований в м. Шахтарськ Донецької області.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням КМУ № 1085-р від 7 листопада 2014 р., на території міста Шахтарська Донецької області органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Даючи оцінку лікарському свідоцтву про смерть №181 від 04.04.2017 року, яке підтверджує факт смерті ОСОБА_2, суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey». «Cypms v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic о f Moldova and Russia». «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій територій треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Суд вважає, що позасудовим шляхом ОСОБА_1 не має можливості отримати документ, що підтверджує факт смерті її батька, оскільки 03.05.2017 року керівником Центрального районного в місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2, який помер 03 квітня 2017 року, оскільки заявником для підтвердження факту смерті предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті».

Таким чином, судом встановлено, що реєстрація смерті ОСОБА_2 в органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась і за встановлених обставин є неможливою, тому заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215, 256-259 ЦПК України, ЗУ «Про реєстрацію актів цивільного стану», «Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», «Переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження», суд

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт смерті 03 квітня 2017 року ОСОБА_2, який помер у АДРЕСА_2 від атеросклеротичного кардіосклерозу та хронічної серцево-судинної недостатності.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя