Справа №: 343/783/17
Провадження №: 2/0343/416/17
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді - Андрусіва І. М.,

за участю: секретаря судових засідань - Височанської О.З.,

представника позивача- ОСОБА_1.,

представника відповідача- ОСОБА_9.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог: відділ державної реєстрації Долинської районної державної адміністрації про визнання свідоцтва про право власності недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить постановити рішення, яким визнати незаконним (недійсним) свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_3, виданий 30.09.2015 року, Реєстраційною службою Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, на гараж НОМЕР_4 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_2, адреса АДРЕСА_2, гаражний кооператив «Любитель», скасувати оскаржуване свідоцтво та проведену Реєстраційною службою Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області на основі вказаного свідоцтва про право власності запис/рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 24880611 від 30.09.2015р.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м.Долина Івано-Франківської області помер його батько ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина за законом. Спадкоємцями окрім нього є рідний брат ОСОБА_5, рідна сестра ОСОБА_6, мати померлого ОСОБА_7 та мачуха (дружина на час смерті батька) ОСОБА_3 (відповідачка по справі), оскільки батько ОСОБА_4 за життя заповіту не склав. Інших спадкоємців за законом першої черги не було. За відкриттям спадкової справи першою звернулась відповідачка і вона ж надала нотаріусу, який відкрив спадкову справу, інформацію про майно, що належало померлому на час смерті. Спадкоємці - рідшій брат ОСОБА_5, рідна сестра ОСОБА_6, мати померлою ОСОБА_7 відмовились в повному обсязі від прийняття спадщини яка б мала належати їм на його користь. В результаті, він прийняв спадщину в розмірі 4/5, а відповідачка - в розмірі 1/5.

На момент смерті батька йому належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1. Вищевказана квартира належала спадкодавцеві па підставі свідоцтва про право власності, виданого 25.09.2003р. Про наявність іншого майна, що належали померлому на час смерті відповідачкою до спадкування заявлено не було. Однак, згодом стало відомо, що відповідачка переоформила на себе права на гараж в гаражному кооперативі «Любитель» і виготовила свідоцтво про право власності на гараж, який батько збудував сам господарським методом на території гаражного кооперативу ще задовго до шлюбу з відповідачкою. Підставою для проведення реєстрації та видачі відповідачці оскаржуваного свідоцтва про право власності стало звернення відповідачки від 17.06.2014 р. до вказаного гаражного кооперативу з проханням прийняти її у члени кооперативу та переоформити на неї гараж батька у зв'язку з його смертю. Вказаний гараж відповідачка зареєструвала виключно за собою. Жодної інформації про оформлення спадкових прав на вказаний гараж не повідомляла. А тому такі дії з ненадання повної та достовірної інформації нотаріусу при оформленні спадщини про все спадкове майно чи майнові права, на які мав право за життя батько, та повної і достовірної інформації гаражному кооперативу при поданні заяви про наявність інших спадкоємців, які прийняли спадщину і в якому розмірі, а також про отримання довідки і при виготовленні оскаржваного свідоцтва на право власності на гараж, вважає незаконними (протиправними). Такі дії відповідачки спрямовані на незаконне збагачення шляхом обману та зловживання довірою і є такими, що порушують його права як спадкоємця, оскаржуване свідоцтво, яке незаконно виготовлене шляхом обману і зловживанням довірою, слід визнати недійсним та має бути скасована його державна реєстрація. Реалізувати свої права як спадкоємець та захистити свої порушені права в позасудовий спосіб за викладених обставин не вбачає можливим. А тому вимушений зветатися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_8 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Вказали, що після смерті батька позивача відкрилась спадщина, спадкоємцями якої було п»ятеро осіб, в тому числі і відповідачка по справі. Коли повернувся із закордону, довідався, що відповідачка приватизувала гараж, який був збудований його батьком ще задовго до шлюбу з відповідачкою. Також вказав про те,що у його фактичному користуванні перебуває і автомобіль марки ВАЗ- 2102, 1979 року випуску, р.н. НОМЕР_1, який знаходиться в гаражі.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_9 в судовому засіданні позов не визнали, заперечили щодо його задоволення, вказавши, що відповідачка приватизувала даний гараж, оскільки до неї звернувся голова гаражного кооперативу «Любитель» з проханням написати заяву для прийняття її у члени кооперативу з подальшою метою переоформлення гаражу. Окрім цього, нею здійснювалась оплата внесків за гараж протягом 2013-2015 років.

Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог: відділ державної реєстрації Долинської районної державної адміністрації про визнання свідоцтва про право власності недійснимв судове засідання не з"явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1217, ч.ч. 1, 2 ст.1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до змісту ст.ст.1216, 1218 ЦК України, у разі спадкування права та обов»язки спадкодавця переходять до спадкоємців. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1268 та ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З даних копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 21.11.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №176, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивача - ОСОБА_4 (а.с. 9).

Факт родинних відносин позивача та спадкодавця підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 15.12.2000 року ОСОБА_6, де в графі батько вказаний ОСОБА_4 (а.с.8)

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується копіями заяв про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.2014 року та 11.12.2014 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 15, 17).

Інші спадкоємці за законом ОСОБА_5, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відмовились від належної їм частки на користь позивача згідно поданих заяв (а.с 74, 80, 88, 90).

Частки у вищевказаному спадковому майні згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 28.11.2014 року та 11.12.2014 року приватним нотаріусом Долинського МНО Ананевич О.М., становлять: позивачу- 4/5, а відповідачці-1/4 (а.с. 89, 91).

Як вбачається з матеріалів справи, 26.06.2015 року ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Долинського МНО Ананевич О.М. з заявою про видачу додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на автомобіль марки ВАЗ 2102, 1979 року випуску, р.н. НОМЕР_1, зареєстрований Калуським МРЕВ 16.05.2009 року (а.с. 92).

26.06.2015 року відповідачці видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 1/5 частку згаданого вище автомобіля. У свідоцтві зазначено, що свідоцтво про право власності на 4/5 часток спадкового майна ОСОБА_6 на це майно ще не видано (а.с. 20).

17.06.2014 року ОСОБА_3 звернулась до голови гаражного кооперативу «Любитель» для прийняття її в члени даного кооперативу та для оформлення права власності на гараж за НОМЕР_4 після смерті чоловіка ОСОБА_4 (а.с. 15).

У відповідності до копії відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності реєстраційний номер НОМЕР_2 гараж НОМЕР_4 загальною площею 28,6 кв. м, який розташований в гаражному кооперативі «Любитель», що в АДРЕСА_2, зареєстрований на праві приватної власності в розмірі 1/1 за ОСОБА_3 (а.с. 12).

Про те, що відповідачка вляється одноособою власницею спірного гаражу вказує і копія свідоцтва про право власності на нього від 30.09.2015 року, індексний номер НОМЕР_3, яке позивач просить визнати незаконним.

Відповідно до копії довідки №0006 від 28.05.2015 року, виданої головою гаражного кооперативу, відповідачка являється членом гаражного кооперативу, заборгованість за нею відсутня (а.с 16).

Суд встановив, що ОСОБА_6 також звертався до голови гаражного кооперативу «Любитель» з заявою прийняти його в члени кооперативу та переоформлення на нього 4/5 частини гаражу НОМЕР_4, про свідчить копія заяви від 17.03.2017 року, однак йому вказали, що єдиною власницею гаражу є ОСОБА_3

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст.ст. 386, 392 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб»єктів права власності. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, що спірний гараж НОМЕР_4 загальною площею 28,6 кв.м, який розташований в гаражному кооперативі «Любитель» в АДРЕСА_2, належав спадкодавцю ОСОБА_4, збудований власними коштами задовго до одруження з відповідачкою, який за життя не зареєстрував своїх майнових прав на нього та сплачував членські внески.

Згідно п.10 постанови Пленуму ВСУ №5 від 28.06.1991 року " Про практику розгляду судами цивільних справ, пов'язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів», у спорах між спадкоємцями члена кооперативу про перевагу на вступ до кооперативу і право на гараж належить, зокрема, враховувати, кому з них член кооперативу заповів гараж, а при відсутності такого спадкоємця - в кого більша частка в спадщині, хто проживав із спадкоємцем і користувався гаражем або здійснював за ним догляд, якщо він має передбачений статутом кооперативу автотранспортний засіб.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з часу смерті його батька до часу звернення до суду фактично користується та утримує у належному стані вказаний гараж. Окрім цього, у його фактичному користуванні перебуває і автомобіль марки ВАЗ 2102, 1979 року випуску, р.н. НОМЕР_1, який знаходиться в гаражі. Його частка у спадщині після смерті батька становить 4/5 від спадкового майна. Дані обставини в суді не заперечила відповідачка.

У відповідності до п.5.2 Статуту гаражного кооперативу "Любитель", затвердженого загальними зборами членів гаражного кооперативу протокол №3від 20.06.2015 року та зареєстрованого 12.11.2015 року № запису 01033 спадкоємці -члени родини померлого члена кооперативу мають виключне право на вступ до кооперативу.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 29.11.1991 р. «Пайн Велей Девелопмент ЛТД» проти Ірландії», в якому розкрито зміст захисту права власності, зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Зазначені сподівання, тобто те, на що розрахував позивач, постійно користуючись гаражем, а саме, що він буде у його власності в розмірі 4/5 частки, відповідачем порушені.

Аналізуючи наведене, суд приходить до переконання, що оформлення права власності на спірний гараж НОМЕР_4 по вул. Б.Хмельницького, 86а в м. Долина та наявність у відповідачки свідоцтва про право власності на нього, фактично позбавляє позивача права на його успадкування в частці прийнятого спадкового майна, який належав покійному батькові та за життя вносив пайові внески.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач має перевагу на вступ до кооперативу і право на гараж,тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Суд вважає безпідставним твердження представника відповідача про те, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки про порушення свого права дізнався в березні 2017 року, коли звернувся з заявою про прийняття в члени кооперативу та переоформлення гаражу.

Щодо позовної вимоги про стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України до судових витрат, серед інших, належать і витрати на правову допомогу.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом з тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Статтею 1 Закону встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У п.48 Постанови №10 зазначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено згаданим ище Закономстягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст.ст. 10, 59 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 20.05.2017 року на підставі довіреності від 20.05.2017 року уповноважив ОСОБА_8 вести його судові справи. Окрім цього, наявні квитанції №0058980 та №005898, видані 05.05.2017 року та 10.05.2017 року адвокатом Стецюком І.В. на суми 1500,00 грн. за написання позовної заяви та 1200,00 грн.за написання заяви про забезпечення позову.

Однак, матеріали справи не містять доказів, які вказували б на предмет та обсяг наданої правової допомоги, вартість якої склала вказані суми, відсутній розрахунок витрат та докази щодо їх виконання, а тому в цій частині позову слід відмовити.

На підставі викладеного, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 року, ст.ст. 15, 328, 386, 392, 1216, 1217, 1218, 1223, 1268, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-216, 218, 154 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним свідоцтво про право власності, індексний номер НОМЕР_3, видане 30.09.2015 року на гараж НОМЕР_4 в гаражному кооперативі "Любитель", який знаходиться за адресою АДРЕСА_2, реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна:НОМЕР_2 та скасувати запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 24880611 від 30.09.2015 року.

Після набрання рішення законної сили скасувати заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на гараж НОМЕР_4 в гаражному кооперативі "Любитель", розміщеного за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна:НОМЕР_2, який належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 30.09.2015 року Реєстаційною службою Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області.

В решті позову- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з часу ознайомлення з мотивувальною частиною рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя:

Повне рішення суду виготовлено: 11.12.2017 року