Справа № 161/7962/16-ц
Провадження № 2/161/648/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2017 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

при секретарі Царюк Н.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 міського сектору Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом. Просить суд стягнути з відповідача на його користь 4 000,00 доларів США і 2 565,68 гривень матеріальної шкоди. Стягнути з відповідача ОСОБА_4 міського сектору Управління Державної міграційної служби України у Волинській області на його користь 35 828,00 гривень моральної шкоди. Судові витрати покласти на відповідача.

07 квітня 2017 року на адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України в попередньому судовому засіданні якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову.

Судом встановлено, що цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 міського сектору Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди була призначена до судового розгляду, без проведення попереднього судового засідання. Таким чином, чинним ЦПК не передбачено можливості уточнення позовних вимог позивачем під час розгляду справи судом по суті. А тому за таких обставин, судом не приймається до уваги клопотання ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлений позов з підстав у ньому викладених, просив позов задовольнити.

Представники відповідачів, кожен окремо, в судовому засіданні заявлений позов не визнали з підстав, викладених в письмових запереченнях. Просили відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 4 000,00 доларів США і 2 565,68 гривень матеріальної шкоди, то вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України під час прийняття постанови суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом при розгляді справи встановлено, і це вбачається із змісту позовної заяви, та не заперечувалось самим позивачем, що до матеріальної шкоди він відносить витрати на поїздки в м. Нововолинськ, і в м. Луцьк в УДМС, поїздки на суд в м. Луцьк і апеляційний суд в м. Львів, добові, оплату білетів, втрату робочого часу (відрив від звичних занять), а всього на суму 2 565,68 гривень.

При цьому, судом достовірно встановлено, що матеріальна шкода, зазначена позивачем в додатку № 1 розрахунку матеріальної шкоди є судовими витратами, повязаними з прибуттям сторін та їхніх представників до суду, які були понесені ОСОБА_1 при розгляді справ в порядку адміністративного судочинства. Та, відповідно, врегульовані положеннями статті 91 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту, добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять, є такими, яких ОСОБА_1 зазнав у зв'язку з реалізацією своїх процесуальних прав під час розгляду справ в порядку адміністративного судочинства. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України; їх не можна визнати збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Також судом встановлено, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які підтверджували б факт реальної можливості ОСОБА_1 одержати грошові кошти в сумі 4 000,00 доларів США за звичайних обставин, якби його право не було порушене.

При цьому, судом не приймається до уваги надані позивачем учнівський зошит та його частини (а.с. 44-71). Оскільки всі записи виконані власноручно ОСОБА_1 та датовані 2001 та 2005 роками. Однак, надані позивачем письмові матеріали взагалі не підтверджують факт виїзду ОСОБА_1 за межі України, перебування його в трудових відносинах з роботодавцями та отримання ним будь-яких грошових коштів в якості заробітної плати. Таким чином, суду не надано офіційних документів, якими підтверджується їх працевлаштування за кордоном. Так як не надано навіть довідки з місця їхнього працевлаштування та роботи за кордоном, яка не потребує легалізації згідно з ст. 1 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року (Гаазька конвенція), до якої приєднались Австрія та Україна, п. 1.4 Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої наказом Міністерства закордонних справ України від 4.06.2002 року №113..

А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_4 міського сектору Управління Державної міграційної служби України у Волинській області 35 828,00 гривень у відшкодування моральної шкоди, то вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено і це вбачається із самої позовної заяви та доданих до неї письмових матеріалів, що позивачем на засадах змагальності сторін взагалі не мотивовано, не надано доказів на підтвердження обґрунтування заподіяння йому моральної шкоди в сумі 35 828,00 гривень.

Також не доведено та не надано доказів в чому полягає моральна шкода. Саме твердження яке висловлене позивачем є його особистим твердженням, яке повністю суперечить положенням ЦК України щодо мораль ної шкоди.

При цьому лише висновок судово-психологічної експертизи може бути доказом щодо заподіяння розміру моральної шкоди. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даної вимоги.

Керуючись ст. ст. 23, 1166 ЦК України, ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 10, 57, 60, 212 - 215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позову до ОСОБА_4 міського сектору Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.В. Ковтуненко

Рішення складено в повному обємі

19 травня 2017 року.