Номер провадження: 22-ц/785/6039/17
Номер справи місцевого суду: 494/1332/16-ц
Головуючий у першій інстанції Римар І. А.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Дрішлюка А.І.

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Бахірко А.Г.,

за участю: позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 07 червня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,-

в с т а н о в и л а:

15 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Посилаючись на те, що 12 грудня 2006 року між ним та ФГ «Олександр» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2.53 га, що розташована на території Заводівської сільської ради Березівського району Одеської області, масив №18, земельна ділянка НОМЕР_1.

У 2016 році у позивача виникла необхідність поновити документи щодо права оренди вищевказаної земельної ділянки з ФГ «Олександр», таким чином 25.05.2016 року було укладено договір оренди між позивачем та ФГ «Олександр» за особистим бажанням ОСОБА_3.

Позивач вказав, що 31 травня 2016 року до його будинку прийшли ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та повідомили йому, що ФГ «Олександр» відмовився укладати з позивачем договір оренди землі, внаслідок чого позивач підписав договір оренди вищезазначеної земельної ділянки з ОСОБА_5.

Пізніше ОСОБА_3 дізнався, що спірний договір оренди укладений з ОСОБА_5 пройшов державну реєстрацію раніше ніж договір, який було укладений з ФГ «Олександр».

Позивач вважає, що спірний договір оренди з ОСОБА_5 було укладено під впливом обману, так як ОСОБА_5 повідомив позивачу неправдиву інформацію. У зв'язку з вищевказаним позивач просить суд визнати договір оренди земельної ділянки, укладений з ОСОБА_5 недійсним з наведених у позовній заяві правових підстав.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що державну реєстрацію договору оренди землі було здійснено 02.06.2016 року державним реєстратором Березівської міської ради Одеської області згідно процедури, передбаченої чинним законодавством України, а отже вважає, що має законне право користування земельною ділянкою до 02.06.2026 року. Ніяких дій щодо введення ним в оману позивача не вчинялось та він не примушував позивача до підписання спірного договору оренди земельної ділянки.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 07 червня 2017 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання не з'явився відповідач по справі ОСОБА_5, однак про розгляд справи він був належними чином та завчасно сповіщений про що свідчить поштове повідомлення про отримання ним апеляційної скарги та судової повістки 02 серпня 2017 року, що у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає йому у праві доступу до суду апеляційної інстанції, та подальшому розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення позивача та його представника, які з'явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та пояснення на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивач мав можливість перевірити всі обставини, в тому числі щодо діяльності з ФГ «Олександр» та відмовитись від підписання договору з відповідачем, а належних та достовірних доказів на підтвердження наявності умислу в діях відповідача, істотності значення обставин, щодо яких його введено в оману, та самого факту обману позивач суду не надав. Доводи позивача щодо вчинення оспорюваного правочину під впливом обману є безпідставними. З даних обставин вбачається саме про власну недбалість позивача, яка не свідчить про умисне введення його відповідачем в оману.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до акту від 07.12.2005 року проведено перенесення в натуру та закріплено на місцевості межі земельної ділянки, розташованої на території Заводівської сільської ради Березівського району Одеської області, масив №18, земельна ділянка НОМЕР_1 власником земельної ділянки є громадянин ОСОБА_3.

12 грудня 2006 року між ОСОБА_3 та ФГ «Олександр» було укладено договір оренди земельної ділянки яка, розташована на території Заводівської сільської ради Березівського району Одеської області, масив №18, земельна ділянка НОМЕР_1.

Судом також встановлено, що між ОСОБА_3 та ФГ «Олександр» укладено повторно договір оренди вищевказаної земельної ділянки від 25 травня 2016 року. Проте з пояснень позивача та його представника вказаний договір державну реєстрації не пройшов.

Через декілька днів після укладення договору оренди з ФГ «Олександр», між позивачем та відповідачем було укладено спірний договір оренди земельної ділянки від 31 травня 2016 року. Вказаний договір оренди земельної ділянки зареєстрований згідно інформаційної довідки 01 червня 2016 року. Строк дії договору 10 (десять) років. Право оренди земельної ділянки.

У судовому засіданні позивачем було особисто підтверджено, що зазначений договір продовжив свою дію і після його формального закінчення, оскільки повністю виконувався сторонами (позивачем та ФГ «Олександр»). На підтвердження цього суду надавались докази щодо отримання плати за вказаним договором, зокрема декларації про сплату сільськогосподарського податку (як активи підприємства) та відомості про отримання позивачем орендної плати від ФГ «Олександр» після 2012 року.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсній прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо стороні у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Вказані факти свідчать про те, що сторони формально не здійснили державну реєстрацію щодо продовження укладеного договору, проте останній виконується сторонами на протязі всього періоду до укладення договору, який оскаржується в даному судовому провадженні.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначено про те, що позивач добровільно підписав спірний договір та «виправдано очікував» і «законно сподівався» отримувати комерційну вигоду від здачі в оренду своєї земельної ділянки, на підставі чого зроблено висновок, що позивач як повнолітня дієздатна особа мав діяти розумно, обачно, враховуючи всі ризики при укладенні спірного договору, тому не може посилатися на те, що договір укладено під дією обману з боку відповідача.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Норма статті 210 ЦК України не передбачає обачність або врахування ризиків при укладенні правочину під впливом обману, натомість визначає підстави для визнання недійсним договору, якщо сторона діяла під впливом обману саме в момент вчинення правочину.

Сторонами не оспорювався той факт, що відповідач не залишив позивачеві один примірник договору для ознайомлення, оскільки забрав обидва екземпляри для реєстрації договору. Так само і не оспорювався той факт, що позивач добровільно підписав договір без примусу, проте за умови повідомленої відповідачем інформації, про те, що ФГ «Олександр» відмовився обробляти та утримувати земельну ділянку позивача.

Ці обставини були підтверджені свідком ОСОБА_7 та оцінені судом критично з врахуванням того, що остання є дружиною позивача та зацікавленою особою. Проте, в чому полягає зацікавленість особи, яка попереджена про кримінальну відповідальність за неправдиві свідчення суд не зазначив.

Додатково слід звернути увагу на те, що відповідач не повернув примірник договору позивача і після проведення державної реєстрації. Всі ці обставини свідчать про те, що відповідач мав намір приховати інформацію за спірним договором від позивача. Судом це було встановлено та не надано належної правової оцінки таким подіям.

Крім того, на думку судової колегії місцевим судом не було враховано, що позивач є особою похилого віку та не володіє українською мовою, що призвело до невірного розуміння обставин, які привели до укладання спірного договору оренди земельної ділянки укладеного між сторонами у справі.

З роз'яснень, які викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

При з'ясуванні факту обману під час укладення правочину слід враховувати, що вчинення правочину під впливом обману зумовлене деформацією волі, на яку вплинула протиправна поведінка іншої особи, спрямована на формування наміру в іншої особи вчинити правочин посилаючись на хибне уявлення про обставини, які мають істотне значення.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Враховуючи те, що вчинення правочину під впливом обману зумовлений деформацією волі, на яку вплинула протиправна поведінка іншої особи, спрямована на формування наміру в іншої особи вчинити правочин, посилаючись на хибне уявлення про обставини, які мають істотне значення, слід враховувати, що особа під впливом обману діє за своєю волею та без примусу, але приймаючи неправдиву інформацію повідомленою іншою стороною правочину.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, неповно з'ясував обставини, що мають істотне значення для вирішення справи та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_3 у повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, рішення Березівського районного суду Одеської області від 07 червня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним задовольнити, визнати недійсним договір земельної ділянки площею 2,53 га., місце розташування якої: Одеська область, Березівський район, Заводівська сільська рада, масив №18, земельна ділянка НОМЕР_1, цільове призначення: для товарного сільськогосподарського виробництва, укладений 31 травня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29964732 від 09.06.2016 року про реєстрацію договору оренди від 31.05.2016р.)

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 551 гривню 21 копійку та апеляційної скарги у розмірі 704 гривні.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

Р.Д.Громік