АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири в сумі 27 977 грн., 3500 грн. витрат на проведення будівельно-технічного дослідження, а також моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. 02 травня 2016 року відбулося залиття зазначеної квартири, в результаті якого пошкоджено стіни, стелю та підлогу у приміщеннях кімнати, коридору, кухні та санвузлу. Згідно виконаного на замовлення позивачки експертного будівельно-технічного дослідження, вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести в квартирі АДРЕСА_1, складає 27 977 грн.

Посилаючись на акт ЖЕД №901 від 05.05.2016 року, ОСОБА_3 зазначає, що причиною залиття став порив гнучкої підводки до біде у квартирі №31, розташованій поверхом вище квартири позивачки, та власником якої є ОСОБА_2.

Також, позивачка, посилаючись на значний дискомфорт, що спричинило залиття, просила стягнути з відповідача 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року зазначений позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 27 977 грн. у відшкодування матеріальної шкоди; витрати на проведення дослідження в сумі 3500 грн., моральну шкоду в розмірі 1 000 грн., а також судові витрати. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене рішення суду скасувати, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Посилається, зокрема, на те, що акт ЖЕД №901 від 05.05.2016 року про залиття не відповідає вимогам чинного законодавства. Так, зазначений документ складено без проведення належного огляду квартири відповідачки та без її участі, що, на думку скаржника, не дає підстав вважати, що причина залиття встановлена об'єктивно і правильно. Також, в апеляційній скарзі відповідач не погоджується з висновком будівельно-технічного дослідження, який судом покладено в основу оскаржуваного рішення в частині визначення розміру завданих позивачці збитків. Так, скаржник зазначає, що у висновку зазначені ті пошкодження, які не відображені в акті ЖЕД №901 від 05.05.2016 року про залиття.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., пояснення осіб, що з'явились до суду, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2, в свою чергу, є власником квартири №31 в цьому ж будинку.

Зазначені квартири розташовані в одному стояку, на третьому та четвертому поверхах відповідно.

02.05.2016 року відбулося залиття квартири, належної позивачці.

Згідно акту ЖЕД №901, на балансі якого перебуває будинок АДРЕСА_3, від 05.05.2016 року, причиною залиття став порив гнучкої підводки до біде у квартирі №31, власником якої є ОСОБА_2.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою не спростовано факт того, що залиття сталося з її вини та не надано доказів на спростування розміру спричиненої шкоди.

Колегія суддів з таким висновком погоджується повністю.

Так, за змістом ст.151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію.

Згідно зі ст. 319, 322 ЦК України власність зобов'язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 р. № 45, власник, наймач (орендар) квартири зобов'язаний дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Згідно з п.18 Правил, власники квартир зобов'язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємства по обслуговуванню житла.

Тобто, законодавець покладає обов'язок на власника майна щодо належного його утримання і експлуатацію, без порушення прав інших громадян, а тому саме власник майна повинен нести відповідальність, в тому числі, за дії, вчинені іншими особами, які за його згодою проживають в квартирі, і внаслідок яких завдана шкода третім особам.

В ході розгляду справи судом об'єктивно встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_2 сталося з вище розташованої квартири №31, яка на праві приватної власності належить відповідачеві. Таким чином, як уповноваженими працівниками ЖЕД №901, так і судом, встановлено, що причиною залиття стало утримання відповідачкою сантехнічного обладнання в неналежному стані.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності вимогам закону акту від 05.05.2016 року про залиття, складеного ЖЕД №901, відхиляються колегією суддів, оскільки акт був складений уповноваженими працівниками ЖЕД №901, на балансі якого перебуває відповідний будинок, із зазначенням конкретної причини залиття, а також з попереднім обстеженням пошкоджень, наявних у квартирі позивачки. Посилання скаржника на те, що обстеження відбувалося без участі власника квартири №31(відповідача) не приймається до уваги, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що відповідачка на момент залиття була відсутня(перебувала у відпустці), а доступ до квартири членам комісії було надано знайомою відповідачки, яка також мала комплект ключів від квартири №31.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної та юридичної особи, а також, завдана майну фізичної та юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

На підтвердження вини відповідачки та розміру матеріальної шкоди позивачкою надано відповідний акт про залиття, а також висновок експертного будівельно-технічного дослідження №1775 від 13.06.2016 року, згідно якого вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт необхідних для усунення пошкоджень, завданих квартирі позивачки унаслідок залиття, становить 27 977 грн.

В той же час, будь-яких доказів, окрім припущень скаржника, на спростування факту спричинення залиття з вини відповідача і вартості ремонтних робіт апеляційна скарга та матеріали справи не містять.

При цьому, за змістом ст. 1166 ЦК України саме на відповідача покладається тягар доказування. Між тим, будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність вини відповідача у залитті або інший розмір завданих матеріальних збитків, скаржником суду не надано.

Зазначаючи про необґрунтованість зазначеного будівельно-технічного дослідження, скаржник, при цьому, не надає належних доказів на його спростування та не наводить власного розрахунку матеріальних збитків на противагу розрахунку, виконаного суб'єктом експертної діяльності.

При цьому, посилання скаржника на те, що у висновку експерта зазначаються ті пошкодження, про які не йде мова в акті ЖЕД №901, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки Акт ЖЕД №901 містить відомості щодо попереднього огляду пошкоджень квартири позивачки з метою фіксації самого факту залиття, в той час як суб'єкт експертної діяльності, який має спеціальні знання та навички в частині визначення розміру заподіяної шкоди, у своєму висновку у повному обсязі та детально дослідив усі наявні пошкодження у квартирі АДРЕСА_1, завдані залиттям.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000 грн., з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, визначаючи розмір моральної шкоди в 1 000 грн., суд першої інстанції обґрунтовано врахував значні незручності, дискомфорт та душевні страждання, заподіяні позивачці, у зв'язку з залиттям належної останній квартири.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено на повно з'ясованих обставинах з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: