АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/623/17Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/789/1311/17 Доповідач - Хома М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - Хоми М.В.

суддів - Сташків Б. І., Костів О. З.,

секретар - Романюк Х.Ю.

з участю сторін та їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3, третя особа - Борщівська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд із вказаним позовом, в якому, зсилаючись на ст.152 ЗК України, ст. 376 ЦК України просила зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення побудованої відповідачем будівлі гаража, що розташований біля житлового будинку по АДРЕСА_1, а також привести земельну ділянку у попередній стан.

Вимоги обґрунтовано тим, що позивачці на праві власності належить 62/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1, іншими співвласниками є відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4, яким належать 38/100 частин цього будинку. За будинком закріплена земельна ділянка площею 0,10 га, яка перебуває у користуванні сторін. Однак, конкретний порядок користування земельною ділянкою не встановлено, що призводить до постійних конфліктів. Відповідачі всупереч правилам добросусідства захопили частину земельної ділянки та самовільно, без отримання дозвільних документів побудували незаконну будівлю - гараж, який створює позивачці перешкоди, а саме: перешкоджає здійсненню аварійних та рятувальних робіт у випадку виникнення пожежі та інших катаклізмів; побудований з порушенням норм ДБН з легкозаймистих матеріалів, недотриманням вимог несучих та опірних конструкцій, що створює реальну небезпеку всім мешканцям будинку; побудований всупереч вимогам чинного законодавства на земельній ділянці, яка перебуває у спільному користуванні; створює дискомфортні умови для жителів будинку, які мають бажання відпочити біля будинку.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права, оскільки самочинна будівля побудована всупереч вимогам законодавства, перешкоджає здійсненню права користування іншим співвласникам, а також здійсненню аварійних та рятувальних робіт. Крім цього, невірним є висновок суду про те, що спірна будівля побудована до реєстрації права власності позивачкою, так як в дійсності дана будівля була побудована після 2006 року.

Представник Борщівської міської ради у судове засідання не з"явився, подавши заяву про слухання справи у їх відсутності. Рішення суду вважає законним та обгрунтованим, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 просить відмовити.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_5, які доводи апеляційної скарги підтримали, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_6, які вважають, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що поділ земельної ділянки між власниками квартир не проводився. Доказів, які б стверджували, що спірна будівля гаража перешкоджає здійсненню аварійних та рятувальних робіт, доступу до систем обслуговування будинку, створює дискомфортні умови для жителів будинку, позивачем не надано і судом не встановлено. Тому суд не вбачав підстав для задоволення позову. Крім цього, суд застосував строк позовної давності, оскільки про існування спірного гаража ОСОБА_1 знала з 2005 року - з моменту виникнення у неї права власності на житло, однак до суду звернулась лише у 2017 році.

Колегія суддів погоджується частково з такими висновком суду, зокрема, щодо відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 Разом з тим, застосоване судом положення щодо пропуску строку позовної давності є зайвим, проте на правильність рішення воно не впливає, тому рішення слід залишити без змін.

Судом встановлено, що сторони є власниками квартир в одноповерховому двоквартирному будинку АДРЕСА_1

ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.06.2005 року належить квартира №1 у цьому будинку, а ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири № 2.

Кожна квартира облаштована окремим входом.

Відповідно до рішення Борщівської міської ради №1221 від 18.03.2005 року, сторони спільно користуються прибудинковою територією площею 0,10 га.

На вказаній земельній ділянці розміщені господарські будівлі, в тому числі спірний гараж.

Як вбачається з наявного у справі повідомлення Борщівської міської ради №318/2-18 від 8.08.2014 року, комісія міської ради у складі секретаря виконавчого комітету ОСОБА_7, землевпорядника ОСОБА_8 та спеціаліста із благоустрою ОСОБА_9 на місці розглянула заяву ОСОБА_1, та встановила, що будівля гаража самочинно зведена покійною ОСОБА_10 ОСОБА_2 рекомендовано здійснити заходи по узаконенню даної споруди.

Відповідно до ст. 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Як зазначив Верховний Суд України у правовій позиції, висловленій у справі №6-658цс15 (18.05.2016 року), при розгляді земельних спорів на підставі ст. 152 ЗК України, суд повинен установити: чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого, суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні.

За змістом частин 4 та 7 статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об"єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З врахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні із положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-180цс14 (постанова від 19.11.2014 року).

Отже, за змістом ст. 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Однак, позивачкою не доведено порушення її прав самочинною забудовою гаража. Перешкоди, зазначені нею у позовній заяві, не підтверджені доказами.

Так, доводи про те, що будівля зведена з легкозаймистих матеріалів, з недотриманням вимог несучих та опірних конструкцій, що створює реальну небезпеку мешканцям, не підтверджені жодними доказами, окрім пояснень самої позивачки.

Із наявних у справі документів - повідомлення та акту Борщівської міської ради від 8.08.2017 року, повідомлення управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області від 9.09.2016 року вбачається, що будівля гаража по АДРЕСА_1 визнана самочинною лише з тих підстав, що будівельні роботи громадянка ОСОБА_10 провела без дозволу органу місцевого самоврядування та без дозволу інспекції архітектурно-будівельного контролю.

Однак, у цих документах відсутні відомості про те, що самочинна будівля гаража збудована з істотними порушеннями будівельних норм і правил, внаслідок чого створює реальну небезпеку мешканцям.

Також голослівними є доводи про те, що спірна будівля перешкоджає здійсненню аварійних та рятувальних робіт, створює дискомфортні умови для відпочинку.

Розташування спірного гаража на земельній ділянці є таким, що не створює перешкод у доступі до належної позивачці квартири аварійних чи інших служб, оскільки квартира позивачки та вхід до неї, а також заїзд на земельну ділянку, розміщені зі сторони АДРЕСА_1, в той час як спірний гараж розміщеній на віддалі від квартири позивачки, на тій частині земельної ділянки, що є протилежною до заїзду та яка веде до входу у квартиру відповідачів. До входу та всіх зовнішніх стін квартири позивачки є вільний доступ. Відомостей про те, що гараж зведений у зоні відпочинку, немає.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що самочинна будівля гаража зведена на земельній ділянці, яка перебуває у спільному користуванні, тому створює перешкоди у користуванні земельною ділянкою, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідачі, нарівні з позивачкою, є користувачами земельної ділянки площею 0,10 га.

Відповідно до ч.3 ст.42 ЗК України, порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Власником квартири №1 та користувачем земельної ділянки ОСОБА_1 стала у 2005 році.

З наявних у матеріалах справи відомостей вбачається, що самочинне будівництво гаража проведено не відповідачами, а попереднім співвласником квартири №2 - ОСОБА_10 у 2003 році, тобто до набуття позивачкою права власності на квартиру та права користування земельною ділянкою, відповідно, її згода на такий порядок користування земельною ділянкою та будівництво гаража не могла бути врахована.

Зокрема, про факт зведення самочинної будівлі гаража ОСОБА_10 у 2003 році свідчить представлений позивачкою лист-повідомлення управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області від 9.09.2016 року.

Будь-які докази на підтвердження пояснень позивачки про те, що спірний гараж збудований відповідачем ОСОБА_2 після набуття нею права користування земельною ділянкою, без її згоди, відсутні.

Борщівська міська рада пропонує ОСОБА_2 здійснити заходи по узаконенню господарської споруди.

Знесення самочинного об"єкту є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень, зокрема, коли неможлива перебудова об"єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Оскільки відповідачі не є забудовниками, є правомірними користувачами земельної ділянки, порушення прав позивачки самочинною будівлею гаража не доведені, тому підстави для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинної будівлі - відсутні.

Разом з тим, посилання суду першої інстанції про застосування строку позовної давності є зайвим, так як сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови у позові. Оскільки у даному спорі підставою для відмови у позові є недоведеність позовних вимог, тому посилання на застосування строку позовної давності є зайвим. Однак, рішення по суті є правильним, на законність та обгрунтованість рішення суду таке посилання не впливає, тому підстав для зміни чи скасування рішення немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1. - відхилити.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Рибак Л.В.1