Справа №295/6000/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомир у складі

головуючого судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Сидорець К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Богунського районного суду м. Житомир справу за заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» про стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

До Богунський районного суду м. Житомира звернулася ОСОБА_1 з позовом до Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» (далі ДП «УДЦР») про стягнення заробітної плати. В обгрунтування позовних вимог вказала, що 31 грудня 2014 р. вона була звільнена з посади головного бухгалтера Житомирської філії Українського державного центру радіочастот у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач у день звільнення не провів з нею повний остаточний розрахунок по заробітній платі, зокрема не нарахував і не виплатив їй передбачену колективним договором винагороду за безперервний стаж роботи та винагороду за підсумками роботи за 2014 р. За її вимогою лише у березні 2017 р. відповідач нарахував та виплатив їй вищевказану винагороду за безперервний стаж роботи в сумі 13 200,00 гр. та винагороду за підсумками роботи за 2014 р. в сумі 4 059,48 гр. На її думку, розрахунок винагороди за безперервний стаж роботи проведений відповідачем неправильно. Крім того, вона вважає, що на виплачені їй у березні 2017 р. кошти відповідачем не нарахована індексація та компенсація. Вона вважає, що відповідно до вимог ст.117 КЗпП України відповідач зобов'язаний сплатити їй середній заробіток за час затримки виплати остаточного розрахунку по заробітній платі. З урахуванням вказаного вона просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1320,00 грн.; середній заробіток за час невиплати позивачці остаточного розрахунку по заробітній платі за період з 01.01.2015 р. по день постановлення судового рішення по 439,10 гр. за кожний робочий день індексацію заробітної плати в сумі 9 080,67 грн.; 9 067.47 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Представники відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Суд, вислухавши позицію представника позивчачки, представників відповідача, длослідивши матеріали справив становив.

Згідно паспорта громадянина України ОСОБА_1, 10 червня 1952 р. н. зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (ОСОБА_2) АДРЕСА_1. (а. с. 5)

Згідно записів у трудовій книжці на імя ОСОБА_1 свідчить, що 31 грудня 2014 р. вона була звільнена з посади головного бухгалтера Житомирської філії Українського державного центру радіочастот у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України. (а. с. 6-8).

Зі змісту листа на ймя ОСОБА_1 від 17.03.2017 р., на підставі звернення ОСОБА_1 від 17.02.2017 р. за вх. № Б-18 свідчить, що Державне підприємство «Український державний центр радіочастот» здійснило нарахування їй винагороди за безперервний стаж роботи в сумі 13 200,00 грн. та винагороди за підсумками роботи за 2014 р. в сумі 4059,48 грн. та перерахувало на її розрахунковий рахунок загальну суму коштів 13 893,88 грн. з урахуванням утримання обовязкових податків (військовий збір, податок на дохід). (а. с. 9-12).

Диспозиція ст. 15 Закону України «Про оплату праці» ст. 97 КЗпП України підприємство має право самостійно визначати умови та розміри оплати праці, в тому числі надбавок, з урахуванням положень законодавства, генеральної та галузевих угод.

Колективний договір - це локальний нормативно-правовий акт, який регулює трудові, соціально-економічні відносини між власником і працівниками даного підприємства.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» у колективному договорі встановлюються взаємні зобовязання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці, нормування і оплати праці, встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.

Що до позовних вимог про виплату винагороди за безперервний стаж роботи за 2014 р. судом встановлено, що такі виплати на ДП «УДЦР» проводяться відповідно до Положення про порядок та умови виплати винагороди працівникам Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» за безперервний стаж роботи, затвердженого наказом від 01.10.2014 р. № 467. (а. с. 96-102).

Пунктом 2.1.2. Положення передбачено, що до стажу роботи включається час роботи у ЦОВЗ (центральний орган виконавчої влади у галузі звязку-примітка Відповідача), НКРЗ (Національна комісія регулювання звязку), НКРЗІ (Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері звязку та інформатизації) та інших підприємствах галузі звязку, якщо працівник відразу після звільнення з роботи, в термін не більше ніж два тижні, почав працювати на підприємстві, при цьому в стаж роботи враховується останнє місце роботи.

Відповідно до пункту 2.1.3. Положення до стажу включається час роботи в інших підприємствах, установах, організаціях, якщо працівник переведений в центр (філію), при цьому в стаж роботи враховується останнє місце роботи.

Згідно із записом № 13 у трудовій книжці на ім'я ОСОБА_1, 09.02.1996 р. вона була звільнена за переводом в Державну інспекцію електрозвязку по Житомирській області, який являється правонаступником ДП «УДЦР».

12.02.1996 р. ОСОБА_1 прийнята бухгалтером 1-ї категорії до Державної інспекції електрозвязку по Житомирській області.

Згідно порядкового запису № 12, у трудовій книжці на ім'я ОСОБА_1, останнім її місцем роботи до переведення в Державну інспекцію електрозвязку по Житомирській області була робота в Житомирському обласному підприємстві електрозвязку (ОПЕЗ «Житомиртелеком») на посаді головного бухгалтера, на яку позивачка була прийнята 01.02.1995 р. за переводом з Житомирського обласного підприємства звязку. У зв'язку з цим, суд вважає, що стаж роботи позивачки для виплати винагороди за безперервний стаж роботи складає 19 років 11 місяців і підпадає під коефіцієнт «2,0», а не під коефіцієнт «2,2» на якому наполягає позивач.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем ДП «УДЦР» правильно визначено стажеву групу та коефіцієнт винагороди за безперервний стаж роботи ОСОБА_1 на підприємстві «2,0». Правові підстави для застосування відповідачем при розрахунку коефіцієнта «2,2» відсутні. Таким чином, винагорода за безперервний стаж роботи позивачки у розмірі 13 200,00 грн. визначена підприємством правильно.

У відповідності до колективного договору ДП «УДЦР» (а. с. 120-134) винагороди за безперервний стаж роботи та за підсумками роботи за 2014 р. мають одноразовий характер і виплачуються один раз на календарний рік.

Відповідно до пункту 3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 (зі змінами), до обєктів індексації не відносяться, зокрема цільова разова матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію, суми соціальних пільг, компенсації (крім виплат, визначених пунктом цього Порядку), винагорода за підсумками роботи за рік тощо. Згідно із зазначеним Порядком індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру. У зв'язку з цим, суд вважає, що правові підстави для проведення підприємством відповідача індексації коштів, виплачених позивачу у березні 2017 р., відсутні.

Щодо позовних вимог про невиплату винагороди за безперервний стаж роботи та за підсумками роботи за рік в день звільнення позивача, судом встановлено.

За вимогою ст. 47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що доводи ОСОБА_1 щодо невиплати підприємстовом у порушення вимог ст. 116 КЗпП України на її користь винагород за підсумками роботи за 2014 р. та за безперервний стаж роботи спростовуються наказом ДП «УДЦР» від 01.10.2014 № 467 «Щодо положення про преміювання», яким затверджено Положення про порядок та умови виплати премії працівникам УДЦР за підсумками роботи за рік (а. с. 97-98) та за безперервний стаж роботи (а. с. 99-102). Згідно із зазначеним наказом відповідача працівнику, який звільняється, крім заробітної плати виплачуються усі відомі на дату звільнення (затверджені наказом) премії, решта виплат, зокрема - поточна премія, винагорода за підсумками роботи за рік та винагороди за безперервний стаж роботи виплачуються відповідачем на загальних підставах в установлений на підприємстві термін. Тобто, у першому кварталі року, що настав за звітним. Вказане підтверджується наказами Відповідача за період з 2014 по 2017 роки. (а. с. 111-119).

Судом встановлено, що згідно з умовами зазначених Положень виплати вказаних премій (винагород) є відтерміновані у часі. А саме: винагорода за підсумками роботи за рік виплачується в наступному місяці після затвердження річного бухгалтерського звіту підприємства (пункт 3.4. додатку № 6 до наказу від 01.10.2014 № 467) (а. с. 97-98); винагорода за безперервний стаж роботи виплачується в термін, встановлений на підприємстві, тобто у 1-му кварталі 2015 р. (пункт 2.5. додатку № 7 до наказу від 01.10.2014 р. № 467, службова записка Відповідача від 03.11.2014 р. № 07-052) (а. с. 99-103).

За таких обставин, у відповідності до наказу ДП «УДЦР» від 01.10.2014 р. № 467, пункту 5.1. додатку 1 Положення про оплату праці Колективного договору Відповідача на 2014-2015 р. р. (нова редакція), прийнятого 19.09.2014 р., винагороди за безперервний стаж роботи та за підсумками роботи за рік не належали до виплати у день звільнення позивача. Тобто, зазначені виплати належать до виплати звільненому працівникові протягом 1-го кварталу 2015 р., що настав за звітним. Судом встановлено, що з займаної посади ОСОБА_1 була звільнена 31.12.2014 р. Таким чином, суд вважає, що відповідачем не порушено вимоги ч. І ст. 116 КЗпП України і правові підстави для застосування до ДП«УДЦР» санкцій, визначених ч. 1 ст. 117 КЗпП України у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, як вважає позивач, в частині виплати на користь звільненого працівника його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відсутні.

Суд вважає, що позивачем в порушення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, безпідставно включено до наведеного у позовній заяві розрахунку середньомісячної заробітної плати, що обчислюється за останні два місяці роботи працівника, розмір винагород за безперервний стаж роботи та за підсумками роботи за рік, які згідно з колективним договором підприємства, мали бути виплачені лише після дати звільнення позивача, у 1-му кварталі 2015 р. і не є складовою заробітку позивача за грудень 2014 р.

Суд вважає, що зазначений факт призвів до умисного збільшення позивачем розміру середньоденної заробітної плати у два рази.

З розрахунку призведеного судом свідчить, що середньомісячний заробіток ОСОБА_1 за останні два місяці роботи, згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100 становить 16 246,56 грн.

Середньоденна заробітна плата за період листопад - грудень 2014 р. дорівнює: 16 246,56 : 37 = 439,09 грн.

Середньомісячна заробітна плата за період листопад - грудень 2014 р. складає (16 246,56 : 37) х (43 : 2) = 9 440,57 грн.

Суд погоджується з розрахунком відповідача середнього заробітку пзивача за два останні місяці роботи, наведений у листі підприємства від 17.03.2017 р. вих. № 80/13.1/16.3-14/3637 відповідає дійсності і є правильним. (а. с. 36-37).

Щодо позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати судом встановлено.

У відповідності до вимог ст. ст. 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» відповідна компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення). Виплата винагород за безперервний стаж роботи на підприємстві та за підсумками роботи за рік носить разовий характер і не має прямого відношення до виконання самої роботи за трудовим договором, керуючись нормами ст. 34 Закону України «Про оплату праці».

За таких обставин, суд вважає, що відповідач не порушив строків розрахунку з працівником у день його звільнення (ст. 116 КЗпП України) і не підпадає під санкції, визначені Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати».

Щодо заяви позовачки про поновлення процесуального строку позовної давності, судом встановлено.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України, строк для звернення працівника до суду з заявою п Позивач звернувся до суду з позовом 01 червня 2017р., пропустивши тримісячний строк для звернення до суду без поважних причин.

Позивачка не зверталась до суду в 3-місячний термін після звільнення, а звернулась до підприємства за виплатою винагород тільки 17.02.2017 року, і отримала вказані виплати.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, поміж іншим роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за період з 01.01.2015 р. по день постановлення рішення по 831,53 грн. за кожен робочий день слід відмовити за пропуском 3-місячного строку для звернення до суду.

Відповідно до ст.ст. 148, 149, 2371 КЗпП України, Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року, ст. 23 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 88, 130, 209, 212, 213, 214, 215, 226, 367, 361 - 365 ЦПК України, суд,

В И Р I Ш И В :

У задоволені позовних вимог розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Богунського районного суду м. Житомир справу за заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» про стягнення заробітної плати, відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомир протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь в справі і не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка