АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0426/4608/2012 22-ц/774/1027/К/17
Справа № 426/4608/12 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1027/К/17 ОСОБА_1
Категорія 27 (ІУ) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

Іменем України

15 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Борщ А.А.

за участю: відповідача - ОСОБА_2,

його представника ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2012 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2012 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_4 "ПриватБанк" ( надалі ПАТ КБ«ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір ZPJ0RL57070216 від 20.04.2006 року, за умовами якого, відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 7361,20 грн. зі сплатою 0,12 % на рік за користування кредитом зі строком дії договору до повного його виконання. У звязку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань станом на 13.01.2012 року утворилася заборгованість у розмірі 44750,40 грн., яку позивач просить суд стягнути на свою користь та судові витрати.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2012 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором по кредиту в розмірі 7361,20 грн., заборгованість по відсоткам в розмірі 17310,22 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 386,46 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за договором у розмірі 17085,36 грн., штраф фіксована частина у розмірі 500,00 грн., штраф процентна складова у розмірі 2107,16 грн., а всього 44750,40 грн. та судовий збір у розмірі 447,50 грн.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2017 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та залишення позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» без розгляду. Зокрема, вважає, що суд розглянув справу із порушенням правил підсудності.

Судом не враховано, що місце реєстрації відповідача зазначене у кредитному договорі АДРЕСА_1. Тому, після отримання інформації про відсутність реєстрації відповідача у Дніпропетровській області, місцевий суд не мав повноважень розглядати справу, яка за територіальною підсудністю належить до розгляду Комунарському районному суду м. Запоріжжя.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку представника позивача в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6 ) як розподілити між сторонами судові витрати.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом та видно з матеріалів справи, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір ZPJ0RL57070216 від 20.04.2006 року (а.с. 3-4). Згідно умов укладеного договору ОСОБА_2 отримав в кредит кошти на споживчі цілі у розмірі 7361,20 грн. Зі сплатою 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і сплатою комісії щомісяця у розмірі 1,75%. Зі строком повернення кредитних коштів по 18 квітня 2008 року ( а.с.3).

У звязку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за вказаним кредитним договором станом на 13.01.2012 року утворилася заборгованість у розмірі 44750,40 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту - 7361,20 грн., заборгованість по відсоткам в розмірі 17310,22 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 386,46 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за договором у розмірі 17085,36 грн., штраф фіксована частина у розмірі 500,00 грн., штраф процентна складова у розмірі 2107,16 грн., а всього 44750,40 грн. та судовий збір у розмірі 447,50 грн.(а.с. 2).

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не виконуються зобовязання за кредитним договором, тому стягнув заборгованість у розмірі визначеному позивачем.

Однак, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Між сторонами виникли правовідносини, стосовно виконання боржником зобовязань по договору кредиту.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в строк зазначений в договорі, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за договором кредиту банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Нормами ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530,631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч. 1 ст. 611, ч. ч. 2-4 ст. 612 ЦК України, ч. ч. 1, 2 ст. 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

Як встановлено в судовому засіданні колегії суддів відповідач не заперечує про отримання кредитних коштів за укладеним договором на придбання компютерної техніки, та офісних меблів, а також не заперечує проти посилання представника позивача про відсутність жодної оплати за укладеним кредитним договором, що підтверджує наявність заборгованості.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача в частині залишення без розгляду позовних вимог ПАТ «Приват Банк» з підстав порушення правил підсудності, колегія судів не може задовольнити, оскільки у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження для залишення без розгляду позову з підстав порушення правил підсудності, яка не є виключною у даній категорії справ.

Колегія суддів погоджується із посиланнями представника відповідача про непідсудність справи Нікопольському міському суду Дніпропетровської області у звязку із не проживанням відповідача у м.Нікополі, проте дане процесуальне порушення не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Разом із тим, колегія суддів приймає до уваги заявлене, у заяві про перегляд заочного рішення, клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, вважає їх такими, що заслуговують на увагу.

У звязку із необхідністю поновлення порушеного прав відповідача на захист, та дотримання процесуального права відповідача заперечувати заявлених проти нього позовних вимог, колегія суддів вважає необхідним прийняти до уваги, що відповідач у звязку із порушення правил підсудності та неналежним його повідомленням про розгляд справи щодо нього, обмежено право заявляти клопотання про застосування строку позовної давності під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Згідно положення п.8.1 укладеного кредитного договору, він діє з моменту укладання до повного виконання зобовязань сторонами.

Положеннями п.1.2. Договору передбачено, що погашення заборгованості за цим договором здійснюється щомісячно у період з 22 по 28 число кожного місяця позичальник зобовязаний надавати банку грошові кошти у сумі 435,93 грн. Для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, комісією.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового (щомісячного) платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-20цс14, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У зв'язку з наведеним висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності за договором в цілому ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

З матеріалів справи видно, що відповідач заявляв клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності в заяві про перегляд заочного рішення (а.с.25,26 )

З позовом до суду шляхом поштового відправлення позивач звернувся 10 квітня 2012 року (а.с. 10).

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року справа № 6-1412 цс 16 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права

Виходячи з розрахунку заборгованості наданого позивачем в межах строку позовної давності підлягають стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за відсоткам за користування кредитними коштами в межах трирічного строку позовної давності за період з 31 серпня 2009 року по 13 січня 2012 року у сумі 8548,25 грн., пеня за період з 30 березня 2011 року по 13 січня 2012 року у розмірі 1209,99 грн., що разом становить 9758,24 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла виснвоку, що рішення суду першої інтсанції ухвалене із порушенням норм матеріальногота процесуального законодавства, тому на підставі п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договром в межах строку позовної давності за відсотками та пенею.

На підставі ст.88 ЦПК України сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 97,58 грн.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення боргу, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 "ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ZPJ0RL57070216 від 20.04.2006 року у розмірі 9758,24 грн., яка складається із заборгованості за відсотками за період з 31 серпня 2009 року по 13 січня 2012 року у сумі 8548,25 грн., пеню за період з 30 березня 2011 року по 13 січня 2012 року у розмірі 1209,99 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 "ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 97,58 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М.Бондар

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_5