Провадження № 22-ц/780/4030/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 15.11.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

15 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.

суддів Іванової І.В., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 18.07.2015 року близько 08 год. 35 хв. на бульварі 50 років Перемоги в м. Біла Церква Київської області сталась дорожньо-транспортна пригода, в ході якої ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Москвич 412», реєстраційний номер НОМЕР_1, не надав перевагу в русі транспортному засобу, що рухався по головній дорозі та допустив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ-1102», реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить їй.

Оскільки ніхто з учасників ДТП не отримав тілесних ушкоджень, ОСОБА_2 визнав себе винним в ДТП, тому учасники ДТП склали Письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) Таким чином вина ОСОБА_2 у ДТП Доводиться вказаним документом.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди її автомобіль отримав механічні ушкодження. Вартість матеріального збитку визначений висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 27.08.2016 року і складає. 9 386,12 грн.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 мав страховий поліс укладений з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», яким застрахована його цивільно-правова відповідальність.

31 липня 2015 року позивач звернулась до страхової компанії з заявою про страхове відшкодування. За результатами її розгляду ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» зобовязалась сплатити їй 6 794,90 грн. На даний час кошти їй не виплачені, а строк прострочення виплати страхового відшкодування складає 338 днів, окрім того визначеної суми страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Також позивач зазначала, що нею були понесені витрати на проведення автотехнічного дослідження та на оплату правової допомоги, а також заподіяно моральну шкоду. Останню обґрунтувала тим, що внаслідок пошкодження її майна їй довелось витрачати багато особистого часу на захист своїх прав, порушених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вона багато нервувала, а її звичний порядок життя зазнав негативних змін.

Враховуючи викладене, позивач просила суд першої інстанції стягнути з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на її користь страхове відшкодування в розмірі 6 794,90 грн. та пеню в розмірі 2 453,23 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на її користь 2 591,22 грн. відшкодування матеріальної шкоди; стягнути з ОСОБА_2 на її користь 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідачів солідарно на її користь понесені нею витрати в сумі 700 грн. на проведення автотоварознавчого дослідження, 500 грн. на оплату правової допомоги та витрати на сплату судового збору.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2016 року позов було задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 6 794,90 грн. та пеню в розмірі 2 453,23 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2591,22 грн. відшкодування матеріальної шкоди та 3 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто солідарно з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 700 грн. понесених нею витрат на проведення автотоварознавчого дослідження.

Стягнуто з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» та ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн., по 275,60 грн. з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої неповно зясував обставини, що мають значення при вирішення справи, оскільки на виконання умов страхового полісу було сплачено франшизу в розмірі 1000 грн., що підтверджується квитанціями на суму по 500 грн. від 20 листопада 2015 року та 20 лютого 2016 року, які були перераховані на розрахунковий рахунок ОСОБА_4, оскільки згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 18 липня 2015 року від був записаний як «страхувальник/власник полісу».

Окрім того, скаржник не погоджується з висновком № 82 експертного авто товарознавчого дослідження від 27 серпня 2016 року, оскільки він як співучасник ДТП не попереджався про проведення огляду транспортного засобу та не був присутнім під час його проведення, а тому йому не відомо чи відповідають описані пошкодження з фактичними пошкодженнями автомобіля.

А також скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про стягнення моральної шкоди, оскільки позивач не надала суду обґрунтованих доказів, які б підтверджували наявність душевних страждань чи зміни усталеного порядку життя.

На підставі викладеного скаржник просив апеляційний суд змінити рішення суду першої інстанції, яким позов задовольнити частково та стягнути ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 6 794,90 грн. та пеню в розмірі 2453, 23 грн., а також стягнути з відповідачів судовий збір в розмірі по 275 грн. 60 коп. з кожного, а в іншій частині позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО № 451972 від 21.11.2012 року ОСОБА_3 є власником легкового автомобіля ЗАЗ-1102, реєстраційний номер НОМЕР_3.

18.07.2015 року о 8 год. 35 хв. в м. Біла Церква по бул. 50 років Перемоги з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, в процесі якої останній, керуючи автомобілем «Москвич 412», реєстраційний номер НОМЕР_1, не надав перевагу в русі транспортному засобу, що рухався по головній дорозі та допустив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ-1102», реєстраційний номер НОМЕР_2. Вказане підтверджується копією повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 18.07.2015 року.

ОСОБА_2 в день аварії мав страховий поліс № АІ/1306436 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.05.2014 року, укладений між ним та ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», яким було застраховано цивільно-правову відповідальність на випадок виникнення події, внаслідок якої буде заподіяна шкода третім особам за участю забезпеченого транспортного засобу «Москвич-412», номерний знак НОМЕР_4, строк дії вказаного полісу до 19.07.2015 року включно, страхова сума за шкоду заподіяну майну 50 000 грн. (копія міститься в матеріалах справи а.с. 9).

31.07.2015 року позивач звернулась до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» із заявою про страхове відшкодування в сумі 7 794,90 грн., копія якої міститься в матеріалах справи.

З повідомлення про прийняте рішення по події, яка мала місце 18.07.2015 року вбачається, що ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» прийняла рішення щодо виплати позивачу відшкодування в розмірі 6 794,90 грн., франшиза по даному полісу АІ/1306436 становить 1 000 грн.

Зазначені кошти на вказаний у заяві банківський рахунок станом 13.07.2016 року позивач не отримала, що підтверджується копією довідки від 07.09.2016 року № 4428, виданої Білоцерківською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області та копією довідки від 19.09.2016 року № KVPN-JEH4-A74A-N0HC, виданої ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк».

Відповідно до копії висновку № 82 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу ЗАЗ 1102 реєстраційний номер НОМЕР_3, який складений 27.08.2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику керованого транспортного засобу ЗАЗ 1102 реєстраційний номер НОМЕР_3 від пошкоджень отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 9 386,12 грн.

За проведення автотоварознавчого дослідження ОСОБА_3 сплатила 700,00 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера № 77 від 17.08.2016 року,

Задовольняючи позов до ПрАТ «Українська охоронна страхова компанія» суд виходив з того, що ці позовні вимоги вказаним відповідачем визнавались. Рішення суду в цій частині відповідачами не оскаржується, отже судовою колегією не перевіряється.

Задовольняючи частково позовні вимоги до ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що він винен в заподіянні позивачу майнової шкоди, яка повністю не покривається страховою виплатою, а тому має відшкодувати різницю між розміром шкоди, визначеної висновком авто товарознавчого дослідження та страховою виплатою. Щодо моральної коди, суд виходив з того, що вона підлягала відшкодування у розмірі 3000 грн. входячи із засад розумності та справедливості.

Саме ці висновки суду оскаржує відповідач ОСОБА_2, а тому судова колегія перевіряє рішення суду лише в межах доводів апеляційної скарги.

Судова колегія погоджується із судом першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди ОСОБА_2 виходячи з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач на доведення своїх позовних вимог в частині визначення розміру майнової шкоди надала суду висновок експертного авто-товарознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу , який був складений 27 серпня 2016 року суб»єктом оціночної діяльності фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 на підставі договору (заяви) від 22 серпня 2016 року ОСОБА_3 (а.с.13-22)

Суд першої інстанції погодився із тим, що вказаний висновок є належним та допустимим доказом визначення розміру матеріальної шкоди.

Частиною 1 ст.12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність", проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Судова колегія звертає увагу на вказані вище обставини виходячи із доводів апеляційної скарги, які зводяться до того, що ОСОБА_2 не погоджується із розміром матеріальної шкоди, яка була визначена суб»єктом оціночної діяльності ОСОБА_5

При проведенні авто-товарознавчого дослідження ОСОБА_5 посилався на те, що він застосовував у своїй роботі Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджену Наказом Міністерства юстиції України N 142/5/2092, 24.11.2003 ( далі Методика).

Відповідно до п. 5.2 Методики у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку.

Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 повідомлявся про дату, час та місце огляду транспортного засобу позивача (а.с.95-96)

Заявляючи в апеляційній скарзі про свою незгоду із висновком авто- товарознавчого дослідження, ОСОБА_2 не замовляв ревізію такого висновку, не просив про призначення судової авто-товарознавчої експертизи. Фактично його заперечення зводились лише до голослівного спростування розміру визначеної майнової шкоди. Таким чином відповідач не спростував надані позивачем докази у частині визначення майнової шкоди, а тому судова колегія не вбачає підстав для скасування висновків суду першої інстанції в цій частині.

Щодо визначення судом моральної шкоди у розмірі 3000 грн., то з такими висновками суду судова колегія не може погодитись, оскільки вони взагалі не вмотивовані судом.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", визначено що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Обґрунтовуючи свої вимоги в частині відшкодування моральної шкоди позивач зазначала, що внаслідок ДТП вона змушена була витрачати багато особистого часу на захист своїх прав, їй доводилось нервувати, її звичайний порядок життя зазнав негативних змін. Однак позивач не вказувала в чому полягали ці зміни в її житті, а суд в судовому засіданні ці обставини не з»ясував і в рішенні не навів.

Судова колегія не ставить під сумнів доводи позивача щодо того, що внаслідок ДТП вона нервувала, витрачала свій час на складання звернень до страхової компанії, оскільки це є звичайною поведінкою пересічної людини у стресовій ситуації. Однак цих доводів для відшкодуванням моральної шкоди недостатньо. Позивач не була учасником ДТП, вимог до ОСОБА_2 щодо відшкодування шкоди не пред»являла. Свою цивільну відповідальність ОСОБА_2 застрахував, а тому міг розраховувати на те, що його страхова компанія виплатить власнику пошкодженого транспортного засобу завдану матеріальну шкоду. Таким чином лише наявності тієї обставини, що ОСОБА_2 є винним в пошкодженні транспортного засобу належного позивачу недостатньо для задоволення позовних вимог про відшкодування ним моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд має мотивувати своє рішення з посиланням на докази, які містяться в матеріалах справи. Однак таких доказів матеріали справи не містять, а тому в задоволенні позову в цій частині також необхідно відмовити.

Щодо витрат позивача на проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 700 грн., які суд першої інстанції стягнув з відповідачів у справі, то колегія суддів вважає, що такі витрати не підлягають стягненню з відповідачів, враховуючи наступне.

Відповідно до розяснень, що містяться в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2017 року, то при стягненні витрат понесені стороною на проведення судової експертизи суду необхідно враховувати, що відповідно до статті 15 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII "Про судову експертизу" витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров'я України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством.

При цьому витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну.

Як вбачається з матеріалів справи, жодною із сторін клопотання про призначення експертизи не заявлялося, відповідно судом не вирішувалося питання про доцільність проведення судової авто товарознавчої експертизи, а тому понесені позивачем витрати не можуть вважатися такими, що понесені для проведення судової експертизи, натомість такі витрати можуть бути віднесені до інших судових витрат.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Також підлягає скасування рішення суду в частині визначення судових витрат, які складались як із вартості послуг за проведення авто- товарознавчого дослідження так і судового збору. При цьому, як було зазначено вище витрати за проведення авто-товарознавчого дослідження не підлягають стягненню з відповідачів, а судовий збір має бути стягнутий з відповідачів.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. при звернення до суду першої інстанції з позовом, а тому з відповідачів підлягає стягненню по 275,6 грн.

В частині стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «Українська охоронна-страхова компанія» рішення суду не оскаржувалось і судовою колегією не переглядалось.

Керуючись ст. 88, 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2016 року в даній справі скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди, а також в частині розподілу судових витрат і в цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений нею судовий збір у розмірі по 275,6 грн. кожного.

В частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 майнової шкоди рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Головуючий

Судді: