Справа № 204/3526/17
Провадження № 2/204/1305/17 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управляння-служба у справах дітей Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, Орган опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, Управління-служба у справах дітей Центральної районної у м. Дніпрі ради про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2017 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд її малолітньої дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без письмової згоди батька дитини - ОСОБА_2, до досягнення дитиною 16 річного віку, на короткострокові поїздки для оздоровлення та відпочинку дитини у терміни: з 26.05.-20.06.2018 року, з 01.07.-31.08.2018 року, з 01.10.-15.11.2018 року до країн: Турції, Єгипту, Тунісу, Болгарії, Хорватії, Чорногорії, Польщі та Іспанії; з 01.02,- 25.02.2019 року, з 26.05.-20.06.2019 року, з 01.07,- 31.08.2019 року, з 01.10.- 15.11.2019 року до країн: Грузії, Турції, Єгипту, Болгарії, Хорватії, Чорногорії, Польщі. Іспанії, Російської Федерації; з 01.02. - 25.02.2020 року, з 26.05. - 20.06.2020 року, з 01.07. - 31.08.2020 року, з 20.09. - 15.11.2020 року до країн. Таїланду, Шри-Ланка, Грузії, Турції, Єгипту, Греції, Болгарії, Хорватії, Чорногорії, Польщі, Іспанії; з 01.02 - 25.02.2021 року, 26.05 - 20.06.2021 року, 01.07 - 31.08.2021 року, 20.09 - 15.11.2021 року до країн:Індонезії, Таїланду, острова Балі, Грузії, Турції, Єгипту, Болгарії, Хорватії, Чорногорії, Польщі, Іспанії, Греції, Португалії; з 01.02 - 25.02.2022 року, з 26.05 - 20.06.2022 року, з 01.07 - 31.08.2022 року, з 20.09 - 15.11.2022 року до країн: острова Занзібар, Таїланду, В'єтнаму, Грузії, Турції, Єгипту, Болгарії, Хорватії, Чорногорії, Польщі, Іспанії, Італії, Греції, ОАЕ; з 01.02 - 25.02.2023 року, 26.05 - 25.06.2023 року, 01.07 - 31.08.2023 року, 15.11 - 10.01.2023 року до країн: Таїланду, Грузії, Турції, Єгипту, Болгарії, Хорватії, Чорногорії, Польщі, Іспанії, Греції, Франції, Чехії, Великобританії, острів Куба, ОАЕ; з 20.01 - 20.02.2024 року, 26.05 - 25.06.2024 року, 01.07 - 15.08.2024 року, 01.10 - 15.11.2024 року до країн: Таїланду, Індії, Китаю, Турцїї, Єгипту, Болгарії, Хорватії, Чорногорії, Греції, Польщі, Іспанії, Франції, Великобританії, Чехії, Румунії, Домініканської Республіки, ОАЕ, США; з 20.01 - 20.02.2025 року, з 26.05 - 25.06.2025 року, з 01.07 - 15.08.2025 року, з 01.10 - 15.11.2025 року до країн: Таїланду, Сингапуру, Малайзії, Турції, Єгипту, Болгарії, Хорватії, Чорногорії, Греції, Польщі, Іспанії, Великобританії, Німеччини, Чехії, Домініканської Республіки, США; - з 03.01. - 15.02.2026 року, з 10.03 - 20.03.2026 року, з 26.05 - 20.06.2026 року, з 10.07 - 15.08.2026 року, з 15.10 - 15.11. 2026 року до країн: Таїланду, Сингапуру, Китаю, Японії, Турції, Єгипту, Болгарії, Хорватії, Чорногорії, Польщі, Іспанії, Великобританії, Чехії, ОАЕ, США. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час розірваний рішенням суду. В шлюбі у них народилася дитина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу, за спільної згоди з відповідачем, дитина проживає з матір'ю, а відповідач сплачує аліменти на утримання дитини. Після розлучення вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати нотаріально посвідчену заяву-згоду на виїзд малолітньої доньки за кордон з метою відпочинку та оздоровлення на нетривалий період часу, проте відповідач необґрунтовано відмовляв. Такі дії відповідача призводять до переносу запланованих поїздок за межі України, затримки у придбані квитків, додаткових та безпідставних фінансових затрат. При цьому, жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували відмову, відповідач не наводить. Вона вважає, що така позиція відповідача і батька ОСОБА_3 шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, оскільки виїзд останньої за межі України відповідає її інтересам та є доцільним з точки зору її виховання та розвитку. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Зі своєї сторони вона зобов'язується вживати всіх заходів, необхідних для безпечного перебування дитини за кордоном, і по закінченню строку перебування за кордоном забезпечити повернення дитини в Україну. Виїзд дитини за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або на довгострокове перебування за межами України з інших причин.

Ухвалами суду до участі у дану справу були залучені орган опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради та Управління-служба у справах дітей Центральної районної у м. Дніпрі ради в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

В судове засідання позивачка не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше її представник ОСОБА_4 надав суду заяву, в якій просив закінчити розгляд справи без їхньої участі та задовольнити позовні вимоги позивачки в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив. Раніше його представник ОСОБА_5 надала суду письмові дебати, в яких заперечувала проти задоволення позовних вимог позивачки та просила відмовити їй в повному обсязі. При цьому, зазначила, що позивачкою не зазначено, в яку конкретно країну, на який саме період вона просить надати дитині виїзд за межі України без згоди батька. Крім того, зазначила, що це буде порушувати права батька на спілкування з дитиною, оскільки він не буде знати, де його дитина.

Представник органа опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у м. Дніпрі ради Волошенюк Г.С. в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомили.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають по наступним підставам.

Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1, виданим 24.03.2010 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 316 від 24.03.2010 року (а.с.7).

Батьки дитини, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, перебували у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час розірваний рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2017 року по цивільній справі № 204/7398/2016-ц (а.с.6).

Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з матір'ю, а батько дитини сплачує на утримання дочки аліменти.

Вищевказані обставини визнавалися та не заперечувалися сторонами у справі. А тому, дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Позивачка звернулася до суду та просила надати їй дозвіл на виїзд її малолітньої дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без письмової згоди батька дитини - ОСОБА_2, до досягнення дитиною 16 річного віку, оскільки на її звернення з проханням надати нотаріально посвідчену заяву-згоду на виїзд малолітньої доньки за кордон з метою відпочинку та оздоровлення на нетривалий період часу, відповідач відмовляв.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків

Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року за № 231 передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Згідно із ч. 2 ст. 4 закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проте, стороною позивачки не доведено суду належними доказами, що відповідач не надає згоду їхній малолітній дитині на виїзд за межі України для оздоровлення на короткострокові поїздки.

Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, згідно з ч. ч. 4-6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно висновку виконавчого комітету Центральної районної у м. Дніпрі ради від 20.10.2017 року № 16/484 «Про доцільність надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.», керуючись інтересами дитини та ст. 19 Сімейного кодексу України, рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 04.10.2017 року, виконком Центральної районної у місті Дніпрі ради вважає доцільним надання дозволу на виїзд малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері дитини ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_2 до наступних країн: у період з 01.07.2018 по 31.08.2018 Туреччина, Єгипет, Болгарія, Хорватія; у період з 01.07.2019 по 31.08.2019 Грузія, Чорногорія, Польща.

Але висновок в даному випадку не є рішенням суб'єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав.

В свою чергу, тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків (на підставі рішення суду) може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Надання такого дозволу на виїзд малолітньої дитини без згоди та супроводу батька до досягнення дитиною 16 років суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов'язків батьків у вихованні дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

Згідно же зі ст. 157 СК України, питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Зокрема, до аналогічного висновку прийшов Верховний Суд України в своїй постанові від 12 квітня 2017 року за № 235/139/16-ц.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Проте, судом не встановлено обставин для відступлення від висновків Верховного Суду України.

Також, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у своїй постанові від 16 березня 2016 року по справі № 6-33303ск15, прийшов до висновку, що універсального, в тому числі на майбутнє - на всі випадки життя, дозволу на виїзд дитини за межі України суд надати не має право. Тільки у випадку позбавлення батька батьківських прав.

За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши усі докази по справі та урахувавши інтереси малолітньої дитини, враховуючи її вік, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають та підлягають відхиленню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 313 ЦК України, ст. ст. 19, 141, 150-153, 155, 157 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), ст. ст. 10, 11, 57-61, 179, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управляння-служба у справах дітей Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, Орган опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, Управління-служба у справах дітей Центральної районної у м. Дніпрі ради про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Самсонова