Ухвала

іменем україни

10 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачук О.С.

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення суми, процентів за користування грошовими коштами та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 25 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 13 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 23 травня 2013 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого останній зобов'язувався передати йому у власність до 23 липня 2013 року ковані металеві вироби, доставити та встановити їх, а він, в свою чергу, - здійснити попередню оплату в розмірі 75 % від вартості замовлення, прийняти товар та оплатити після встановлення виробів 25 % вартості, що підтверджується замовленням від 23 травня 2013 року.

Відповідно до вказаного договору відповідач зобов'язувався доставити та установити ковані металеві прозорі ворота в кількості 1 шт., вартістю 8 600 грн, вставку паркана в кількості 1 шт., вартістю 7 600 грн, решітки на вікна в кількості 7 шт., вартістю 5 100 грн, перила для ганку в кількості 2 шт., вартістю 3 465 грн, паркан в кількості 8 секцій, вартістю 8 360 грн, а всього на суму 33 000 грн.

У зв'язку з відсутністю необхідного виду паркану в кількості 8 секцій сторони на початку червня 2013 року досягли домовленості про те, що ця частина замовлення скасовується, що підтверджується його підписом та викресленням рядку в замовленні напроти номеру 4 найменування виробу.

На виконання умов вказаного договору, які узгоджуються з положеннями ст. 693 ЦК України, він здійснив попередню оплату вартості товару в сумі 25 000 грн, тобто свої зобов'язання за договором виконав належним чином.

Посилаючись на те, що відповідач у встановлений договором строк зобов'язання не виконав, просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за попередню оплату товару в сумі 25 000 грн, проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 23 липня 2013 року по день ухвалення рішення, а також 30 000 на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 25 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 13 вересня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що згідно з замовлення від 23 травня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладений договір побутового підряду, за умовами якого ОСОБА_4 (виконавець) зобов'язався до 23 липня 2013 року виготовити за замовленням ОСОБА_3 (замовник) наступні вироби: прозорі ворота в кількості 1 шт., вартістю 8 600 грн, вставку паркана в кількості 1 шт., вартістю 7 600 грн, решітки на вікна в кількості 7 шт., вартістю 5 100 грн, перила для ганку в кількості 2 шт., вартістю 3 465 грн, паркан в кількості 8 секцій, вартістю 8 360 грн, а всього на суму 33 000 грн.

Відповідно до вищевказаного замовлення сторони домовились, що виконавець у строк до 23 липня 2013 року виготовить перелічені вироби, натомість будь-якими додатковими оплатними роботами чи послугами, як вбачається з замовлення, відповідач не виявив бажання скористатися, про що свідчить відсутність будь-яких записів напроти пунктів замовлення «Виїзд на обмір, розробка дизайну», «Доставка», «Установка».

Сторони досягли домовленості про те, що при укладенні договору замовником сплачується 75 % вартості замовлення в розмірі 25 000 грн, що підтверджується відповідним записом.

Згідно з постановою слідчого слідчого відділу Марківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області у ході досудового розслідування факт невиконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань перед замовником не знайшов свого об'єктивного підтвердження, так як виконавець сумлінно виконав роботи з виготовлення металевих виробів, що підтверджено оглядом місця події, проведеного 09 жовтня 2013 року та додатковим оглядом 12 грудня 2013 року, в ході яких оглянуто металеві вироби, які відповідають зазначеним в специфікації замовлення від 23 травня 2013 року. В тексті замовлення графи «доставка» та «установка» не заповнені, що свідчать про те, що на виконання цих робіт ОСОБА_5 не зобов'язувався.

Інспекцією з питань захисту прав споживачів в Луганській області було проведено перевірку дотримання відповідачем законодавства про захист прав споживачів. За результатами перевірки було складено акт перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 22 жовтня 2013 року, в якому будь-яких порушень законодавства про захист прав споживачів не виявлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що відповідач зобов'язання з виготовлення кованих металевих виробів згідно з замовленням від 23 травня 2013 року на виконання договору побутового підряду виконав своєчасно та у повному обсязі, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Такі висновки судів попередніх інстанцій є правильними, зроблені з дотриманням норм матеріального та процесуального права на підставі зібраним у справі доказів.

Статтею 865 ЦК України передбачено, що за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.

В матеріалах справи міститься замовлення від 23 травня 2013 року № 11, з якого вбачається, що ОСОБА_4 зобов'язався до 23 липня 2013 року виготовити за замовленням ОСОБА_3 відповідні металеві вироби.

Згідно зі ст. 867 ЦК України підрядник не має права нав'язувати замовникові включення до договору побутового підряду додаткових оплатних робіт або послуг. У разі порушення цієї вимоги замовник має право відмовитися від оплати відповідних робіт або послуг.

Як вбачається з вищевказаного замовлення сторони домовились, що виконавець у строк до 23 липня 2013 року виготовить перелічені вироби, натомість записи напроти пунктів замовлення «Виїзд на обмір, розробка дизайну», «Доставка», «Установка» відсутні.

Замовленням визначено строк виконання робіт до 23 липня 2013 року.

Судами встановлено, що відповідач у термін, визначений сторонами, виготовив обумовлені вироби та повідомив про це замовника. У зв'язку з тим, що позивач за одержанням виконаної роботи не з'явився, 29 серпня 2013 року відповідачем було направлено позивачу попередження, в якому пропонував з'явитися за одержанням виконаної роботи.

Таким чином, порушення відповідачем чинного законодавства України не встановлено ані органами досудового розслідування та прокуратури, ані Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Луганській області, натомість актами вказаних органів підтверджено факт наявності виготовлених виробів на виконання замовлення від 23 травня 2013 року, що підтверджує виконання відповідачем умов договору підряду.

За приписами ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено обставин на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, натомість відповідачем, на спростування доводів позивача, надано докази виконанням ним умов договору, що був укладений між сторонами 23 травня 2013 року.

За таких обставин, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Старобільського районного суду Луганської області від 25 липня 2016 року та ухвали апеляційного суду Луганської області від 13 вересня 2016 року, оскільки вони є законні та обґрунтовані, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 25 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 13 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В.Умнова

І.М.Фаловська