Справа № 185/6499/17
Провадження № 2/185/3545/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 грудня 2017 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретаря Пожидаєвої Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-
У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, та у разі неявки відповідача провести заочний розгляд справи.
Відповідач повторно у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Суд враховуючи думку представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору банк зобовязався надати відповідачу кредитні кошти в національній валюті в сумі 76 000,00 (сімдесят шість тисяч) гривень 00 копійок, а відповідач зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі.
З метою забезпечення виконання зобовязань сторін банком було укладено договір іпотеки від 13 жовтня 2006 року з ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого за № Д-1740, в реєстрі заборон за № 4155 за умовами якого відповідач передав в іпотеку наступне нерухоме майно: житловий будинок з надвірними побудовами, загальною площею 68,9 кв.м., житловою площею 42,9 кв.м., що знаходиться за адресою місто Донецьк, вулиця Дальня, будинок 40, та є власністю відповідача на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 13 жовтня 2006 року ОСОБА_3 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, за реєстром № Д- 1379. Договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 13 жовтня 2006 року за № 3019637.
Предмет іпотеки немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких відповідач отримав право власності на предмет іпотеки. За користування кредитними коштами відповідач зобов'язався сплатити проценти у розмірі 15,00% річних. Проценти нараховуються та сплачуються в порядку, передбаченому п.1.3. кредитного договору. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором, що підтверджується заявою на видачу готівки № 20 від 13.10.2006 року, проте, всупечер умов кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам з вересня 2014 року, чим тривалий час порушує взяті на себе договірні зобов'язання.
Відтак, заборгованість Позичальника перед Позивачем за Кредитним договором по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів станом на 01 березня 2017 року становить 104 163,42 (сто чотири тисячі сто шістдесят три) гривень 42 копійок, з яких:
47 152,15 грн. - заборгованість по тілу кредиту;
8 414,53 грн. - заборгованість по відсоткам;
4 119,00 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу;
44 477,74 грн. - збитки від інфляції, за період з 11.09.2014 року по 01.03.2017 року.
22 вересня 2015 року між позивачем та АТ «УкрСиббанк» укладено Договір про відступлення прав вимоги №1 за Договорами іпотеки до Договору Факторингу №27 від 21 вересня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований за номером 5002 (далі по тексту - «Договір відступлення»), яким було відступлено право вимоги за Договором іпотеки від 13 жовтня 2006 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого за № Д- 1740, в реєстрі заборон за № 4155.
Частиною 1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
За умовами Розділу 4 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим Договором.
Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки, передбаченого законом, покладається на іпотекодержателя.
Згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону України «Про іпотеку».
Статтею 33 Закону України Про іпотеку передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.
Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з вимогами ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання і при цьому порушенні наступають правові наслідки встановлені договором або законом.
На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України наслідки порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки: шляхом проведення публічних торгів; або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.
Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.
Відповідно п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет застави/іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч.1 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іподекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
На виконання ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу за зверненням позивача в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, оскільки згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Враховуючи те, що відповідач не виконав взяті на себе зобовязання по сплаті заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку про доцільність задоволення вимог позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст.ст.10, 60, 208-210, 212-215, 224-232 ЦПК України, суд,
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем у десятиденний строк з моменту отримання копії рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяті днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. С. Зінченко