Справа № 307/3544/16-ц
Провадження № 2/307/377/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2017 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Тиводар В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тересв'янської селищної ради, ОСОБА_2 та публічного акціонерного товариства "Укргазбанк", третя особа без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідачів ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд із вищевказаним позовом. Посилається на те, що 27 червня 2008 року між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним зариством "Укргазбанк" укладено кредитний договір № 153/08 за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 91000 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між майновим поручителем іпотекодавцем ОСОБА_2 та ВАТ "Укргазбанк" було укладено договір іпотеки № 153/08-01 без оформлення заставної від 27 червня 2008 р., згідно якого в іпотеку передано нерухоме майно, домоволодіння АДРЕСА_1 яке на праві власності належить його батькові - ОСОБА_2 Договір посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_5

Укладенню договору іпотеки нерухомого майна передував дозвіл виконавчого комітету Тересвянської селищної ради Тячівського району оформлений рішенням від 21 травня 2008 року № 67 з якого вбачається що виконавчий комітет селищної ради дозволив передачу домоволодіння АДРЕСА_1 право користування якими мають малолітні ОСОБА_6 1998 р.н. та ОСОБА_7 1994 р.н., за умови забезпечення малолітніх правом проживання у будинку в АДРЕСА_2 На момент укладення договору іпотеки на вихованні у відповідача ОСОБА_8 знаходилися двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 1998 р.н. та ОСОБА_7 1994 р.н. Право власності на предмет іпотеки належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння видане 06 травня 2008 р. Тересвянською селищною радою. Однією з умов надання згоди органу опіки та піклування на передачу в іпотеку майна право власності або право користування якими мають малолітні діти у відповідності до ст. 177 СК України є гарантування збереження прав на житло неповнолітнім.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно житлових приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Проте умови дозволу не були виконані. Нерухоме майно в АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_9. Право власності на майно оформлено у 2011 році. Дозвіл на вчинення правочинів надавався у 2008 році. Зі слів останньої вона не надавала згоди на його проживання у її будинку, жодних зобов'язань перед третіми особами не брала. Таким чином на момент надання згоди у травні 2008 року відсутні обставини які б гарантували його право на житло при вирішенні питання про давання дозволу на передачу в іпотеку нерухомого майна право користування яким мають малолітні особи.

Внаслідок недотримання його прав при укладенні догвоорру іпотеки, він ризикує залишитись без місця проживання оскільки зазначене житлове приміщення є єдиним, іншим на випадок невиконання умов договору іпотеки він не був забезпечений а з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки банк звернувся ще в 2010 році.

Одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органів опіки і піклування, відповідно до статті 177 СК України є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься і право користування жилим приміщенням. Адже відповідно до частини другої та третьої ст.18 Закону України "Про охорону дитинства" діти члена сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуванися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчужені жилих приміщень та купівлі нового житла.

У судове засідання позивач не зявився, просив розглядати справу в його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з'явися. Надіслав письмове заперечення по позову у якому просить у задоволенні позову відмовити. Посилається на те, що при укладенні оспорюваного договору іпотеки було дотримано всіх необхідних та передбачених законом вимог, а також було отримано згоду органу опіки та піклування, у зв'язку з наявністю у ОСОБА_2 двох неповнолітніх дітей. Крім цього, ОСОБА_2 підтвердив, що предмет іпотеки вільний від зобов'язань, крім тих, що передбачені дійсним договором, не переданий третім особам в іпотеку, до нього не пред'явлені і не будуть пред'явлені майнові позови, пов'язані з вилученням предмету іпотеки. Предмет іпотеки не є паєм, внеском до Статутного фонду. На момент посвідчення даного договору у житловому будинку ніхто не зареєстрований та не проживає. Предмет іпотеки на момент підписання договору в спорі і під забороною, під податковою заставою не перебуває, прав щодо нього у третіх осіб як в межах, так і за межами України немає. Будь-які вимоги третіх осіб не забезпечені і не будуть забезпечені предметом іпотеки чи правами на його отримання незалежно від строків виникнення цих вимог. Інформація надана ним щодо предмета іпотеки на момент укладення цього договору є достовірною. Відповідно відсутні будь-які законні підстави для визнання вказаного правочину недійсним.

Рішення Тересвянської селищної ради від 21.05.2008р. №67 щодо надання згоди на здійснення правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають неповнолітні, малолітні діти, яким дано дозвіл ОСОБА_2 на укладення договору іпотеки №153/08-01 від 27.06.2008р., ухвалене з дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 177 СК України, згідно ч. З ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 №22402-111, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» від 02.06.2005року №»2623-ІУ.

На момент отримання згоди органу опіки та піклування та на момент укладення оспорюваного договору іпотеки позивачу було 10 років, а ОСОБА_7 - біля 14 років. У відповідності до ч. З ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. ОСОБА_10 ОСОБА_11 ще з 1986 року зареєстрована у АДРЕСА_2, а батько - ОСОБА_2 - на той час був зареєстрований у АДРЕСА_3 де, судячи з відповідної довідки Тересв'янської селищної ради №1040 від 21.05.2008р., сім'я ОСОБА_2 фактично проживала. Тобто позивач мав право користування житловими приміщеннями не лише за адресою по АДРЕСА_1 а й за місцем реєстрації матері по АДРЕСА_2 та за місцем реєстрації батька по АДРЕСА_3 Вирішуючи питання щодо дачі згоди батькові позивача на укладення оспорюваного договору іпотеки орган опіки та піклування (Тересв'янська селищна рада) прийшов до висновку, що у разі реалізації предмету іпотеки у випадку невиконання умов кредитного договору позивач та ОСОБА_7, як малолітні діти ОСОБА_2, мають законне право на проживання в іншому житлі, а саме, за місцем офіційної реєстрації їхньої матері - в АДРЕСА_2, з якою вони фактично проживали. Тобто орган опіки та піклування при дачі згоди на укладення договору іпотеки перевірив та впевнився, що малолітні діти мають можливість та право проживання також в іншому житлі, відмінному від іпотечного житла, та дав позитивний висновок-згоду на укладення договору іпотеки.

Просить розглядати справу в його відсутності.

Представник селищної ради та відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Під час розгляду справи суд встановив, що позивач просить визнати недійсним рішення виконкому Тересв'янської селищної ради від 21.05.2008 р. через те, що ОСОБА_9 не давала своєї згоди на проживання у неї дітей відповідача ОСОБА_2 у випадку накладення стягнення банком на його будинок, а також договір іпотеки укладений між ВАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_2, від 27.06.2008 р., у зв'язку з тим, що він був укладений на підставі цього рішення.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 цього ж кодексу передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 57-59 доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У статті 64 ЦПК вказано, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Однак, не дивлячись на вказані вимогти закону позивач не надав суду жодних доказів про порушення з боку виконкому при винесенні рішення від 21.05.2008 р., а також про порушення норм законодавства чи прав неповнолітніх дітей при укладенні договору іпотеки.

Звертаючись із заявою до виконкому Тересв'янської селищної ради, як до органу піки і піклування, про надання дозволу на укладення договору іпотеки, батько позивача, ОСОБА_12, зазначив, що у випадку невиконання ним умов договору діти будуть забезпечені житлом у будинку АДРЕСА_2

Із кредитного договору від 27.06.2008 р., поручителем по якому виступав ОСОБА_2, убачається, що позичальником був ОСОБА_3, мешканець АДРЕСА_2, тобто батько матері позивача, ОСОБА_7, яка також була зареєстрована по АДРЕСА_2

Відповідно до ст. 177 СК України, дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається в разі гарантування збереження її права на житло.

Наведене положення узгоджується із вимогами частини другої ст. 64 та частини першої ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Верховний Суд України за результатами розгляду справи № 6-384цс15 прийняв постанову від 30 вересня 2015 року, в якій сформував правовий висновок про те, що власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що батько позивача, який на той час був його законним представником, повідомляючи виконком Тересв'янської селищної ради про те, що діти будуть забезпечені житлом у будинку № 121 по вул. Горького, узяв на себе відповідальність за їхні житлові права у майбутньому, тому відсутність згоди власника цього будинку на момент надання виконкомом згоди на укладення договору іпотеки не може бути підставою для визнання недійсними рішення № 67 та цього договору іпотеки.

Крім того, вирішуючи даний позов суд враховує, що позивач не зазначив які саме його права були порушені виконкомом при наданні дозволу ОСОБА_2 на укладення договору іпотеки. На сьогоднішній день він уже повнолітній (ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.), і в позовній заяві зазначив своє місце проживання по АДРЕСА_1

За таких обставин, керуючись ст.ст. 197, 213-215 ЦПК України, ст. 177 СК України, ст.ст. 64, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: Гримут В.І.