Справа № 574/311/17 Провадження №2/574/264/2017
24 листопада 2017 року Буринський районний суд Сумської області
в складі: головуючого судді Куцан В.М.
з участю секретаря Кошелєвої Н.В.
представника позивачки ОСОБА_1.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов уточнив, просив виділити ОСОБА_2 із майна, що є об'єктом спільної сумісної власнсоті з відповідачем: скутер бензиномоторний двомісний «Легенда» бордового кольору, ліжко та дві люстри, диван, телевізор рідкокристалічний «TOSHIBA-32P1300» вартістю 2324 грн.92 коп., смартфон «FLY IQ4404» (білий) вартістю 999,17 грн. 17 коп., хлібопіч «DELFA DB-104708» вартістю 415 грн.83 коп., соковижималку «Бело» вартістю 990 грн., тумбочку під телевізор, мікрохвильову піч, принтер струменевий, килим 3х4 м., особисті речі (локон, частину постільної білизни, дитячі іграшки, (палатка, басейн).
Позивачка ОСОБА_2, будучи раніше присутньою в судових засіданнях, заявлені вимоги підтримала, пояснивши, що дійсно проживала з відповідачем спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу з листопада 2005 по 04.05.2015 року між ними сталася сварка і він її побив. Потім він вигнав її з помешкання і залишив у себе все майно, що спільно нажили.
Відповідач, про розгляд справи повідомлений належним чином, в судове засідання не явився, клопотання про відкладення розгляду справи не надав.
За згодою представника позивачки, суд, відповідно до ст.224 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Свідок ОСОБА_6 підтвердила, що вона проживає в по АДРЕСА_1. Не далеко від нею знаходиться господарство за номером 30 діда та баби ОСОБА_3. Останній близько десяти років проживав в ньому з ОСОБА_2. Вони жили як подружжя, вели спільне господарство, обробляли присадибну ділянку. З ними також проживала малолітня дитина. Позивачку бачила там практично кожний день, бо разом виганяли корів та здавали молоко.
Свідок ОСОБА_7 підтвердила покази ОСОБА_6, повідомивши, що вона також проживає по сусідству з будинком ОСОБА_3. Позивачка приїхала до нього жити із с. Гвинтове. Прожили вони разом як сім'я близько десяти років, вели спільне господарство. Бачила, що вона їздила на скутері, яким в теперішній час користується відповідач. В господарстві також був трактор та легковий автомобіль. Дитина позивачки часто гуляла на вулиці разом з її онуками.
Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона давно знайома з ОСОБА_3 і є хрещеною матір'ю його дитини від першого шлюбу. Вона працювала фельдшером ФАП с. Слобода і коли ОСОБА_2 народила дитину то вона супроводжували їх, коли ОСОБА_3 забирав їх із пологового будинку і привіз до себе додому. Тривалий час вона ходила на патронаж до дитини саме в господарство останнього, оскільки позивачка там мешкала. Коли дитини підросла, вони приходили на щеплення до ФАП с. Слобода. Між позивачкою та відповідачем на той час, як їй здавалося, були родинні зв'язки, жили вони як сім'я.
Вислухавши доводи представника позивачки, покази позивачки та свідків, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 зареєстрована в с. Гвинтове Буринського району Сумської області з 09.08.2007 року де в теперішній час і проживає в господарстві своїх батьків (а.с.6,11).
В період з 10.09.1997 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, який був розірваний 29.05.2007 року рішення Буринського районного суду, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Буринського районного управління юстиції було вчинено актовий запис за №51 від 01.08.2007 року (а.с.51,79).
Відповідач ОСОБА_3 проживає в селі Слобода Буринського району Сумської області, де є зареєстрованим з 19.03.2002 року по АДРЕСА_1, що підтверджується адресною довідкою Слобідської сільської ради та копією паспорта.
З актового запису про одруження №4 від 24.04.1999 року та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу вбачається, що відповідач в період з 24.04.1999 року до 13.11.2001 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10, який було розірвано на підставі рішення Буринського районного суду від 18.06.2001 року (а.с.35,83-84).
Після розірвання своїх шлюбів сторони в нового шлюбу не реєстрували.
Як вбачається з пояснень позивачки та її представника, показів свідків, сторони з листопада 2005 року по 04.05.2015 року почали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу в господарстві, де мешкав відповідач за адресою: АДРЕСА_1.
Зокрема свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, кожний окремо, підтвердили факт сумісного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ведення ними спільного господарства, побуту та спільного бюджету.
Покази вказаних свідків є послідовними, логічними і об'єктивної підтверджуються іншими перевіреними в судовому засіданні доказами.
Так в ході досудового розслідування по даному провадженню встановлено, що 04.05.2015 року, в денний час, перебуваючи за місцем проживання в АДРЕСА_1, в ході сварки із своєю співмешканкою ОСОБА_2, останній наніс їй декілька ударів в область голови, спричинивши легкі тілесні ушкодження.
02.06.2015 року постановою прокурора прокуратури Буринського району Стеценко О.К. дане кримінальне провадження було закрите, у зв'язку з відмовою потерпілої ОСОБА_2 від підтримання обвинувачення у формі приватного обвинувачення.
Аналіз протоколів допиту ОСОБА_3, які містяться в матеріалах даного кримінального провадження, свідчить про те, що і сам відповідач визнав на той час факт спільного проживання з позивачкою близько десяти років.
З довідок Слобідського дошкільного закладу «Струмочок» Слобідської сільської ради, вбачається, що позивачка з вересня 2012 року працює вихователем в даному дошкільному навчальному закладі. При цьому її син ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_5, дійсно на протязі 2013-2015 років навчався в даному навчальному закладі, розташованому в с. Слобода Буринського районі (а.с.12,77,78).
Вказані обставини узгоджуються з показами вищевказаних свідків про проживання позивачки та її дитини в с. Слобода однією сім'єю разом із відповідачем та підтверджуються також наявними в матеріалах справи фотокартками з сімейного архіву, на яких зображені відповідач разом з позивачкою після народження нею дитини біля пологового будинку в липні 2007 року, а також наявні інші спільні фото сімейного характеру і ці обставини відповідачем не спростовані, у зв'язку з чим зазначені фотокартки суд розцінює як належний доказ в розумінні ст.58 ЦПК України (а.с.69-76).
Статтею 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Таким чином суд, з врахуванням дат розірвання попередніх шлюбів сторонами, оскільки з огляду на вищевказані положення Сімейного кодексу факт проживання сторін однією сім'єю в період перебування їх в інших шлюбах юридичного значення для вирішення спору не має, приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_2 проживала однією сім'єю з відповідачем ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу та місця свого проживання в період з 02.08.2007 року по 04.05.2015 року, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом та мали взаємні права і обов'язки притаманні подружжю.
З переліченого майна в неї знаходиться лише хлібопіч «DELFA DB-104708» вартістю 415 грн.83 коп., інше майно відповідач не бажає розподілити між ними.
Також останній утримує в себе без відповідних правових підстав належній їй та дитині особисті речі локон, частину постільної білизни, дитячі іграшки (палатка, басейн), частину посуду, а також скутер бензиномоторний двомісний «Легенда» бордового кольору, який був подарований їй її батьком.
Із вказаного майна позивачка просила виділити їй ліжко та дві люстри, диван двоспальний розкладний, телевізор рідкокристалічний «TOSHIBA-32P1300» вартістю 2324 грн.92 коп., смартфон «FLY IQ4404» (білий) вартістю 999 грн.17 коп., хлібопіч «DELFA DB-104708» вартістю 415 грн. 83 коп., соковижималку «Бело» вартістю 990 грн., тумбочку під телевізор, мікрохвильову піч, принтер струменевий, килим 3х4 м., а також належні їй особисті речі: локон, частину постільної білизни, дитячі іграшки (палатка, басейн), скутер бензиномоторний двомісний «Легенда» бордового кольору.
Вирішуючи вказані вимоги суд зважає на таке.
Відповідно до ст.179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.
Річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її (ч.1 ст.184 ЦК).
Згідно з положеннями ст.ст.60,70,74 СК України, поділу підлягає те майно, яке було набуте під час спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, яке є наявним у натурі та перебуває у власності чоловіка та жінки.
Відповідно до роз'яснень, що містяться в пунктах 20,22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам
необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
При цьому суд зазначає, що набуття майна за час спільного проживання створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто позивач не зобов'язаний доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання без реєстрації шлюбу, оскільки відповідно до ст.74 СК України воно вважається таким, що належить жінці та чоловіку, які проживають однією сім'єю, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Для спростування презумпції права спільної сумісної власності на майно, відповідач має звернутися з позовом про визнання майна особистою власністю і довести, що майно, яке придбане за час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, придбано за власні кошти.
Судом встановлено, що відповідач зазначеним право не скористався і відповідно позову не подавав.
Між тим позивачка, відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України повинна довести яке саме майно було придбано за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем.
Однак в повній мірі зазначені вимоги процесуального закону вона не виконала.
При цьому позивачкою не вказані назва та інші індивідуальні чи родові ознаки цих речей, за якими їх можливо було б ідентифікувати, їх вартість та кількість.
Під час судового розгляду судом були роз'яснені положення ст.10 ЦПК України щодо необхідності доведення стороною обставин на які вона посилається як на підставу своїх вимог. При цьому суд сприяв всебічному і повному з'ясування обставин, попередив про необхідність подання відповідних доказів та наслідки не вчинення цих дій.
Відповідно до повідомлення територіального сервісного центру 5942 (а.с.62) транспортних засобів за ОСОБА_3 не зареєстровано.
Об'єктивно підтверджено належними і допустимими доказами придбання сторонами в період часу їх проживання однією сім'єю без реєстрацією шлюбу з 02.08.2007 року по 04.05.2015 року душової кабіни вартістю 3150 грн., яка в теперішній час встановлена в будинку де мешкає відповідач, смартфону «FLY IQ4404» (білий) з аксесуарами вартістю 1268 грн. 53 коп. та маршрутизатору бездротового TP-Link TL-MR3220 вартістю 246 грн.05 коп., якими користується відповідач, хлібопечі «DELFA DB-104708», вартістю 415 грн.83 коп., яка перебуває у позивачки, соковижималки «Бело» вартістю 990 грн та телевізору рідкокристалічного «TOSHIBA-32P1300» вартістю 2324 грн.92 коп., що знаходяться у відповідача.
Вказані обставини вбачаються як за показів свідків, так і підтверджені видатковими накладними та рахунками, що знаходяться в матеріалах справи.
При цьому, враховуючи, що позивачка працювала, мала кредитні зобов'язання, суд приходить до висновку, що остання мала фінансові можливості брати участі у придбанні вказаних речей, що підтверджується банківськими документами, відомостями про сплачені податки з доходів, довідками про отримання соціальної допомоги та про роботу останньої (а.с.13-19,47-50).
Статтею 70 ч.1 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Таким чином, враховуючи відсутність будь-яких раніше укладених домовленостей з приводу спірного майна між сторонами, суд вважає його спільною сумісною власністю подружжя.
З врахуванням особливостей зазначеного майна, його індивідуальних ознак та цільового призначення, суд вважає що позивачці необхідно виділити з майна, що об'єктом спільної сумісної власності: хлібопіч «DELFA DB-104708» вартістю 415 грн.83 коп., телевізор рідкокристалічний «TOSHIBA-32P1300» вартістю 2324 грн.92 коп., соковижималку «Бело» вартістю 990 грн., маршрутизатор бездротовий TP-Link TL-MR3220 вартістю 246 грн.05 коп..
Крім цього, на думку суду відповідач зобов'язаний повернути їй скутер бензиномоторний двомісний «Легенда» бордового кольору, подарований останній батьком, який є її особистою річчю, що відповідає положенням ст.57 СК України.
Тобто з врахуванням наведених обставин та досліджених доказів, суд приходить до висновку , що позов підлягає частковому задоволенню.
З врахуванням часткового задоволення вимог позивачки, з відповідача, в силу ст.88 ЦЦПК України, на її користь підлягають стягненню понесені нею судові витрати пропорційно до задоволених вимог, а саме відшкодування витрат зі сплати судового збору в сумі 320 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн., а всього 1320 грн.
Керуючись ст.ст.5, 6, 10, 15, 58, 60, 212 ЦПК України, ст.ст.57, 60, 61, 63, 68-70, 71, 74 СК України, ст.ст.179, 184 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя задовольнити частково.
Встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_7, в період з 02 серпня 2007 року по 04 травня 2015 року.
Виділити з майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2: хлібопіч «DELFA DB-104708» вартістю 415 грн. 83 коп., телевізор рідкокристалічний «TOSHIBA-32P1300» вартістю 2324 грн.92 коп., соковижималку «Бело» вартістю 990 грн., маршрутизатор бездротовий TP-Link TL-MR3220 вартістю 246 грн.05 коп., визнавши за нею право власності на це майно.
Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 скутер бензиномоторний двомісний «Легенда» бордового кольору, який передати на користь ОСОБА_2.
В задоволенні іншої частини позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1320 грн. в рахунок часткового повернення понесених судових витрат.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Буринський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час його проголошення, в той же строк з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.