АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4657/17 Справа № 205/98/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2017 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 за участю заінтересованих осіб: Новокадацької районної у м.Дніпрі раді, відділі формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про встановлення факту що має юридичне значення. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 30 липня 2010 року. Від сумісного шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Документи для реєстрації місця проживання дитини були подані ОСОБА_3 до КЖЕП № 25. Згідно довідки КЖЕП № 25 ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з моменту свого народження, тобто з 07.08.2010 року в картці матері ОСОБА_2 Раніше до 2013 року дітей вписували в картку матері і поквартирну картку з народження (за заявою батьків), це і являлось реєстрацією дитини. Однак заяви зберігались окремо від карток. На теперішній час ці заяви не збереглись. Згідно відповіді Новокодацького РВ від 18.04.2016 року ОСОБА_4 не значиться зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Згідно відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради від 13.12.2016 року здійснити реєстрацію ОСОБА_4 з 07.08.2010 року не вбачається можливим, оскільки така процедура Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою КМУ від 02.03.2016 року не передбачена. Однак, ОСОБА_4 зареєстрована за вказаною адресою з моменту свого народження, про що свідчить довідка КЖЕП № 25. У звязку з вказаними протиріччями заявник змушена звернутись до суду. Встановлення даного факту має юридичне значення, оскільки реєстрація місця проживання осіб в Україні є обовязковою.

Просила суд встановити факт реєстрації місця проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 з 07.08.2010 року та до теперішнього часу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її заяви, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення зміні, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30 липня 2010 року (а.с. 7). Від сумісного шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Згідно довідки про склад сімї № 2630 від 03.03.2015 року, виданої КЖЕП № 25 ДМР, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з 07.08.2010 року (а.с. 9).

У відповіді Новокодацького РВ в м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 18.04.2016 року зазначено, що за відомостями адресно-довідкового підрозділу в Дніпропетровській області ОСОБА_4 не значиться зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).

Згідно відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради від 13.12.2016 року здійснити реєстрацію місця проживання неповнолітньої ОСОБА_4 з моменту її народження з 07.08.2010 року не вбачається за можливе, оскільки така процедура Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207, не передбачена (а.с. 12-13).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що заявником в порушення вимог ст. ст. 10-11, 59-60 ЦПК України не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених у заяві, а саме: неможливості іншим шляхом підтвердити факт реєстрації місця проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 з 07.08.2010 року та до теперішнього часу та не зазначено з якою метою заявниці необхідно встановлення зазначеного факту.

З таким висновком суду повністю погодитись не можна.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

На підставі ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як було встановлено судом, згідно довідки про склад сімї № 2630 від 03.03.2015 року, виданої КЖЕП № 25 ДМР, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, є зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з 07.08.2010 року (а.с. 9).

На час народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстрація місця проживання здійснювалась за Тимчасовим порядком реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженим постановою КМУ від 16.01.2003 року № 35, п. 9 якого визначено, що новонароджені реєструються за заявою одного з батьків.

Виходячи з вищевказаних обставин, ОСОБА_4 вже є зареєстрованою за вказаною адресою.

Як вбачається з матеріалів справи, з невідомих причин за відомостями адресно-довідкового підрозділу в Дніпропетровській області ОСОБА_4 не значиться зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Заявницею не було надано суду належних та допустимих доказів звернення до Держаної міграційної служби України з метою врегулювання питання відсутності відомостей про реєстрацію місця проживання її дитини.

Районний відділ Державної міграційної служби України не виносив будь-яких процесуальних документів щодо вищевказаного питання про відсутність реєстрації дитини тощо, які б можна було оскаржити до вищестоящих органів або до суду.

Таким чином, звернення ОСОБА_2 до суду із заявою про встановлення факту реєстрації місця проживання є передчасним в розумінні ст. 16 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд на вказані обставини справи та вимоги закону уваги не звернув, належним чином не з'ясував усіх обставин справи та помилково відмовив у задоволенні заяви про встановлення факту з підстав ненадання доказів.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2017 року змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні заяви.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_5

ОСОБА_6