Справа № 2-598/11 Головуючий у 1 інстанції: Грушицький А.І.
Провадження № 22-ц/773/682/17 Категорія: 27 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Киці С.І., Стрільчука В.А.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 липня 2011 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось в суд із зазначеними позовними вимогами, посилаючись на те, що 28 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого позичальник отримав в банку кредит у сумі 163000,00 доларів США зі сплатою відсотків та інших платежів відповідно до умов договору (а.с.8-11).

На забезпечення виконання зобов'язань по даному кредитному договору 28 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та відповідачкою ОСОБА_3 укладено договір поруки за №0/1 (а.с.19).

Позичальник ОСОБА_2 не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 16 лютого 2010 року загальна сума заборгованості за кредитним договором складала 1273247,18грн.

В процесі розгляду справи позивачем збільшені позовні вимоги, а саме: ПАТ «УкрСиббанк» просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 1 444 820,08 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 липня 2011 року позов у даній справі задоволено.

Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в користь ПАТ «УкрСиббанк» 1 444 820 грн. 08 коп. боргу за договором про надання споживчого кредиту №0 від 28 вересня 2007 року.

Стягуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з кожного по 850 грн. судового збору та по 60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушенням норм матеріального права, просить дане рішення скасувати в частині стягнення з неї в користь ПАТ «УкрСиббанк» 1 444 820 грн.08 коп. боргу за договором про надання споживчого кредиту та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглядав справу у їх відсутності.

Апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як убачається із матеріалів справи, 28 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 163000 доларів США під 11,5 % річних з кінцевим терміном повернення 28 вересня 2022 року. Умовами договору передбачено, що відповідач зобов'язувався належним чином виконувати умови договору, в тому числі своєчасно погашати кредит шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1904,15 дол. США в день сплати ануїтетного платежу - 28 числа кожного календарного місяця строку кредитування (п. 1.2.2. договору).

Додатковою угодою до кредитного договору № 2 від 27.02.2009 року між позивачем та відповідачем був змінений кінцевий термін повернення кредиту, а саме: позичальник зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 27.09.2024 року, якщо не буде встановлений інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору (а. с. 12).

Позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання по договору кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком, яка станом на 16 лютого 2010 року складала 159116,12 доларів США, що за курсом Національного банку України на вказану дату становило 1273247,18 грн., з яких: основний борг - 157103,87 доларів США, що еквівалентно 1257145,17 грн., прострочені проценти - 1906,32 доларів США, що еквівалентно 15254,37 грн. Крім того, банком нарахована пеня в розмірі 105,93 дол. США, що еквівалентно 847,64 грн.

08 квітня 2011 року позивачем було подано клопотання про збільшення позовних вимог до 1 444 820,08 грн., позивач також просив стягнути з відповідачів державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (а. с. 79-80).

Суд першої інстанції своїм рішенням стягнув зазначену суму заборгованості за кредитом солідарно з позичальника та поручителя.

Відповідно до частини 1 статті 553, частин 1, 2 статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом також встановлено, що з метою забезпечення виконання позичальником ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором 28 вересня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, за яким відповідальність поручителя та позичальника за кредитним договором є солідарною.

Стягуючи заборгованість за кредитним договором солідарно як з позичальника так і з поручителя, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за договором кредиту, а тому він і поручитель ОСОБА_3 повинні відповідати перед кредитором як солідарні боржники за невиконання позичальником ОСОБА_2 своїх зобов'язань по кредиту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

При цьому суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апеляційної відповідача ОСОБА_3 про те, що на момент пред'явлення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника і поручителя порука була припинена з огляду на наступне.

Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно з роз'ясненнями, даними у пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосуваннями судами законодавства при вирішенні справ, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову.

Відповідно до частини 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України).

Разом із тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, в розумінні частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 3.1. укладеного між сторонами договору поруки від 28 вересня 2007 року передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором (а.с.19).

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення йому вимоги про погашення боргу за договором кредиту, так і пред'явлення до нього позову. При цьому, в разі пред'явлення вимоги до поручителя про повернення заборгованості за кредитним договором кредитор має звернутися в суд із позовом протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

В даній справі договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Крім того, судом встановлено, що у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 2 листопада 2009 року повідомлення - вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту і пов'язаних з ним платежів.

Позовні вимоги до позичальника і поручителя про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором пред'явлені банком 25 лютого 2010 року, тобто через 3 місяці і 23 дні після надіслання вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, кредитор звернувся в суд із позовом до поручителя про повернення заборгованості за кредитом протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 липня 2011 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді