Провадження №2/428/2610/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі головуючого судді - Журавель Т.С., при секретарі - Андрусишин Н.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Сєверодонецької міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовними вимогами до ОСОБА_2 про надання неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозволу на тимчасовий виїзд за кордон у супроводі її матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 або у супроводі її рідної сестри ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 без згоду та супроводу її батька ОСОБА_2, Російської Федерації, Турції (Турецька Республіка), Єгипту (Арабська Республіка Єгипет) строком на 1 рік з моменту набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони уклали шлюб 30.09.1995 року, від якого мають двох дітей: повнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.09.1999 року, проте з березня 2013 року шлюбні відносини між сторонами припинені у зв'язку з виїздом відповідача на заробітки до РФ, його точне місцезнаходження невідомо. Неповнолітня дитина мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач піклується про здоров'я дочки, її фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріально забезпечує дитину. Протягом останніх двох років відповідач іноді спілкується з позивачем виключно через мережу Інтернет. При цьому, відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення. У зв'язку із викладеним позивач просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон у супроводі її матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 або у супроводі її рідної сестри ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 без згоду та супроводу її батька ОСОБА_2, Російської Федерації, Турції (Турецька Республіка), Єгипту (Арабська Республіка Єгипет) строком на 1 рік з моменту набрання законної сили відповідним судовим рішенням

У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися. Позивач та її представник надали до суду заяву, в якій просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення, просив справу розглянути без його участі.

Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22.03.2011 року ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблено відповідний актовий запис № 260. Батьком записаний - ОСОБА_2, матір'ю - ОСОБА_1.

Суду надані письмові пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з яких вбачається, що вони знайомі з родиною ОСОБА_1. У 2011 році у них народилась дочка ОСОБА_3. ОСОБА_2 у 2014 році виїхав за кордон і з того часу не підтримує ніяких відносин з родиною. Дочку ОСОБА_3 виховує та матеріально утримує матір - ОСОБА_8

Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Згідно зі статтею 141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень ст. 151 СК України, вправі обирати самі.

Згідно з вимогами ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Стаття 154 СК України надає батькам право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Відповідно до вимог статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з вимогами частини третьої статті 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 із змінами та доповненнями, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 - «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно з ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Таким чином, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі вищенаведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном.

При вирішенні вказаної категорії справ предметом розгляду є: відповідність такої поїздки до іншої країни інтересам дитини (відпочинок, оздоровлення, розвиток, відвідування родичів тощо), ухилення батьком від надання згоди на таку поїздку, зазначення конкретної країни та конкретний період часу перебування у цій державі, тобто разову поїздку.

В позовній заяві позивач вказує, що неповнолітня ОСОБА_3, проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, в той час як відповідач не надав дозволу на виїзд їх дитини за кордон.

На підставі викладеного, у зв'язку з тим, що відповідач не дає згоди на виїзд за кордон України його неповнолітньої дитини, а такий тимчасовий виїзд дитини за кордон надасть їй можливість розвитку та відпочинку, буде здійснений в інтересах дитини, буде сприяти її всебічному розвитку і не буде суперечити діючому законодавству, а також не позбавить дитину права та можливості спілкуватися з батьком, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 0.0.878704295.1 від 24.10.2017 року про сплату судового збору в сумі 640 грн. 00 коп. Таким чином судом вбачається необхідність стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої суми судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Сєверодонецької міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька- задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд до Російської Федерації, Турції (Турецька Республіка), Єгипту (Арабська Республіка Єгипет) неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька - ОСОБА_2 у супроводі матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 або у супроводі її рідної сестри ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 терміном на 1 рік, з моменту набрання рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.С.Журавель