АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1081/17 Справа № 202/212/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Індустріальний відділ Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту, зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Індустріальний відділ Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту, зобовязання вчинити певні дії, мотивуючи тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 16 травня 2007 року було укладено кредитний договір, в забезпечення виконання зобовязань за яким, згідно договору іпотеки від 16 травня 2007 року, було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2

Вказували, що державним виконавцем Індустріального ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції 10 червня 2013 року при примусовому виконанні виконавчого провадження №38379972 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, а саме накладено арешт на квартиру, яка перебуває в іпотеці банку з 16 травня 2007 року.

Посилаючись на те, що арештом майна, яке було передано в іпотеку, порушені їх прав як іпотекодаржателів, просили суд ухвалити рішення, яким звільнити з-під арешту, накладеного державним виконавцем Індустріального ВДВС ДМУЮ на нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_2, а саме: 3-кімнатну квартиру, загальною площею 69,8 кв.м, що розташована у АДРЕСА_2. Заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, повязані з обмеженням ПАТ КБ «ПриватБанк» прав іпотекодержателя щодо цієї квартири та стягнути з відповідачів судові витрати.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 16 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №DNU0G100000192 на строк до 16 травня 2027 року.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_2 16 травня 2007 року було укладено договір іпотеки квартири, за яким було передано банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_3 (а.с.6-7).

Постановою державного виконавця Індустріального відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції від 10 червня 2013 року на виконання рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу на загальну суму 219.970 грн.76 коп. було накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_2 (а.с.8).

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що право позивача як іпотекодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняється не шляхом звільнення майна з-під арешту, а пріоритетним задоволенням його вимог, та позивачем не надано суду доказів того, що були порушені його права як іпотекодержателя.

Однак, погодитися з такими висновками та рішеннями суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неправильне застосування норм матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, що у відповідності до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03 червня 2016 року, за змістом частини четвертої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Згідно з ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року №5).

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Відповідно до абзацу другого ч.1 ст.1 Закону України «Про іпотеку» - під іпотекою слід розуміти вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації.

За змістом ст.ст.9,10 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Індустріального відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції від 10 червня 2013 року на виконання рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу на загальну суму 219.970 грн.76 коп. було накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_2 (а.с.8), в той час коли нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2, а саме, квартира АДРЕСА_4, 16 травня 2007 року передано банку в іпотеку у якості забезпечення належного виконання зобовязання ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором.

Колегія суддів звертає увагу та не, що згідно з ч.3 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягування на заставлене майно боржника може бути звернуто в разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Тобто, зазначені норми закону передбачають можливість задоволення вимог кредитора, які не забезпечені заставою/іпотекою, проте за певних умов, визначених наведеною вище нормою права.

Частиною 4 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладання арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться в заставі, роз'яснює заставодержателю право звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Отже, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно, але має довести, що заборгованість відповідача перед ним значно перевищує вартість предмета застави.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволені частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 69,7кв.м, житловою площею 46,6кв.м, що належить ОСОБА_2 на праві власності. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки. Початкову ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено (а.с.66-68).

Банк має право на захист свого права заставодержателя шляхом подання позову про зняття арешту із заставленого майна у разі накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями (ч.4 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження»).

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині звільнення з-під арешту, накладеного державним виконавцем Індустріального ВДВС ДМУЮ нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_2, а саме: квартири 249, загальною площею 69,8 кв.м, що розташована у м.Дніпро по вул.Березинська, будинок 28.

В той же час колегія суддів вважає, що позовні вимоги банку в частині заборони органам державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії повязані з обмеженням ПАТ КБ «ПриватБанк» іпотекодержателя є передчасно заявленими та необгрнутованими.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2016 року, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 1.446 грн. 90 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2016 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Індустріальний відділ Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Звільнити з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Індустріального відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_5, загальною площею 69,7 кв.м, житловою площею 46,6 кв.м, що належить ОСОБА_2 на праві власності.

В іншій частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 1.446 грн.90 коп. з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_4