УХВАЛА

Іменем україни

16 травня 2017 року справа № 521/7162/17

Суддя Малиновського районного суду міста Одеси Михайлюк О.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Державна служба інтелектуальної власності України про визнання права власності на майнові права інтелектуальної власності в порядку спадкування за законом, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа Державна служба інтелектуальної власності України про визнання права власності на майнові права інтелектуальної власності в порядку спадкування за законом.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання, зокрема, на те, до кого предявлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобовязаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на предявлення позову та дотримання процесуального порядку його предявлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

Враховуючи, що розгляд справи проводиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, позивачем відповідно до п. 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України не повно викладені обставин, якими обґрунтовуються вимоги й відсутні посилання на засоби їх доказування.

Так в позові не розяснено підстави залучення до участі у справі в якості третьої особи Державної служби інтелектуальної власності України, які права та обовязки виникнуть у неї відносно спадкового майна в розумінні ст. 35 ЦПК України.

Крім того, відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. При тому, що згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.05.2008 року відповідачами у такій справі є спадкоємці, які саме прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Позивач вказує, що вона та відповідач є спадкоємцями першої черги, однак не розяснює чи є відповідач спадкоємцем, який прийняв спадщину та яким чином, що впливає на визначенні підсудності розгляду справи.

Згідно з положенням ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Так як зміст позову - це вказівка позивача на спосіб захисту вже порушеного права (ст. 16 ЦК України), в позові не вказано якими діями саме відповідач не визнає, порушує чи оспорює права позивача.

Відповідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді справ про спадкування слід перевіряти наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилаються на відмову нотаріуса в оформленні спадкових прав, однак обґрунтована постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачем не надана.

Крім того, всупереч п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України в позовній заяві не зазначена ціна позову, щодо вимог майнового характеру.

В порушення ч. 5 ст. 119 ЦПК України позивачем не надано доказів, що підтверджують сплату судового збору у розмірі встановленому Законом України «Про судовий збір» щодо вимог майнового характеру, виходячи з дійсної вартості майнових прав.

На підставі викладеного, керуючись ст. 119, 121 ЦПК України, суддя -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Державна служба інтелектуальної власності України про визнання права власності на майнові права інтелектуальної власності в порядку спадкування за законом - залишити без руху, запропонувавши позивачу усунути недоліки вказані в мотивувальній частині ухвали не пізніше пяти днів з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_3

"16" травня 2017 р.