АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 2604/8340/12 Головуючий у 1 - й інстанції: Гончарук В.П.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи Відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації і реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання договору купівлі- продажу квартири недійсним і витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації і реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання добросовісним набувачем та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи Відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації і реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним і витребування майна з чужого незаконного володіння.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації і реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання добросовісним набувачем та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстраційного обліку.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення в повному обсязі первісного позову та про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, при недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Посилався на те, що в ході розгляду справи було доведено факт відчуження спірної квартири за договором купівлі-продажу не ним, як власником, а іншою невстановленою особою шляхом шахрайства, проте суд першої інстанції цій обставині належної оцінки не надав. Вказав, що за фактом незаконного оформлення на його ім'я свідоцтва про право власності на квартиру в порядку спадкування після смерті матері та підроблення інших документів наразі розслідується кримінальне провадження, в рамках якого будо проведено почеркознавчу експертизу та встановлено, що рукописний текст на договорі купівлі - продажу та інших, адресованих нотаріусу при вчиненні правочину, документах , виконано не ним, а іншою особою, а пред'явлений нотаріусу паспорт також є підробленим та містить відмінності від оригіналу. Вважає, що вказані обставини в сукупності в достатньому обсязі підтверджують, що оскаржуваний договір купівлі - продажу було укладено не ним, а іншою особою, а його дійсне волевиявлення на вчинення такого правочину було відсутнє, що є підставою для визнання цього договору недійсним. Вказав, що спірна квартира вибула з його володіння неправомірно, а тому, наявні правові підстави для її витребування від особи, у володіння якої вона перебуває зараз, що не було враховано судом першої інстанції. Посилався на відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки теперішній володілець квартири ОСОБА_6 знала про те, що колишній власник продовжує бути зареєстрованим в квартирі, яку вона мала намір придбати, проте не вчинила жодних дій, спрямованих на з"ясування причин, у зв'язку з якими він не знявся з реєстрації після продажу цього житла, хоча таким чином могла упередити настання для себе несприятливих наслідків у вигляді оспорювання правомірності набуття спірного майна у власність. Безпідставним вважає висновок суду про визнання його таким, що тратив право користування житловим приміщенням, оскільки укладений він його імені договір купівлі-продажу є недійсним, він продовжує бути власником свого житла і має передбачене законом право користуватися ним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_9 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7, представник ОСОБА_7 ОСОБА_11 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та представники третіх осіб Відділу громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації і реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_8 подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, інші причину своєї неявки не повідомили, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб,які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 26 березня 1997 року, ОСОБА_3 та його матері ОСОБА_12 в рівних долях належить квартира за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 28,68 кв.м..

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_12 померла.

Реєстрація факту смерті проводилася Відділом реєстрації смерті у місті Києві, про що складено актовий запис № 21 734 від ІНФОРМАЦІЯ_5. Заявником при реєстрації смерті виступав ОСОБА_13, яким було отримано свідоцтво про смерть ОСОБА_12.

03 червня 2010 року до Київської державної нотаріальної контори надійшла заява від імені ОСОБА_3 про прийняття спадщини за померлою ОСОБА_12. Вказана заява була посвідчена начальником Київського слідчого ізолятора УДДУ ПВП у місті Києві та Київській області Стареньким С.Є. та зареєстрована в реєстрі за № 15829.

За вказаною заявою від імені сина померлої ОСОБА_3 04 червня 2010 року Сьомою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 465.

Як вбачається з наявної в матеріалах спадкової справи № 465 копії паспорту серія НОМЕР_5 на ім'я спадкоємця ОСОБА_3, він містить суттєві відмінності від оригіналу паспорту, яким в дійсності документується особа позивача: у вказаному паспорті відсутня відмітка про використання його власником права на безоплатну приватизацію житла, відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», про сімейний стан, про видачу закордонного паспорта. Фотокартка по досягненню сорокап'ятирічного віку вклеєна на аркуші 3, а не на аркуші 5. Дата вклеювання фотокартки в оригіналі паспорту 25 березня 2009 року, в копії - 24 березня 2009 року.

05 жовтня 2011 року державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_3, відповідно до якого останній отримав у спадщину 1/2 частину квартири за адресою АДРЕСА_1. Номер свідоцтва в реєстрі № 2-2096.

Також судом встановлено, що крім заяви від імені ОСОБА_3 про прийняття спадщини, 02 червня 2010 року начальником Київського слідчого ізолятора УДДУ ПВП у місті Києві та Київській області Стареньким С.Є. було посвідчено довіреність з правом передоручення від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_16, якою надано право оформити спадкові права довірителя на майно, яке залишилося після смерті його матері, та право розпоряджатися (обмінювати, закладати, здавати в оренду) та продати за ціну та на умовах за розсудом повіреного належну довірителю квартиру за адресою АДРЕСА_1. Реєстраційний номер довіреності № 15830.

16 червня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною ВікторієюМихайлівною, за заявкою начальника Київського слідчого ізолятора УДДУ ПВП у місті Києві та Київській області Старенького С.Є., вказану довіреність зареєстровано в Єдиному реєстрі довіреностей.

23 червня 2010 року ОСОБА_16, діючи на підставі довіреності від 02 червня 2010 року з правом передоручення, уповноважив ОСОБА_18 оформити спадкові права ОСОБА_3 на майно, яке залишилося після смерті його матері ОСОБА_12. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою НаталієюМихайлівною та зареєстрована в реєстрі за № 115.

09 вересня 2010 року ОСОБА_16, діючи на підставі довіреності від 02 червня 2010 року з правом передоручення, уповноважив ОСОБА_20 оформити спадкові права ОСОБА_3 на майно, яке залишилося після смерті його матері ОСОБА_12. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою НаталієюМихайлівною та зареєстрована в реєстрі за № 486.

Також встановлено, що 15 серпня 2011 року Керівнику органу приватизації житла Дарницького району міста Києва від імені ОСОБА_3 було подано заяву про видачу дубліката свідоцтва про право власності на житло - квартиру за адресою АДРЕСА_1, що належить в рівних долях ОСОБА_3 та ОСОБА_12, у зв'язку з втратою оригіналу.

Разом з заявою було подано копію постанови Дільничного інспектора міліції Дарницького РУ ГУ МСВС України в м. Києві від 15 серпня 2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом втрати ОСОБА_3 оригіналу свідоцтва про право власності на житло - квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Розпорядженням Керівника органу приватизації житла Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації № 75/531-Д від 05 вересня 2011 року було вирішено видати ОСОБА_3 дублікат свідоцтва про право власності на житло - квартиру за адресою АДРЕСА_1.

21 вересня 2011 року вказаний дублікат було видано заявнику під розписку.

Також встановлено, що 27 вересня 2011 року від імені ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації і реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» було подано заяву № 177302 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності. На заяві № 177302 від 27 вересня 2011 року в графі «Заявник» рукописним текстом зазначено «ОСОБА_3» та проставлено особистий підпис.

27 вересня 2011 року від імені ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації і реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» було подано заяву № 177311 про надання інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно об'єкту нерухомого майна - квартири за адресою АДРЕСА_1. На заяві № 177311 від 27 вересня 2011 року в графі «Заявник» рукописним текстом зазначено «ОСОБА_3» та проставлено особистий підпис.

03 жовтня 2011 року державним реєстратором Ошейко Л.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 та заведено реєстраційну справу № 34773180.

06 жовтня 2011 року від імені ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації і реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» було подано заяву № 183884 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1, на підставі Свідоцтва про право на спадщину. На заяві № 183884 від 06 жовтня 2011 року в графі «Заявник» рукописним текстом зазначено «ОСОБА_3» та проставлено особистий підпис.

11 жовтня 2011 року державним реєстратором Чуприна Л.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 за заявою № 183884 в межах раніше заведеної реєстраційної справи № 34773180.

Як вбачається з наявної в матеріалах реєстраційної справи № 34773180 копії паспорту Серія НОМЕР_5 на ім'я заявника ОСОБА_3, він містить суттєві відмінності від оригіналу паспорту, яким в дійсності документується особа позивача: у вказаному паспорті відсутня відмітка про використання його власником права на безоплатну приватизацію житла, відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», про сімейний стан, про видачу закордонного паспорта. Фотокартка по досягненню сорокап'ятирічного віку вклеєна на аркуші 3, а не на аркуші 5. Дата вклеювання фотокартки в оригіналі паспорту 25 березня 2009 року, в копії - 24 березня 2009 року. Вказана копія ідентична копії паспорта, що міститься в матеріалах спадкової справи № 465.

14 жовтня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі- продажу квартири, відповідно до умов якого, продавець продав покупцю однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1, за ціною в розмірі 159 514,00 грн., що еквівалентно 20 000,00 доларів США. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 1227.

На вказаному договорі, що виготовлений на нотаріальному бланку із захистом, в графі «Продавець» рукописним текстом зазначено «ОСОБА_3» та проставлено особистий підпис.

В матеріалах нотаріальної справи, оформленої щодо посвідчення договору купівлі - продажу квартири від 14 жовтня 2011 року, наявний примірник договору в простому паперовому вигляді, на якому в графі «Продавець» рукописним текстом зазначено «ОСОБА_3» та проставлено особистий підпис.

При укладенні договору, приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від імені ОСОБА_3 було адресовано заяву про відсутність права користування квартирою за адресою АДРЕСА_1, у малолітніх та неповнолітніх дітей. На вказаній заяві в першій графі «Підпис» рукописним текстом зазначено «ОСОБА_3» та проставлено особистий підпис.

При укладенні договору, приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від імені ОСОБА_3 було адресовано заяву про відсутність у продавця зареєстрованих та фактичних шлюбних відносин і належність йому відчужуваної квартири за адресою АДРЕСА_1, на праві особистої власності. На вказаній заяві в першій графі «Підпис» рукописним текстом зазначено «ОСОБА_3» та проставлено особистий підпис.

Також при укладенні договору, приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від імені ОСОБА_4 було адресовано заяву про відсутність у покупця зареєстрованих та фактичних шлюбних відносин і належність витрачених на купівлю квартири коштів йому особисто. На вказаній заяві в другій графі «Підпис» рукописним текстом зазначено «ОСОБА_3» та проставлено особистий підпис.

Як вбачається з наявної в матеріалах нотаріальної справи копії паспорту серія НОМЕР_5 на ім'я продавця ОСОБА_3, він містить суттєві відмінності від оригіналу паспорту, яким в дійсності документується особа позивача: у вказаному паспорті відсутня відмітка про використання його власником права на безоплатну приватизацію житла, відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», про сімейний стан, про видачу закордонного паспорта. Фотокартка по досягненню сорокап'ятирічного віку вклеєна на аркуші 3, а не на аркуші 5. Дата вклеювання фотокартки в оригіналі паспорту 25 березня 2009 року, в копії - 24 березня 2009 року. Вказана копія ідентична копії паспорта, що міститься в матеріалах спадкової справи № 465 та реєстраційної справи № 34773180.

17 листопада 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі - продажу квартири, відповідно до умов якого, продавець продав покупцю однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1, за ціною в розмірі 240 433,00 грн.. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 2316.

Також судом встановлено, що постановою старшого слідчого Слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 20 серпня 2012 року було порушено кримінальну справу № 04-32646 за фактом незаконного заволодіння невстановленою особою шляхом шахрайства в період часу з 2010 року по 2011 рік квартирою за адресою АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3.

В ході досудового розслідування експертом Науково - дослідного експертно - криміналістичного центру ГУ МВС України в м. Києві було проведено експертне почеркознавче дослідження, за результатами якого складено Висновок експерта № 1572 від 18 січня 2013 року.

Згідно даного висновку, було встановлено, що рукописні записи «ОСОБА_3» в графі «Продавець» договору купівлі - продажу квартири від 14 жовтня 2011 року на нотаріальному бланку та на папері виконані не ОСОБА_3, а іншою особою. Питання щодо належності ОСОБА_3 особистого підпису, зазначеного в графі «Продавець» договору купівлі - продажу квартири від 14 жовтня 2011 року на нотаріальному бланку та на папері, не вирішувалося, оскільки досліджувані підписи та особисті підписи ОСОБА_3 мають непорівнювальний характер, тобто, різний (неспівставний) склад штрихів, що унеможливлює їх порівняння між собою і проведення дослідження.

Також встановлено, що рукописний запис «ОСОБА_3» від імені ОСОБА_3 на заяві, адресованій приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою. Питання щодо належності ОСОБА_3 особистого підпису, проставленого в заяві, адресованій приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, не вирішувалося, оскільки досліджувані підписи та особисті підписи ОСОБА_3 мають непорівнювальний характер, тобто різний (неспівставний) склад штрихів, що унеможливлює їх порівняння між собою і проведення дослідження.

Встановлено, що рукописний запис «ОСОБА_3» від імені ОСОБА_3 на заяві від імені ОСОБА_4, адресованій приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою. Питання щодо належності ОСОБА_3 особистого підпису, проставленого в заяві від імені ОСОБА_4, адресованій приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, не вирішувалося, оскільки досліджувані підписи та особисті підписи ОСОБА_3 мають непорівнювальний характер, тобто різний (неспівставний) склад штрихів, що унеможливлює їх порівняння між собою і проведення дослідження.

Встановлено, що рукописний запис «ОСОБА_3» від імені ОСОБА_3 в графі «Заявник» на заявах № 177302, № 177311, №183884, що містяться в реєстраційній справі Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації і реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» № 34773180, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою. Питання щодо належності ОСОБА_3 особистого підпису, проставленого в графі «Заявник» на заявах № 177302, № 177311, №183884, що містяться в реєстраційній справі Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації і реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» № 34773180, не вирішувалося, оскільки досліджувані підписи та особисті підписи ОСОБА_3 мають непорівнювальний характер, тобто різний (неспівставний) склад штрихів, що унеможливлює їх порівняння між собою і проведення дослідження.

Встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 в графі «Підпис» заяви від імені ОСОБА_3, датованої 02 червня 2010 року, щодо прийняття ним спадкового майна, що міститься в спадковій справі № 465/2010, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою.

Встановлено, що рукописний запис «ОСОБА_3» від імені ОСОБА_3 в графі «Підпис» заяви від імені ОСОБА_3, датованої 05 жовтня 2011 року, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, яка міститься в спадковій справі № 465/2010, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою. Питання щодо належності ОСОБА_3 особистого підпису, проставленого в графі «Підпис» заяви від імені ОСОБА_3, датованої 05 жовтня 2011 року, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, яка міститься в спадковій справі № 465/2010, не вирішувалося, оскільки досліджувані підписи та особисті підписи ОСОБА_3 мають непорівнювальний характер, тобто різний (неспівставний) склад штрихів, що унеможливлює їх порівняння між собою і проведення дослідження.

Також судом встановлено, що в період часу з 02 червня 2010 року по 20 серпня 2013 року ОСОБА_3 за обліковими даними картотеки в Київському СІЗО не рахувався, що підтверджується листом першого заступника начальника Київського слідчого ізолятора УДПС України в місті Києві та Київській області від 21 серпня 2013 року.

Згідно листа в.о. першого заступника начальника Київського слідчого ізолятора УДПС України в місті Києві та Київській області від 06 серпня 2014 року, в Київському слідчому ізоляторі відсутні будь-які відомості щодо реєстрації та посвідчення довіреності від імені ОСОБА_3, оскільки останній в період з 2009 по 2010 роки, згідно наявних облікових даних картотеки, в Київському слідчому ізоляторі не утримувався.

Вказана інформація підтверджена також листом начальника Київського слідчого ізолятора УДПС України в місті Києві та Київській області від 10 жовтня 2014 року, в якому зазначено, що Київським слідчим ізолятором довіреність від імені ОСОБА_3 не оформлювалася, в 2010 році така особа в ізоляторі не утримувалася.

Як встановлено з довідки Департаменту інформаційно - аналітичного забезпечення Міністерства внутрішніх справи України від 26 листопада 2012 року за вих. № 451-26112-12/00200, ОСОБА_3 на території України до кримінальної відповідальності не притягувався, засудженим (за кримінальними справами) не значиться та в розшуку не перебуває.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, треті особи Відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації і реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним і витребування майна з чужого незаконного володіння, ОСОБА_3, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 14 жовтня 2011 року, укладений з ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, та витребувати квартиру за адресою АДРЕСА_1 з чужого володіння шляхом виселення з неї ОСОБА_7, і передати позивачу. Посилався на те, що договір купівлі - продажу квартири від 14 жовтня 2011 року він не укладав, проставлений на ньому та на інших, адресованих нотаріусу, документах підпис йому не належить, тобто, волевиявлення власника на відчуження майна було відсутнє, а сам правочин вчинено внаслідок обману з боку невстановлених осіб, що є підставою вважати такий договір недійсним в силу положень ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України. Так як квартира вибула з володіння позивача неправомірно, шляхом протиправних шахрайських дій сторонніх осіб, наявні підстави для її витребування від теперішнього володільця і передачі власнику ОСОБА_3, а також для виселення проживаючої в ній ОСОБА_7, оскільки її реєстрація і проживання в даній квартирі порушує права позивача, як власника, на вільне володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивач самостійно вчиняв дії, спрямовані на отримання ряду документів, необхідних для вчинення правочину купівлі - продажу, факт належності йому виконаних на договорі підписів не спростовано, сам договір укладено з дотриманням визначеної законодавством процедури, а тому, посилання позивача на відсутність його волевиявлення на укладення такого договору є недоведеними, що свідчить про безпідставність позовних вимог. Так як в ході розгляду справи не було встановлено визначених ст. 388 ЦУК України підстав для витребування спірної квартири з володіння теперішнього власника, вказані вимоги також не підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, оскільки вони не відповідають вимогам закону та дослідженим судом доказам, з наступних підстав.

За принципом оцінки доказів, встановленим в статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так, як вбачається з досліджених судом доказів, підставою для відкриття спадкової справи за померлою ОСОБА_12 та оформлення права на спадщину слугувала заява від імені ОСОБА_3 від 02 червня 2010 року, посвідчена начальником Київського слідчого ізолятора УДДУ ПВП у місті Києві та Київській області Стареньким С.Є., при цьому, згідно наданої Київським слідчим ізолятором УДПС України в місті Києві та Київській області інформації, ОСОБА_3 в 2010 році в ізоляторі не утримувався, жодних документів від його імені не реєструвалося і не посвідчувалося.

Висновком криміналістичної почеркознавчої експертизи також підтверджено, що підпис, проставлений на адресованій Сьомій Київській державній нотаріальній конторі заяві про прийняття спадщини від 02 червня 2010 року виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою. Рукописний запис від імені ОСОБА_3 «ОСОБА_3», який є розшифровкою проставленого особистого підпису, на заяві, адресованій Сьомій Київській державній нотаріальній конторі заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину від 05 жовтня 2011 року також виконано не ОСОБА_3, а іншою особою. При цьому проставлений на даній заяві особистий підпис від імені ОСОБА_3 навіть візуально не наслідує дійсний підпис позивача, який міститься в його паспорті та який виконувався ним при наданні експериментальних зразків підпису експерту, що об'єктивно унеможливлює їх співставлення та порівняльне дослідження.

Також вбачається, що паспорт громадянина України на ім'я ОСОБА_3 серія НОМЕР_5, який пред'являвся до Сьомої Київської державної нотаріальної контори, містить суттєві відмінності від оригіналу паспорту, яким наразі документується особа ОСОБА_3, хоча їх серія, номер і дата видачі співпадають. Так, в наявній в спадковій справі копії паспорту відсутня відмітка про використання його власником права на безоплатну приватизацію житла, відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відсутня відмітка про сімейний стан, відсутня відмітка про видачу закордонного паспорта, фотокартка по досягненню сорокап'ятирічного віку вклеєна на аркуші 3, а не на аркуші 5, дата вклеювання цієї фотокартки в оригіналі паспорту 25 березня 2009 року, в копії - 24 березня 2009 року.

Проставлений в копії паспорту особистий підпис його власника співпадає з іншими підписами на адресованих Сьомій Київській державній нотаріальній конторі документах, проте повністю відрізняється за виглядом і принципом графічного виконання від особистого підпису ОСОБА_3, який виконано ним в оригіналі свого паспорту та на інших документах, які походять від нього особисто.

Надаючи вказаним доказам оцінку в сукупності і у взаємозв'язку, варто дійти висновку, що після смерті ОСОБА_12 до Сьомої Київської державної нотаріальної контори з приводу відкриття спадкової справи та оформлення права на спадщину звертався не спадкоємець ОСОБА_3, а інша особа.

Також, з досліджених судом копій документів з реєстраційної справи № 34773180, заведеної державним реєстратором Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації і реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» за заявою від імені ОСОБА_3 про проведення реєстрації права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1, вбачається, що проставлені на них особисті підписи заявника співпадають з підписами, виконаними невідомою особою в документах, що містяться в спадковій справі № 465 за померлою ОСОБА_12, та з підписом, що міститься на копії паспорта на ім'я ОСОБА_3, яка подавалася до Сьомої Київської державної нотаріальної контори. Від підпису позивача, що міститься в оригіналі його паспорту та інших документах, що походять від нього особисто, дані підписи повністю відрізняються.

Висновком криміналістичної почеркознавчої експертизи підтверджено, що вчинені рукописним текстом на адресованих Комунальному підприємству «Київське міське бюро технічної інвентаризації і реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» заявах розшифровки особистого підпису заявника «ОСОБА_3» виконані не позивачем, а іншою особою.

Наявна в матеріалах реєстраційної справи № 34773180 копія паспорту громадянина України на ім'я ОСОБА_3 серія НОМЕР_5, яка пред'являлася при проведенні реєстраційних дій, є тотожною тій копії, яка міститься в спадковій справі № 465, проте відрізняється від оригіналу паспорту ОСОБА_3, оскільки в ній відсутня відмітка про використання його власником права на безоплатну приватизацію житла, відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відсутня відмітка про сімейний стан, відсутня відмітка про видачу закордонного паспорта, фотокартка по досягненню сорокап'ятирічного віку вклеєна на аркуші 3, а не на аркуші 5, дата вклеювання цієї фотокартки в оригіналі паспорту 25 березня 2009 року, в копії - 24 березня 2009 року.

Надаючи вказаним доказам оцінку в сукупності і у взаємозв'язку, варто дійти висновку, що до Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації і реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» з приводу реєстрації права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1, звертався не її власник ОСОБА_3, а інша особа.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи заяви та розписки від імені ОСОБА_3, адресованих Керівнику органу приватизації житла Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, на них проставлено особистий підпис заявника, який співпадає з підписами, проставленими невідомою особою в документах, що адресовані Сьомій Київській державній нотаріальній конторі та Комунальному підприємству «Київське міське бюро технічної інвентаризації і реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», та з підписом на копії паспорта, яка наявна в матеріалах спадкової і реєстраційної справи. Від підпису ОСОБА_3, що міститься в оригіналі його паспорту та інших документах, що походять від нього особисто, дані підписи повністю відрізняються.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку наявним у справі доказам, на вищенаведені обставини уваги не звернув, результати проведеного криміналістичного почеркознавчого експертного дослідження до уваги не взяв, факт виконання розшифровки підпису на поданих від імені позивача документах не ним, а іншою особою, не врахував, в зв'язку з чим дійшов безпідставного висновку про те, що ОСОБА_3 самостійно та за власною волею вчиняв дії, спрямовані на збір і оформлення документів, необхідних для подальшого відчуження належної йому квартири за адресою АДРЕСА_1.

При цьому, не свідчить на користь такого висновку суду та обставина, що експертом при проведенні криміналістичного почеркознавчого дослідження не було встановлено, що особисті підписи на документах від імені ОСОБА_3 були виконані не ним, так як вбачається, що причиною не проведення такого порівняльного дослідження слугувала абсолютна відмінність наданих для порівняння підписів, їх неспівставність за графічним характером виконання і відсутність будь-яких співпадінь в складі штрихів.

Не може розцінюватися як доказ особистого звернення ОСОБА_3 для отримання документів і той факт, що заявником при такому зверненні подавався паспорт серія НОМЕР_5, виданий 22 березня 1997 року, так як вбачається, що копія паспорта, який пред'являвся, відрізняється від оригіналу паспорту, яким в дійсності документується особа ОСОБА_3, хоча їх серія, номер та дата видачі співпадають.

Як встановлено з досліджених судом оригіналів документів з нотаріальної справи, що оформлялася приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, при посвідченні оспорюваного договору купівлі - продажу від 14 жовтня 2011 року, на примірниках договору та на всіх інших, адресованих нотаріусу документах, підписи від імені ОСОБА_3 повністю співпадають з підписами, що наявні на копії паспорта та на документах, які містяться в спадковій і реєстраційній справах, заведених за заявами невідомої особи, і повністю відрізняються від підписів на оригіналі паспорту позивача та на інших документах, які підписувалося ним особисто.

Виконана рукописним текстом розшифровка особистого підпису ОСОБА_3 на примірниках договору купівлі - продажу від 14 жовтня 2011 року та на всіх інших, адресованих нотаріусу документах, виконана не ОСОБА_3, а іншою особою.

Наявна в матеріалах нотаріальної справи, що оформлялася приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 при посвідченні оспорюваного договору купівлі - продажу від 14 жовтня 2011 року, копія паспорту на ім'я ОСОБА_3, серія НОМЕР_5 є аналогічною копіям, що містяться в спадковій і реєстраційній справах, і відрізняється від оригіналу паспорту, яким в дійсності документується особа ОСОБА_3.

Оцінюючи зазначені докази в їх сукупності та у взаємозв'язку, виходячи з того, що при вчиненні договору купівлі - продажу всі рукописні тексти на документах були виконані іншою особою, а не дійсним власником майна, а особисті підписи від імені ОСОБА_3, як продавця, за графічним виглядом та характером виконання повністю відрізняються від його дійсного особистого підпису, що виключає навіть можливість їх співставлення і порівняння, колегія суддів приходить до висновку, що при укладенні договору купівлі - продажу від 14 жовтня 2011 року у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 була присутня інша особа, а не власник відчужуваного майна ОСОБА_3.

Так, частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За правилом ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та двохсторонніми, багатосторонніми (договори).

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частина 3 ст. 203 ЦК України передбачає, що волевиявлення учасника правочину на його вчинення має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятоюта шостою статті 203цього Кодексу.

Оскільки наявні в матеріалах справи та досліджені судом докази в сукупності свідчать про те, що як при оформленні необхідних для укладення договору купівлі - продажу від 14 жовтня 2011 року документів, так і при укладенні самого договору в якості власника відчужуваного майна діяв не ОСОБА_3, а інша невідома особа, а також враховуючи, що безпосереднє підписання договору позивачем не здійснювалося, на користь чого свідчить висновок експерта про виконання наявних на договорі рукописних текстів від імені продавця не позивачем ОСОБА_3, колегія суддів приходить до висновку про те, що у позивача не було волевиявлення на продаж належної йому квартири за адресою АДРЕСА_1.

Так як в ході розгляду справи було встановлено відсутність у ОСОБА_3 дійсного волевиявлення, спрямованого на вчинення правочину по відчуженню квартири за адресою АДРЕСА_1, виходячи з положень статті 215 ЦК України, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі - продажу від 14 жовтня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстрованого в реєстрі за № 1227, недійсним.

Одночасно, колегія суддів відхиляє доводи позивача про визнання договору купівлі - продажу від 14 жовтня 2011 року недійсним з підстави, передбаченої ст. 230 ЦК України, у зв'язку з вчиненням правочину під впливом обману, з огляду на таке.

Так, стаття 230 ЦК України передбачає, що у разі, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

З сукупного аналізу зазначених положень закону та наданих роз'яснень варто зробити висновок, що обман, як підстава недійсності правочину, може мати місце, якщо сторона правочину не заперечує факт його вчинення, проте посилається на введення її іншою стороною в оману щодо обставин, які мають істотне значення і впливають на вчинення правочину.

В даному випадку ОСОБА_3 правочин по відчуженню квартири за адресою АДРЕСА_1 шляхом її продажу взагалі не вчиняв, до нотаріуса з цього приводу не звертався та договір не підписував, а тому, обману з боку іншої сторони правочину, в розумінні ст. 230 ЦК України, в даному випадку бути не може.

Стосовно позовних вимог про витребування квартири за адресою АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_6, виселення з неї ОСОБА_7 і передачі законному власнику, колегія суддів зазначає наступне.

Так, статтею 388 глави 29 «Захист права власності» ЦК України передбачено, що у разі, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Верховний Суд України в правовій позиції від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15, яка, в силу ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для врахування судами при застосуванні таких норм права, роз'яснив, що положення ст. 216 ЦК України щодо двосторонньої реституції не можуть застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. В такому випадку захист прав власника відбувається шляхом подання віндикаційного позову. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово - правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У такому разі майно може бути витребувано у особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема і від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Як встановлено в ході розгляду справи та підтверджується дослідженими судом доказами, ОСОБА_3 не підписував і не укладав договір купівлі - продажу від 14 жовтня 2011 року, а від його імені, позиціонуючи себе як власника, діяла інша невстановлена особа, тобто, квартира за адресою АДРЕСА_1 вибула з володіння законного власника у володіння ОСОБА_4 за недійсним договором, в зв'язку неправомірними шахрайськими діями сторонніх осіб, за фактом чого правоохоронними органами здійснюється досудове розслідування.

В подальшому, між ОСОБА_4, який не набув права власності і права на відчуження цієї квартири, оскільки отримав її за недійсним правочином, та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі - продажу від 17 листопада 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, за яким квартира за адресою АДРЕСА_1 перейшла у володіння ОСОБА_6.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає доведеним факт того, що ОСОБА_6 придбала спірну квартиру за відплатним договором у особи, яка не мала права її відчужувати, одночасно з володіння законного власника ця квартира вибула не з його волі, а у зв'язку з неправомірними діями сторонніх осіб, що є підставою для витребування такого майна від добросовісного набувача в порядку, передбаченому ст. 388 ЦК України та свідчить про обґрунтованість таких позовних вимог ОСОБА_3.

Стаття 41 Конституції України закріпила, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За правилом ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Після підписання договору купівлі-продажу від 17 листопада 2011 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_6, остання вселила до квартири ОСОБА_3 свою доньку, що підтверджується довідкою за формою № 3 Житлової ремонтно-експлуатаційної організації № 416 від 29 березня 2012 року про реєстрацію і проживання в цій квартирі ОСОБА_7.

Таким чином, враховуючи, що законний власник квартири за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 має гарантоване законом право вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а реєстрація і проживання сторонньої йому особи, якою є ОСОБА_7, в належній йому квартирі обмежує позивача в можливості в повному обсязі реалізовувати свої права власника, колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги позивача про виселення ОСОБА_7 з належного йому житла.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації і реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання добросовісним набувачем та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, ОСОБА_6 посилалася на те, що обставини, які передували купівлі спірної квартири, їй не були відомі, на момент укладенні договору купівлі - продажу квартира не перебувала під арештом чи під забороною відчуження, сам правочин вчинено з дотриманням всіх, передбачених законом, вимог, а тому вона правомірно отримала дане житло у власність. Одночасно, реєстрація в квартирі за адресою АДРЕСА_1 колишнього власника ОСОБА_3 порушує її права на вільне володіння, користування і розпорядження придбаним майном, а тому його варто визнати таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги частково і, визнаючи ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстраційного обліку, суд першої інстанції виходив з того, що доказів на підтвердження недійсності первісно укладеного договору купівлі - продажу від 14 жовтня 2011 року позивачем ОСОБА_3 не було надано, в подальшому спірна квартира правомірно перейшла у власність ОСОБА_6, а тому, її права, як власника, на вільне володіння, користування і розпорядження придбаним майном підлягають судовому захисту шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування спірним житлом.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки він не відповідає вимогам закону та дослідженим судом доказам, з наступних підстав.

Так, за змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 150 ЖК УРСР передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ним, нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Жилі будинки (квартири), що є приватній власності громадян, не можуть бути у них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком, квартирою крім випадків, встановлених законом. (стаття 155 ЖК УРСР)

Оскільки договір купівлі - продажу квартири від 14 жовтня 2011 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, є недійсним в силу положень ст.ст. 203, 215 ЦК України, враховуючи, що позивач ОСОБА_3 правочин по відчуженню належної йому квартири не вчиняв та продовжує вважатися її власником, він має визначений законодавством обсяг прав щодо цього майна, зокрема, право вільно ним користуватися.

ОСОБА_6, яка отримала спірну квартиру у володіння за правочином, вчиненим з особою, яка не мала права на відчуження цього майна, не може вважатися її власником.

За таких обставин, враховуючи, що вибуття квартири АДРЕСА_1 з фактичного володіння ОСОБА_3 відбулося внаслідок неправомірних дій сторонніх осіб, при цьому право ОСОБА_3 на користування цією квартирою, як складове права власності, в силу положень ст. 41 Конституції України, ст. 317 ЦК України є непорушним, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги зустрічного позову ОСОБА_6 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування спірною квартирою не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації і реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання її добросовісним набувачем, суд першої інстанції посилався на те, що вона є власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу, а тому судом не встановлено обставин, які б підтверджували вимоги зустрічного позову про визнання ОСОБА_6 добросовісним набувачем майна.

Колегія суддів з таким висновком суду погодитись не може, з огляду на наступне.

В розумінні положень статті 388 ЦК України, добросовісним є набувач, який придбав майно за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати.

Звертаючись до суду з віндикаційним позовом, витребовуючи спірну квартиру від ОСОБА_6 в порядку вимог ст. 388 ЦК України, ОСОБА_3 виходив з того, що вона є добросовісним набувачем, тобто вказаний правовий статус ОСОБА_6 у даних правовідносинах ніким не оспорюється і додаткового визнання за рішенням суду не потребує.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вимоги зустрічного позову в частині визнання ОСОБА_6 добросовісним набувачем задоволенню не підлягають.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 є обґрунтованими, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири від 14 жовтня 2011 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, витребування квартири АДРЕСА_1 від ОСОБА_6 та передачу власнику ОСОБА_3, виселення ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1, та про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6.

Крім цього, враховуючи, що судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення первісного позову і відмову в задоволенні зустрічного, вирішенню також підлягає питання щодо відшкодування судових витрат.

Так, згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами за позовом ОСОБА_3 є покупець за договором купівлі - продажу квартири від 14 жовтня 2011 року ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, яка посвідчувала цей договір, покупець за договором купівлі - продажу квартири від 17 листопада 2011 року ОСОБА_6, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, яка посвідчувала цей договір, та фактичний мешканець спірної квартири ОСОБА_7.

Разом з тим, в цивільно - правових відносинах між особами нотаріуси виступають не як їх сторона, а як публічні особи, яким державою надано повноваження щодо посвідчення прав та фактів, що мають юридичне значення.

Тобто, приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та ОСОБА_8 не є сторонами спірних правовідносин, які виникли між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а тому, відсутні правові підстави для покладення на них обов'язку відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати.

З огляду на таке, судові витрати, яких зазнав ОСОБА_3, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні до суду позову ОСОБА_3 було сплачено судовий збір в розмірі 1595,00 грн., а при поданні апеляційної скарги - 1754,50 грн..

Враховуючи вищевикладене, оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено в повному обсязі, понесені ним судові витрати на загальну суму 3349,50 грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення цієї суми з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частках з кожного, а саме по 1 116,5 грн..

Керуючись ст.ст. 203, 215, 317, 319, 388, ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи Відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації і реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним і витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити.

Визнати недійсним Договір купівлі - продажу квартири від 14 жовтня 2011 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 1227.

Витребувати квартиру АДРЕСА_1 від ОСОБА_6 та передати власнику ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Виселити ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації і реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання добросовісним набувачем та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) у відшкодування сплаченого судового збору 1 116,5 грн..

Стягнути з ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) у відшкодування сплаченого судового збору 1 116,5 грн..

Стягнути з ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_4) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) у відшкодування сплаченого судового збору 1 116,5 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: