Справа № 495/6574/16-ц
З а о ч н е р і ш е н н я
10 квітня 2017 року м. Білгород-Дністровський
Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого - одноособово судді Боярського О.О.
при секретарі Рачицькій І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,
Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, та після уточнення своїх позовних вимог просить суд: визнати незаконними дії ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 по вчиненню перешкод у вселенні та користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою №43 по вул. Сонячній, 7 в м. Білгород-Дністровському Одеської області; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 5200 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.
В судове засідання представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 надав письмову заяву відповідно до якої просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує, у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не зявилася, про час, місце судового засідання повідомлялася належним чином, причина неявки суду не відома.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд прийшов до наступного.
Судом встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.11.2014 року по справі №495/5389/14-ц позов ОСОБА_1 був задоволений частково, вказане рішення було змінено рішенням апеляційного суду Одеської області від 29.01.2015 року. Вирішено вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1; та зобов'язано відповідача не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою №43 по вул. Сонячній, 7 в м. Білгород-Дністровському Одеської області.
Рішення було пред'явлено до примусового виконання.

Відповідно до ст. 14 Конституції України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і за її межами.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що відповідач по справі чинить їй перешкоди у доступі до квартири АДРЕСА_1, а саме зачинила двері квартири на замок та не впускає останню у квартиру, чим також порушує її конституційні права, які кореспондуються з приписами ст. 47, 48 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Той факт, що відповідач чинить позивачу перешкоди у доступі до квартири АДРЕСА_1 підтверджується зверненнями позивача з цього приводу до СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, на підставі чого 26.12.2015 року були внесені відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України (матеріалами кримінального провадження №0003633 оглянуті в судовому засіданні).

Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача позивач позбавлена можливості в повній мірі здійснювати свої права на користування вищезазначеним нерухомим майном.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання незаконними дій ОСОБА_2 по вчиненню перешкод у вселенні та користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою №43 по вул. Сонячна, 7 в м. Білгород-Дністровському Одеської області є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 5200 грн., то вони не підлягають задоволенню з огляду на їх недоведеність.

Так, відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 судам роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивач зазначає, що у зв'язку з протиправними діями відповідача, а саме здійснення останньою перешкод позивачу у вселенні та користуванні квартирою, ОСОБА_1 з 20.08.2015 року вимушена орендувати житло для проживання і сплачувати за нього орендну плату в розмірі 400 грн. щомісяця, тобто з 20 листопада 2014 року по 20 листопада 2016 року ОСОБА_1 було сплачено за житло 5200 грн.

У відповідності до ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними та допустимими.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Позивач, всупереч викладеним нормам цивільно процесуального законодавства, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо оренди нею будь-якого житла та сплату орендної плати в розмірі 5200 грн.

У відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необгрунтованість та безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення на її користь матеріальної шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.5 постанови від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, причинного зв'язку з протиправними діями заподіювача і вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що внаслідок дій відповідача їй було завдано фізичних та душевних страждань та не обгрунтувала в чому саме вони полягали.

З огляду на вищевикладене вимога ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди є необґрунтованою і недоведеною.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 23, 317, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 1, 10, 11, 15, 60, 88, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконними дії ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 по вчиненню перешкод у вселенні та користуванні житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: