Номер провадження: 22-ц/785/4306/17
Головуючий у першій інстанції Роїк Д. Я.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Драгомерецького М.М.

суддів: Черевка П.М.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Бахірко А.Г.,

за участю: позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про закриття апеляційного провадження по цивільній справі за апеляційною скаргою Одеської міської ради на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2014 року та ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 09 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

07 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

Посилаючись на те, що 08 червня 2013 року на підставі договору купівлі - продажу, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, позивач придбала однокімнатну квартиру АДРЕСА_1

Даний правочин був оформлений у простій письмовій формі та відповідно до якого відповідачка зобов'язалась на протязі двох місяців оформити всі необхідні право установчі документи для подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі продажу.

ОСОБА_7 придбала квартиру у ОСОБА_5, яка булла власником на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14.10.2010 року.

На теперішній час з метою поліпшення своїх житлових умов ОСОБА_3 за власні кошти реконструювала дану квартиру. Однак позивач позбавлена права розпорядитися нею, як власник майна так як на час звернення до суду відповідач ОСОБА_6 відмовляється від реєстрації квартири в добровільному порядку, а тому позивач звернулась до суду з позовом про визнання договору дійсним та визнання права власності на вказану вище квартиру.

Справа розглянута за відсутності відповідачів.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.10.2014 року позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 09 лютого 2015 року внесено виправлення в заочне рішення суду у зазначенні номеру будинка, в якому знаходиться спірна квартира, а саме з НОМЕР_1 на НОМЕР_2

В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить скасувати заочне рішення та ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання апеляційної інстанції, 09 листопада 2017 року інстанції сторони по справі не з'явились, однак про розгляд справи вони сповіщались належним чином, тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає подальшому розгляду справи та їх доступі до суду апеляційної інстанції.

Перед початком розгляду справи, представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надав до суду клопотання про закриття апеляційного провадження по даній справі у зв'язку із порушенням Одеською міською радою строку на подання апеляційної скарги встановленого ч. 3 ст. 297 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 292 ЦПК України право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції мають сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

З матеріалів справи вбачається, що заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси оголошено 07 жовтня 2014 року (а.с. 133-134).

Ухвала Малиновського районного суду м. Одеси про виправленні описки у судовому рішення постановлена 09 лютого 2015 року (а.с. 144).

Одеська міська рада оскаржила в апеляційному порядку вказані судові рішення 29 березня 2017 року, тобто більш чим через два роки (а.с. 166-171).

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження в разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.

Зазначене положення закону поширюється на апеляційні скарги подані з 14 січня 2012 року, тобто з дати набрання чинності Законом України від 20 грудня 2011 року №4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», яким внесено відповідні зміни до статті 297 ЦПК України.

Стабільність судового рішення як його правова характеристика є гарантією його правової дії, його правової визначеності.

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Як випливає з рішення Європейського суду у справі "Брумареску проти Румунії" від 28 жовтня 1999 року № 2834/95, 61, 62, дія гарантій статті 6 не завершується із винесенням остаточного рішення у справі. Як відзначив суд у цій справі "право на справедливий судовий розгляд у суді, як воно гарантується частиною 1 статті 6, має тлумачитися у світлі преамбули Конвенції, яка проголошує, серед іншого, принцип верховенства права як спільну спадщину Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який вимагає, серед іншого, щоб остаточне вирішення судом спору не ставилося під сумнів (принцип правової визначеності як складова справедливого судового розгляду).

Європейський суд з прав людини у низці своїх інших рішень, зокрема, у справі «Рябих проти Росії» від 24 липня 2003 року, у справі «Праведна проти Росії» від 18 листопада 2004 року, у справі «Радчіков проти Росії» від 24 травня 2007 року, у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, у справі «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, у справі «Волосюк проти України» від 29 червня 2006 року також виводить принцип права як «принцип правової визначеності», який вимагає, щоб «остаточне рішення суду не ставилося під питання». Це означає, що суд та інші органи державної влади після ухвалення остаточного рішення не мають права на звернення на перегляд рішення суду, що стосується також посадових осіб органів державної влади, які участі у справі не брали. Тобто, повторний розгляд справи по суті саме за зверненням органів влади чи місцевого самоврядування, а також їх посадових осіб є порушенням принципу правової визначеності.

Усуваючи розбіжності у застосуванні частини першої статті 292, частини третьої статті 297 ЦПК України, Верховний Суд України у постанові від 22 лютого 2017 року у справі №6-2054цс16 дійшов до такого правового висновку: «аналізуючи відповідність обставин справи та дій державних органів відповідно до Конвенції, ЄСПЛ у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) рішенні підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Також ЄСПЛ зазначив, що повноваження державних органів з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, які не обмежено жодними часовими рамками, мають суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Положення частини третьої статті 297 ЦПК України щодо обмеження органів державної влади та місцевого самоврядування в оскарженні судових рішень річним строком з моменту їх проголошення сприяють тому, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов'язків.

Аналізуючи вищезазначені практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду України, зазначені обставини справи, колегія суддів вважає, що право на апеляційне оскарження судового рішення, у даному випадку органом місцевого самоврядування, не є абсолютним й може бути обмежено законом.

Отже, оскільки на день звернення Одеської міської ради з апеляційною скаргою - 29 березня 2017 року - була чинною редакція ч. 3 ст. 297 ЦПК України, відповідно до якої встановлено преклюзивний річний строк на апеляційне оскарження судових рішень органом місцевого самоврядування незалежно від причин поважності пропуску такого строку, а апеляційну скаргу подано останнім після спливу більш ніж два роки, колегія суддів, враховуючи, що зазначені обставини були встановлені після відкриття апеляційного провадження, вважає, що є законні підстави для поставлення ухвали про закриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 292, 297, 303, 307, 310, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про закриття провадження задовольнити.

Закрити провадження по цивільній справі за апеляційною скаргою Одеської міської ради на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07.10.2014 року та на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 09 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Р.Д. Громік