УХВАЛА

іменем україни

10 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - відділ містобудування та архітектури Вознесенської міської ради Миколаївської області, про усунення перешкод у здійсненні права користування майном за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 19 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що він є власником садиби (земельної ділянки з розташованими на ній житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами) по АДРЕСА_1, відповідачі - власниками суміжної садиби АДРЕСА_2.

Відповідачі без належної проектної документації, з грубими порушеннями будівельних та санітарних норм, правил добросусідства, без погодження з власниками суміжних земельних ділянок влаштували вигрібну яму на відстані 5,3 м від стін належного йому житлового будинку та 10,4 м від належного останньому колодязя. Вигрібна яма є негерметичною, з'єднана каналізаційними трубами з санвузлом, її використання за призначенням створює загрозу забруднення підземних вод та може призвести до наявності постійних неприємних запахів під вікнами його будинку.

Його численні звернення безпосередньо до ОСОБА_4, ОСОБА_6, а також до міського голови та органів архітектуро-будівельного контролю з приводу усунення порушень позитивних результатів не принесли.

З урахуванням зазначеного позивач просив зобов'язати відповідачів засипати вигрібну яму та демонтувати каналізаційні труби від санвузла до вигрібної ями.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19 липня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач не довів, що відповідачі порушують його права.

З такими висновками судів повністю погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 25 січня 1986 року ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та власником земельної ділянки площею 0,0950 га за вказаною адресою відповідно до державного акта про право приватної власності на землю від 7 червня 1993 року.

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є власниками житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 20 січня 2002 року та земельної ділянки площею 0,0873 га за вказаною адресою відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 4 грудня 2009 року.

Відповідно до будівельного паспорту від 14 травня 2015 року відповідачі проводять реконструкцію житлового будинку літ. А-1 з розширенням за рахунок прибудови розміром 2,50 x 4,43 м (після реконструкції житлова площа буде складати 39,00 кв. м), загальна площа 57,20 кв. м) та реконструкцію літньої кухні під літ. Б-1 з розширенням за рахунок прибудови розміром 3,00 х 5,5 м, будівництво вигрібної ями. Про початок будівельних робіт повідомили державну архітектурно-будівельну інспекцію у Миколаївській області.

Відповідно до ст. ст. 90, 91 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких перешкод та порушень його прав на землю та відшкодування завданих збитків, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, щоб не створювати незручності сусідам.

Відповідно до ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно зі ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Відповідно до ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу. Якщо дії сусіда є неправомірними та не відповідають умові заподіяння якнайменших незручностей, такі дії підлягають припиненню.

Статтею 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено обов'язки громадян, які пов'язані з бережливим ставленням до природи, її охорони та раціонального використання її багатств відповідно до вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища; одним з обов'язків є непорушення екологічних прав та законних інтересів інших громадян.

Відповідно до п.п. 2.21, 2.22 Наказу Міністерства охорони здоров'я України «Про затвердження державних санітарних норм та правил утримання населених місць» від 17 березня 2011 року № 145, рідкі відходи, що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах), вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку.

Вигреби повинні бути відділені від стін житлових та громадських будівель і споруд на відстані не менше 20 м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства.

Із листа виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 15 липня 2015 року вбачається, що 13 липня 2015 року комісією було повторно обстежено земельну ділянку по АДРЕСА_2 та встановлено, що на відстані приблизно 5,30 м від вікна житлового будинку позивача та на відстані 10,40 м від його водозабірної свердловини встановлено вигрібну яму, яка закрита залізобетонною кришкою з вмонтованим отвором.

Суди у порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України наведене не врахували, не дали оцінку тому, чи вигрібна яма влаштована відповідачами відповідно до санітарних та будівельних норм та чи може в подальшому таке влаштування завдати шкоди позивачу та дійшов до передчасного висновку про відмову у позові.

За таких обставин, ураховуючи, що судами не встановлені всі фактичні обставини від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судові рішення відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягаютьскасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 19 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта