Справа № 386/527/17
Провадження № 2/386/367/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року смт. Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Гут Ю. О.

секретаря судового засідання Корніцької Л.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Агрофірми «Хлібороб» у формі товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_3 та товариства з обмеженою відповідальністю «Союзнатурпродукт», третя особа приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсними договорів оренди землі та визнання укладених додаткових угод,

встановив:

Агрофірма «Хлібороб» у формі товариства з обмеженою відповідальністю звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та товариства з обмеженою відповідальністю «Союзнатурпродукт» про визнання недійсними договорів оренди землі та визнання укладених додаткових угод, посилаючись на те, що 27 серпня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Зоря», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 було укладені договори оренди землі № 405 і № 405/1, за яким остання передала товариству в оренду земельні ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,41 га і 2,43 га, які знаходяться на території Грузької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, строком на 5 років з дня набрання чинності цими договорами.

Державну реєстрацію зазначених договорів було проведено Голованівським реєстраційним офісом КРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено записи від 14.12.2009 року за № 04:09:368:00964/00965.

18 листопада 2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Зоря» та ОСОБА_3 були укладені додаткові угоди до договорів оренди землі № 405 і № 405/1, за якими було продовжено строк оренди земельних ділянок до 31 серпня 2016 року. Додаткові угоди до договорів оренди землі № 405 і № 405/1 були зареєстровані 30.03.2012 року і 20.08.2012 року .

Позивач зазначає, що пунктом 3.2. договорів оренди земель № 405 і № 405/1 погоджено, що після закінчення строку дії договору, орендар має переважне право поновлення його на новий строк, у звязку з чим орендар повинен не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договорів повідомити письмово орендодавця про намір продовжити їх дію, що узгоджується з нормами ч. 1 ст. 777 ЦК України та ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Позивач належним чином виконує умови договорів оренди землі, вчасно розраховується та виплачує орендну плату, продовжує користуватися орендованими земельними ділянками та 12.07.2016 року направив ОСОБА_3 листи-повідомлення про намір поновити договори оренди землі, до яких було долучені Додаткові угоди в яких прописувались основні пункти договору та запропоновано збільшити орендну плату, відносно договорів оренди землі № 405 і № 405/1 до рівня 7% від нормативної грошової оцінки землі, а також визначити строк дії договору до 31 грудня 2026 року. В даний час ОСОБА_3 відповіді на листи-повідомлення не надала, однак позивач і надалі використовує орендовані земельні ділянки та здійснює всі умови договорів оренди землі № 405 і № 405/1.

Позивач в позові вказує, що він звернувся до суду оскільки дізнався про те, що 07.06.2016 року державним реєстратором приватним нотаріусом ОСОБА_4 було проведено реєстрацію договорів оренди землі від 06.06.2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Союзнатурпродукт», тих самих земель, які вже орендує позивач. Умови договорів оренди земель укладених 06.06.2016 року між відповідачами значно гірші ніж умови запропоновані позивачем, що призвело до порушення його переважного права перед іншими особами на укладення договорів оренди земель на новий строк. Нові договори оренди землі укладені між відповідачами на той самий обєкт нерухомості, призвів до передачі в оренду одних і тих же земельних ділянок за двома різними договорами, а тому мають бути визнані недійсними. Позивач зазначає, що відповідачами було порушено його переважне право на поновлення договорів, та посилаючись на ст. 33 Закону України «Про оренду землі», вважає, що мають бути визнані укладені додаткові угода між позивачем та ОСОБА_3 направлені останній листами-повідомленнями.

У звязку з наведеним, позивач просить визнати недійсним договір оренди землі від 06.06.2016 року, укладений між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Союзнатурпродукт» зареєстрований державним реєстратором - приватним нотаріусом ОСОБА_4 Номер запису про інше речове право №14862634 від 07.06.2016 року.

Визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі №405 від 27.08.2008 року зареєстрованого 14.12.2009 року за № 04:09:368:00964, з моменту набрання чинності судового рішення на умовах визначених додатковою угодою.

Визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі №405/1 від 27.08.2008 року зареєстрованого 14.12.2009 року за № 04:09:368:00965, з моменту набрання чинності судового рішення на умовах визначених додатковою угодою.

Представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2. подано заперечення на позов, в якому зазначила, що не заперечує щодо визнання недійсними договорів оренди землі від 06.06.2016 року, укладених між відповідачами. Зазначила, що такі договори ОСОБА_3 не укладала, а про їх існування дізналась лише в червні 2016 року, у звязку з чим звертався до поліції та Міністерства юстиції України. В жодній установі немає таких договорів оренди землі, реєстрація договорів відбулася без наявності самих договорів, а тому такі договори мають бути визнані недійсними також через відсутність волевиявлення ОСОБА_3 Позовні вимоги в частині визнання укладених додаткових угод вважає необґрунтованими, оскільки спірні договори не укладались ОСОБА_3, а тому не порушують переважне право позивача у розумінні ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Крім того, такі договори були зареєстровані до направлення позивачем на адресу ОСОБА_3 повідомлення про намір поновлення договорів оренди землі. Позивач в позові просить визнати спірні договори оренди земель не з тих підстав, що договори порушують його переважне право, а з підстав, що нові договори укладено в період попередніх договорів. Вважає, що додаткові угоди не можуть бути визнані укладеними , оскільки сторони є вільними в укладенні договору, а ОСОБА_3 не виявила бажання укладати додаткові угоди . Просить в задоволенні позову в частині визнання укладеної додаткової угоди відмовити.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та суду пояснив, що 27 серпня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Зоря», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 було укладені договори оренди землі № 405 і № 405/1, за яким остання передала товариству в оренду земельні ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,41 га і 2,43 га, які знаходиться на території Грузької сільської ради Голованіського району Кіровоградської області, строком на 5 років з дня набрання чинності цими договорами. Строк договорів оренди землі, з урахуванням додаткових угод від 18.11.2011 року, було визначено до 31.08.2016 року. 13.07.2016 року, тобто не пізніше ніж за один місяць до закінчення договорів оренди земель, позивач повідомив ОСОБА_3. про намір продовжити договірні зобовязання, на що остання відмову не надала, у звязку з чим позивач має переважне право на поновлення цих договорів оренди. Однак в порушення свого права, позивачу стало відомо про існування договорів оренди земель, укладених 06.06.2016 року між відповідачами на ті ж самі земельні ділянки, яку використовує позивач за договорами оренди земель від 27 серпня 2008 року. У звязку з наведеним, представник позивача просив визнати недійсними договори оренди земель від 06.06.2016 року, укладених між ОСОБА_3 та ТОВ «Союзнатурпродукт»; посилаючись на ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» - визнати укладені між позивачем та ОСОБА_3 додаткові угоди до договорів оренди землі № 405 і № 405/1 від 27 серпня 2008 року з моменту набрання чинності судового рішення на умовах визначених цими додатковими угодами; судові витрати покласти на відповідачів. Пояснив, що після закінчення строку договорів оренди землі, починаючи з 01.09.2016 року позивач не використовує земельні ділянки ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила повністю відмовити в задоволенні позову, оскільки в даний час спірні договори оренди земель скасовано наказом Міністерства юстиції України від 14.04.2017 року за № 1268/5 з підстав відсутності волевиявлення ОСОБА_3, а тому такі договори не породжують ніяких правовідносин, не могли порушувати і в даний час, не порушують переважне право позивача на поновлення договорів оренди земель. Запропоновані позивачем в додаткових угодах договорів оренди земель умови істотно змінюються, а тому за відсутності волевиявлення ОСОБА_3 такі не можуть бути визнані судом. Зазначила, що ОСОБА_3 не отримувала від позивача повідомлень про поновлення договорів оренди землі, окрім того сама ОСОБА_3 в травні 2016 року зверталась до позивача з заявою про припинення договірних відносин.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України, заяви про відкладення розгляду справи не подавала.

Представник відповідача ТОВ «Союзнатурпродукт» в судове засідання не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України, заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Третя особа в судове засідання не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України, заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одними із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, є визнання права та визнання правочину недійсним.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0551, площами 2,41 га і 2,43 га, які розташовані на території Грузької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області. (а.с.- 15).

27 серпня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Зоря», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 було укладені договори оренди землі № 405 і № 405/1, за яким ОСОБА_3 які зареєстровані у Голованівському районному офісі Кіровоградської регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено записи 14.12.2009 року за № 04:09:368:00964/00965 , за умовами якого ОСОБА_3. передала товариству в оренду земельні ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2, 41 га та 2,43 га га, які знаходиться на території Грузької сільської ради Голованіського району Кіровоградської області на строк 5 років, зі сплатою орендної плати в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а/с- 11-14, 16-18) .

Строк договорів оренди землі, з урахуванням додаткових угод від 18.11.2011 року, було визначено до 31.08.2016 року та зареєстровано у ВДКЗ у Голованівському районі 30.03.2012 року і 20.08.2012 року (а.с. 14) .

Відповідно до п.3.2. договорів оренди землі № 405 і № 405/1 після закінчення строку дії договорів орендар має переважне право поновлення їх на новий строк. У цьому випадку орендар повинен не пізніше ніж за 1 місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Позивач є правонаступником ТОВ Агрофірма «Зоря», що підтверджується витягом зі статуту позивача, затвердженого 15.08.2016 року протоколом загальних зборів учасників (а.с. 33-35).

Надані позивачем довідки від 27.03.2017 року № 865 та № 836 та копії відомостей видачі орендної плати продукцією/послугами за 2014-2016 роки, підтверджують факт належного виконання позивачем умов договору оренди землі, укладеного з ОСОБА_3 (а.с. 11-12, 67-102).

Як вбачається з копій проектів додаткових угод від 01.01.2016 року, листів-повідомлень про поновлення договору оренди землі від 11.07.2016 року, описів та фіскальних чеків Укрпошти від 13.07.2016 року №774 та №782, які наявні у позивача, останнім на адресу ОСОБА_3, зазначену в договорах оренди землі № 405 і № 405/1 в с. Грузьке Голованівського району Кіровоградської області, цінним листом було направлено додаткові угоди до договорів оренди землі № 405 і № 405/1 від 18.11.2008 року та повідомлено про намір позивача скористатися переважним правом на продовження договору оренди землі (а.с. 5-10 ,27-28, 29-30).

Враховуючи наявність у позивача фіскального чеку, опису вкладеного у цінний лист на імя ОСОБА_3 про направлення їй повідомлення на адресу, яка значиться в договорах оренди землі № 405 і № 405/1 суд вважає, що позивач належним чином повідомив ОСОБА_3 про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору.

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, позивач посилався на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого договорами оренди землі та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», унаслідок чого останнім було укладено договір оренди цієї самої земельної ділянки з іншим орендарем, а саме: ТОВ «Союзнатурпродукт».

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна обєкта нерухомого майна за №79257174 від 31.01.2017 року, станом на дату такої довідки в реєстрі були відомості про реєстрацію 07.06.2016 року державним реєстратором приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 договорів оренди земельних ділянок, площею 2,4142 за кадастровим номером :02:000:0551, укладених 06.06.2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Союзнатурпродукт» строком на 10 років з орендною платою в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (номер запису про інше речове право 14862634 ), (а.с. 32 ).

Однак Наказом Міністерства юстиції України від 14.04.2017 року № 1268/5, на підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 31.03.2017 року, скасовано державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.06.2016 року за №29944906 та №29944941, тобто скасовано державну реєстрацію договору оренди землі від 06.06.2016 року, укладеного між договори оренди землі від 06.06.2016 року, які укладені між ОСОБА_3 та ТОВ «Союзнатурпродукт», зареєстрований 07.06.2016 року, що підтверджується копією повідомлення Міністерства юстиції України від 19.04.2017 року за № 4/3-4669/19к (а.с.123-124) .

За нормами ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення .

Отже, враховуючи те, що державна реєстрація спірного договору оренди землі від 06.06.2016 року на час розгляду справи скасована, суд приходить до висновку, що такий договір є недійсним в силу ст. 125 Земельного кодексу України та ст. 210 Цивільного кодексу України, не створює жодних цивільних прав та обов'язків, а тому предмет спору в частині заявлених вимог про визнання такого недійсним відсутній.

Вирішуючи спір щодо визнання укладених додаткових угод, суд виходить зі слідуючого.

При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 25.02.2015 року №6-219цс16 та від 23.03.2016 року №6-146цс16.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 373 Цивільного кодексу України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Частиною другою статті 792 Цивільного кодексу України визначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Законом України «Про оренду землі».

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).

Правовою підставою набуття права орендного землекористування є укладення договору оренди земельної ділянки.

За договором оренди земельної ділянки кожна із сторін наділяється певними правами і водночас на неї покладаються певні обовязки.

У статті 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено переважне право орендаря, який належно виконував обовязки відповідно до умов договору, на його поновлення по закінченню строку, на який було укладено договір.

Переважне право орендарів на поновлення договору оренди поширюється на випадки, коли земля знову передається в оренду.

Так, частинами першою-пятою статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Таким чином, відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обовязки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Разом з тим, частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обовязки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Частинами восьмою, девятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обовязковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди може бути оскаржена в суді.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря передбачене ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право.

Право орендаря на продовження договору оренди землі при користуванні земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору, підлягає захисту відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Законодавець чітко визначив два види пролонгації договору оренди землі, за ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», який застосовується по закінченню строку дії договору оренди землі та за ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», який застосовується після закінчення строку дії договору оренди землі, в той час перший вид може бути реалізований лише за згодою як орендаря так і орендодавця, тоді як другий вид реалізовується незалежно від згоди орендодавця, а лише за відсутності його заперечень, і лише на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Визнання ж укладеною додаткової угоди до договору оренди землі на інших умовах та на інший строк, при відсутності волевиявлення орендодавця, призведе до порушення його майнового права, як власника своєї земельної ділянки.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконував умови договорів оренди землі, укладених ОСОБА_3 не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договорів повідомив останню про намір скористатися переважним правом на укладення договорів на новий строк, однак після закінчення строку дії договорів не користується земельною ділянкою. В той час ОСОБА_3. після того, як позивач належним чином по закінченню договору оренди землі (не пізніше ніж за місяць до закінчення) повідомив про намір поновлення договорів, позивачу не подавав ніяких заперечень та не надавав згоди на укладення договорів на новий строк та на нових умовах.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконливого висновку про те, що дії позивача були направлені на укладення договору оренди землі на новий строк на нових умовах за нормами ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», однак враховуючи відсутність згоди ОСОБА_3 на укладення додаткової угоди до договору оренди, таке право позивача не може бути реалізовано, і такі додаткові угоди не можуть бути визнані судом укладеними, оскільки зміни, запропоновані позивачем, стосуються істотних умов - орендної плати, строку дії договору, що є абсолютним правом на вільне волевиявлення ОСОБА_3

В той час позивач мав право очікувати у поновленні договорів оренди земель на тих самих умовах і на той самий строк згідно до ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», у випадку продовження користування орендованими земельними ділянками протягом місяця після закінчення строку договорів оренди земель, при дотриманні порядку, визначеного цією нормою, однак таке право у позивача не виникло, у звязку з тим, що земельні ділянки після закінчення строку договору оренди землі ним після 31.08.2016 року не використовувалась, що підтверджується поясненнями представника позивача .

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 215, 626, 627, 638, 792 ЦК України, ст. 124 Земельного кодексу України, ст. 33 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 3, 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову Агрофірми «Хлібороб» у формі товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_3 та товариства з обмеженою відповідальністю «Союзнатурпродукт», третя особа приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсними договорів оренди землі та визнання укладених додаткових угод.

Судові витрати віднести на рахунок позивача .

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області через Голованівський районний суд протягом 10 (десяти) днів з дня проголошення рішення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини, в той же строк з моменту виготовлення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Повний текст рішення складено судом 15.12.2017 року.

Суддя: Гут Ю. О.