АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Кулянди М. І.

суддів: Владичана А.І., Одинака О.О.

секретар Чебуришкіна Н.Ю.

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_7 про визнання дій незаконними, частково недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виділ частки із права спільної часткової власності, визнання права власності та припинення права спільної часткової власності на майно, за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_7 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 червня 2016 року,

встановила:

ОСОБА_4 у липні 2015 року звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 28 жовтня 2013 року між ним та ОСОБА_6І був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, загальною площею 89,10 кв. м., житловою 45,20 кв. м. Під час укладення даного договору у приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_7 також була присутня відповідачка ОСОБА_5, яка бажала виконати функцію перекладача при посвідченні

Справа № 727/5233/15-ц Провадження №22-ц/794/470/17 Категорія 19/20

Головуючий у 1-й інстанції Кирилюк Л.К.

Доповідач Кулянда М.І.

договору та роз'яснити йому істотні умови договору, так як він не володіє українською мовою. Йому було роз'яснено, що він купує квартиру виключно на своє ім'я та матиме право володіти і розпоряджатись нею тільки особисто, проживати в ній. Кошти за придбану квартиру ним особисто були сплачені в повному обсязі продавцю ОСОБА_6, при підписанні договору.

З моменту укладення договору до даного часу він володіє та користується квартирою і періодично, коли перебуває в Україні, проживає в ній, особисто сплачує комунальні послуги.

Зазначав, що був введений в оману ОСОБА_5, яка виконувала функції перекладача та не повідомила його про те, що вона є покупцем 1/3 частки вказаної квартири.

Враховуючи наведене, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив визнати незаконними дії приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_7 при посвідченні договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 28 жовтня 2013 року; визнати недійсним даний договір в частині покупця 1/3 частки квартири ОСОБА_5, визнавши його єдиним покупцем даної квартири; витребувати (з чужого незаконного володіння ОСОБА_2Е.) 1/3 частку вказаної квартири на його користь; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, вчинену 08 травня 2014 року.

У липні 2015 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом, мотивуючи тим, що є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. Власником інших 2/3 її частин є громадянин ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_4. Зазначав, що вказана квартира, загальною площею 89,10 кв.м, в тому числі житловою площею 45,20 кв.м, складається з двох суміжних кімнат площею 26,40 кв.м та 19,60 кв.м, кухні площею 12,80 кв.м, вбиральні 1,10 кв.м, ванни 3,10 кв.м, двох коридорів площею 2 кв.м та 2,30 кв.м, двох веранд площею 9 кв.м та 11,30 кв.м, а також комори 2,30 кв.м.

Посилаючись на технічну можливість виділу частки в натурі, просив виділити йому у натурі в спірній квартирі приміщення площею 19,6 кв.м та приміщення площею 8,4 кв. м, що становить 31/100 частки вартістю 203 381 гривень, визнати право власності та припинити право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 7 червня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано незаконними дії приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_7 при посвідченні 28 жовтня 2013 року договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виділ частки із спільної часткової власності, визнання права власності та припинення права спільної часткової власності відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 червня 2016 року в частині відмови у позові про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 червня 2016 року в частині визнання дій приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_7 при посвідченні 28 жовтня 2013 року договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 незаконними скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_7 задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28 жовтня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, загальною площею 89,10 кв.м, житловою площею 45,20 кв.м. Згідно вказаного договору ОСОБА_4 прийняв у власність 2/3 частки квартири, а ОСОБА_5 прийняла у власність 1/3 частку вказаної квартири. Право власності на квартиру зареєстроване 28 жовтня 2013 року.

За умовами договору дарування від 8 травня 2014 року ОСОБА_5 подарувала належну їй 1/3 частину спірної квартири на користь ОСОБА_2 Право власності за останнім зареєстровано того ж дня, в установленому законом порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

За змістом частин 1,3 ст. 626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Отже, правова природа двостороннього договору передбачає волевиявлення обох сторін договору на зміну, припинення або встановлення прав та обов'язків сторін цього договору.

За змістом ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець передає/зобов'язується передати майно (товар), а покупець приймає/зобов'язується прийняти майно (товар).

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину немає істотного значення.

Отже, визнання договору, вчиненого під впливом обману, недійсним може мати місце лише тоді, коли одну сторону правочину умисно ввела в оману інша сторона правочину .

Відповідно до вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Обгрунтовуючи позов щодо недійсності договору купівлі-продажу 1/3 частки спірної квартири в частині покупця, з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, ОСОБА_4 посилався на те, що його ввела в оману відповідачка ОСОБА_5, яка не повідомила нотаріусу його намір щодо придбання всієї квартири у свою власність.

Суд першої інстанції, не погодившись з вимогою позивача, правильно прийшов до висновку про відсутність обману зі сторони ОСОБА_5.

Так, укладаючи договір купівлі-продажу від 28 жовтня 2013 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виступали покупцями у зазначеному договорі належних їм часток і кожен із них по відношенню до іншої сторони договору (продавця), яким була ОСОБА_6, діяв самостійно. Зокрема, кожним із них окремо був сплачений збір за надання послуг нотаріуса при оформленні договору купівлі-продажу частки у квартирі в тій сумі, яка відповідає придбаній ними частці квартири.

Наведене свідчить про те, що позивач, укладаючи договір, усвідомлював яку частину він придбаває, а тому відповідачка ОСОБА_5 не могла ввести позивача в оману щодо умов частини договору, сторонами якого були вона та ОСОБА_6

Крім того, із пояснень наданих ОСОБА_4 в суді першої та апеляційної інстанціях встановлено, що продавець ОСОБА_6, яка була другою стороною правочину, не вводила позивача в оману.

Отже, виходячи із вимог закону ОСОБА_4 повинен був надати суду першої інстанції належні та допустимі докази умисних дій відповідачки ОСОБА_6, як продавця спірного нерухомого майна, про введення позивача в оману щодо суттєвих умов договору купівлі-продажу. Однак, останнім таких доказів суду надано не було, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, відмовивши в задоволенні позову про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу в частині покупця ОСОБА_5

В звязку з тим, що договір купівлі-продажу від 28 жовтня 2013 року в частині покупця ОСОБА_5 не визнано судом недійсним, то й підстав для витребування у відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на вказану частку квартири не було, а тому судом першої інстанції правильно відмовлено в задоволенні позову про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності на майно.

Не надано суду апелянтом доказів того, що ОСОБА_4 передавав відповідачці ОСОБА_6 кошти за всю придбану квартиру.

Доводи апелянта про те, щ суд першої інстанції не взяв до уваги як доказ, пояснення свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які підтвердили той факт, що в апелянта була необхідна сума для укладення спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна не заслуговують на увагу.

У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобовязань, що виникли з правочину.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що показами свідків ОСОБА_11І та ОСОБА_12 не може підтверджуватись факт введення в оману позивача, відповідачкою ОСОБА_5, при укладенні договору купівлі продажу квартири.

Твердження апелянта про те, що відповідачка ОСОБА_5 з метою заволодіння частиною квартири вчинила навмисні дії, витлумачивши йому неправильно зміст правочину, в частині придбання нею 1/3 частки квартири, спростовуються протиріччивою вимогою позивача щодо визнання недійсним правочину лише частково, тобто в частині 1/3 частки квартири.

Якщо дії ОСОБА_5 за твердженням позивача ОСОБА_4 слід тлумачити як такі, що ввели його в оману щодо обставин придбання всієї квартири, то і вимога його повинна стосуватись визнання недійсним правочину в повному обсязі, а не лише в частині придбаної ОСОБА_5 1/3 частки квартири, у якій позивач не є стороною.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на те, що при вчиненні оспорюваного правочину внаслідок доведення до відома позивача зі сторони ОСОБА_5 неправдивих відомостей щодо природи договору купівлі-продажу, ним була допущена помилка, при укладенні вказаного правочину, оскільки він вважав, що укладає інший договір з іншими правовими наслідками.

Однак, апелянт не звернув увагу, що 02 вересня 2015 року, до початку розгляду справи по суті, ОСОБА_4, скориставшись своїм правом, звернувся до суду із заявою про зміну позовних вимог (а.с.81- 86 т.1).

В даній заяві ОСОБА_4, як на підставу недійсності договору купівлі-продажу 1/3 частки спірної квартири в частині покупця, посилається на ст. 230 ЦК України, яка регулює правові наслідки правочину, який вчинено під впливом обману.

Вказаний спір судом першої інстанції вирішено в межах заявлених вимог з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що правові підстави для визнання недійсним правочину, який вчинено під впливом помилки, та правові підстави для визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом обману, за своє правовою природою є самостійними підставами позову, тобто є взаємовиключними.

Ухвалюючи судове рішення в частині визнання дій приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_7 при посвідченні 28 жовтня 2013 року договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 незаконними, суд першої інстанції вважав встановленими порушення нотаріусом вимог ст.5, частини 10-13 ст. 44 Закону України «Про нотаріат», п.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №282/20595, щодо не вчинення ОСОБА_4, який не володіє українською мовою, перекладу тексту правочину.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок неповного з'ясування обставин, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що згідно п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду у частині та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Із пояснень, наданих відповідачем-приватним нотаріусом ОСОБА_7, в суді першої інстанції, вбачається, що для посвідчення договору купівлі-продажу ОСОБА_4 особисто були надані приватному нотаріусу паспорт громадянина ОСОБА_10 та його переклад на українську мову, а також реєстраційний номер облікової картки платників податків виданий на імя ОСОБА_13.

Приватним нотаріусом був складений проект договору, який було передано для ознайомлення сторонам договору, в тому числі і ОСОБА_4. Як пояснила приватний нотаріус ОСОБА_7 на її запитання, чи сторони розуміють значення договору та його наслідки, ОСОБА_4 повідомив на українській мові, що зміст правочину йому зрозумілий, перекладача йому не потрібно. Зазначені докази позивачем не спростовані належними та допустимими доказами.

Своє прізвище на договорі купівлі-продажу та на заяві ОСОБА_4 написав українською мовою особисто, в присутності сторін, в тому числі і нотаріуса.

Кожним із сторін окремо було сплачено збір за надання послуг нотаріуса при оформленні договору купівлі-продажу частки у квартирі в тій сумі, яка відповідає придбаній ними частці квартири.

Крім того, твердження апелянта ОСОБА_4 про те, що він не володіє українською мовою, спростовуються поясненнями самого апелянта, наданими в суді першої та апеляційної інстанціях, із яких вбачається, що він зареєстрований як фізична особа, особисто отримав в Головному управлінні доходів у Черкаській області картку платника податку, що свідчить про те, що він розуміє українську мову.

Посилання суду першої інстанції на предявлення паспорту громадянина ОСОБА_9 ОСОБА_10 та свідоцтва про базову середню освіту, як на доказ не володіння позивачем української мови не може вважатися належним доказом на підтвердження того, що останній не усвідомлював суті укладеного договору купівлі- продажу в частині 1/3 частки квартири.

Апелянт посилається на висновок комісії від 03 травня 2017 року щодо перевірки знань ОСОБА_4 української мови та розуміння значення загальновживаних юридичних термінів, застосованих в українській мові.

Колегія суддів вважає, що вказаним висновком не спростовано володіння ОСОБА_4 базовими знаннями української мови в обсязі не достатньому для сприйняття та розуміння дій та подій повязаних з укладенням договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна.

Відповідно до ст. 204 ЦПК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом першої інстанції зроблено висновок про правомірність правочину, що виключає можливість визнання дій приватного нотаріуса, який посвідчив 28 жовтня 2013 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 незаконними.

Отже, враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині визнання дій приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_7, при посвідченні 28 жовтня 2013 року договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 незаконними підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 червня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації підлягає залишенню без змін.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 червня 2016 року в частині визнання незаконними дій приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_7 при посвідченні 28 жовтня 2013 року договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_7 про визнання незаконними дій при посвідченні 28 жовтня 2013 року договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 червня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: