Справа № 464/217/17
пр.№ 2/464/513/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.05.2017 року Сихівський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Радченко Е.А.

при секретарі Лобко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

05.01.2017 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору від 13.12.2006 року ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 304000 доларів США з терміном повернення кредиту до 12.12.2026 року зі сплатою 12,5% річних. ОСОБА_1 не виконує належним чином свої зобовязання за кредитним договором та станом на 15.12.2016 року утворилася заборгованість, яка складається із заборгованості по відсоткам в розмірі 55689,84 долари США, яку банк просить стягнути солідарно з позичальника та його поручителя ОСОБА_2 разом із судовими витратами.

21.04.2017 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_1, в якому останній просить визнати недійсним кредитний договір, що укладено 13.12.2006 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 Позов мотивований тим, що кредитний договір не відповідає вимогам закону, оскільки банк не мав права надавати кредит в іноземній валюті.

Представник ПАТ «Універсал Банк» в судове засідання не зявився, надавши клопотання про розгляд справи за його відсутності. При цьому представник ПАТ «Універсал Банк» підтримав позовні вимоги банку та заперечував проти зустрічного позову.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надавши клопотання про розгляд справи за його відсутності із підтриманням зустрічного позову та запереченнями проти позовних вимог ПАТ «Універсал Банк».

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася. Судові повістки, що були направлені на адресу відповідачки, повернулися до суду з поміткою про закінчення строків зберігання. На підставі вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, оскільки судовий виклик направлено відповідачці на адресу за місцем її реєстрації, вважається, що відповідачка повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

13.12.2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 11-1/695к-06, за умовами якого банк надає позичальнику відповідачу ОСОБА_1 кредит в розмірі 304000 доларів США з терміном повернення кредиту до 12.12.2026 року. Позичальник зобовязується сплатити кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 12,5% річних.

Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 13.12.2006 року між ВАТ «Універсал Банк» та відповідачкою ОСОБА_2 укладено договір поруки, а яким відповідачка взяла на себе зобовязання відповідати перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, за всіма зобовязаннями останнього.

Банк просить стягнути солідарно з позичальника та його поручителя заборгованість за кредитним договором, а позичальник просить визнати кредитний договір недійсним.

Вирішуючи позови суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 202 К України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Двостороннім правочином є погоджена дія двох сторін.

Частиною 1 ст. 215 ЦК встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1- 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Статтєю 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до вимог ст. 230 ЦК України, правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення та можуть перешкодити вчиненню правочину.

Так, істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму та строк кредиту, умови та порядок його видачі і погашення, розмір порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін. Предметом договору, відповідно до актів цивільного законодавства, є умови про ті права та обовязки, які формують основу змісту зобовязання, яке має виконуватись сторонами на підставі укладеного договору, а також умови про ті дії, які мають вчинити сторони виконуючи та реалізовуючи охоплені предметом договору права та обовязки і про обєкти, що сторони мають передати одна одній.

Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору, такі умови договором передбачено.

За вимогами ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), повязаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Посилаючись на необхідність дотримання банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_1 не наведено та не доведено жодної обставини, яка б свідчили про порушення цих вимог під час укладення оспорюваного позичальником кредитного договору.

Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Як видно з матеріалів справи, укладений кредитний договір був добровільно підписаний, а відтак, ОСОБА_1 погодився з усіма вказаними істотними умовами.

Суд враховує, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти та протягом десяти років не вважав, що кредитний договір не відповідає вимогам закону. Суд також враховує, що ОСОБА_1 не оспорював цього договору й під час судового розгляду позову ПАТ «Універсал Банк», за результатами якого рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28.01.2015 року з відповідачів солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість станом на 22.09.2014 року.

Тому, доводи позичальника про невиконання банком передбаченого законом обовязку щодо розяснення перед укладанням договору всіх його умов, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Як на підставу невідповідності кредитного договору вимогам закону, ОСОБА_1 також посилається на те, що кредитний договір було укладено банком без відповідного дозволу (ліцензії), оскільки ПАТ «Універсал Банк» набув право на здійснення валютних операцій лише після отримання генеральної ліцензії з 10.10.2011 року.

Дійсно, частино. 1 ст. 227 ЦК України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Проте, надані ОСОБА_1 на підтвердження його вимог список банків, які отримали генеральну ліцензію Національного банку України, а також Додаток № 1 до листа НБУ від 08.10.01, не є допустимими доказами відсутності у банку на момент укладення договору відповідної ліцензії, оскільки не мають реквізитів офіційного документу тому не можуть бути розцінені в якості письмових доказів.

Разом з тим, представником ПАТ «Універсал Банк» надано належним чином завірені копії банківської ліцензії № 92 від 04.12.2001 року, дозволу № 92-1 від 04.12.2001 року та додатком до дозволу.

Таким чином, посилання позичальника на відсутність у банка повноважень щодо здійснення валютних операцій на момент укладення кредитного договору, не знайшло підтвердження в судовому засіданні.

За таких обставин суд не вбачає підстав для визнання кредитного договору № 11-1/695к-06 від 13.12.2006 року недійсним.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

За вимогами, передбаченими в ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та впорядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України).

Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами, а з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Позивач вказує на те, що відповідачем умови договору не виконуються належним чином.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28.01.2015 року з відповідачів солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість станом на 22.09.2014 року в розмірі 217601,41 доларів США, яка складалася із простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 12666,30 доларів США, дострокове стягнення кредиту в розмірі 187461,77 доларів США, а також заборгованість з відсотків в розмірі 15062,87 доларів США і пеня в розмірі 2410,47 доларів США.

Таким чином, факт неналежного виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором встановлено рішенням суду, що набрало законної сили, та на підставі вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребує додатковому доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Пунктом 10.1 договору передбачено, що кредитний договір діє до повного виконання зобовязань позичальника.

В п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Таким чином, незважаючи на наявність рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за договором, зобовязання відповідача виконувати умови договору не припиняється до повного виконання зобовязань.

Позивач вказує на те, що позичальник не повертає кредитні кошти, тому йому продовжується нарахування відсотків за користування кредитом. Станом на 15.12.2015 року заборгованість з відсотків становить 55689,84 доларів США. Вказана обставина підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

У відповідності з ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності.

Враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 доказів належного зобовязань за договором не надали, суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк».

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 22111 грн. 65 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1780/2 від 23.12.2016 року. Оскільки позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в повному обсязі в рівних частках з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 202, 203, 205, 215, 227, 230, 526, 530, 553, 554, 598, 610, 625, 627, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п.п. 12, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 10, 11, 27, 57, 59, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити в повному обсязі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 11-1/695к-06 від 13 грудня 2006 року в розмірі 55689 (пятдесят пять тисяч шістсот вісімдесят девять) доларів 84 цента США.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати зі сплати судового збору в рівних частках по 11055 (одинадцять тисяч пятдесят пять) гривень 82 копійки з кожного.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним кредитного договору № 11-1/695к-06 від 13 грудня 2006 року відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий Радченко Е. А.