РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Зосименка О.М.

за участі секретаря Забродцького А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя, встановлення часток в праві власності, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 28.11.1997 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб та під час шлюбу ними придбано квартиру АДРЕСА_1, яка спільною сумісною власністю.

Просив суд визнати вищевказану квартиру спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках по ? за кожним.

В останнє судове засідання позивач та його представник не зявилися, подано заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнала в частині визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя, щодо рівності часток заперечила та в подальшому під час судового засідання зал суду залишила.

Враховуючи, що ухвалами суду у даній справі від 17.05.2017 р. та від 23.06.2017 року, зустрічні вимоги в останній редакції від 14.09.2016 р. ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_1, за заявою представника, - залишено без розгляду; відсутність підстав для залишення зустрічного позову без розгляду на підставі п.9 ч.1 ст. 207 ЦПК України, суд продовжив розгляд справи за первісним позовом.

Треті особи в останнє судове засідання не зявилися, причини неявки не повідомили.

Суд, заслухавши представника сторони, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 придбана під час шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що не заперечувалося представником відповідача і в цій частині позов визнано, у звязку з чим дана обставина не підлягає доказуванню на підставі ч.1 ст. 61 ЦПК України..

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Враховуючи, що представником відповідача, яка покинула зал судового засідання під час розгляду справи, не надано належних доказів, в розумінні ст.. 58 ЦПК України, про наявність домовленості між позивачем та відповідачем, якою встановлюється розмір їх часток у вищевказаній квартирі з врахуванням обовязкової частки дитини; в матеріалах справи такі докази відсутні; висновок ради опіки і піклування Корольовського райвиконкому м. Житомира від 10.02.2000 р. не встановлює: 1) яка частка майна повинна бути оформлена подружжям ОСОБА_2 на імя дитини при придбанні подружжям двох квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3; 2) у якій з квартир є обовязкова частка дитини та її розмір; та зважаючи, що предметом спору у даній справі є саме квартира, яка є спільною сумісною власністю подружжя; підстави для відступлення від засади рівності часток подружжя, встановлені ч. 2 та ч. 3 ст. 70 СК України, відсутні, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову і визнання квартири АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках по ? за кожним.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 69-71 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 10, 11, 60, 88, 158, 169, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках по ? за кожним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оголошення повного тексту 27.06.2017р. о 14-05

Суддя О.М. Зосименко