Справа № 717/1184/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2017 року Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого - судді Телешмана О.В.,

при секретарі Дєдовій В.С.,

з участю:

позивачів ОСОБА_1

ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Кельменці Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Кельменецької селищної ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просять:

встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з травня 1996 року по 15 лютого 2004 року, ведення спільного господарства, побуту і бюджету та факт придбання внаслідок спільної праці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1

визнати, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та їх частки у праві спільної власності є рівними;

визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, до складу домоволодіння входять: двохкімнатний житловий будинок літ. «А» загальною площею 31,90 кв.м., житловою площею 24,00 кв.м., сарай літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральня літ. «Г» та огорожа №1,2;

встановити факт проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, однією сім'єю з ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, протягом періоду з травня 1996 року до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_3;

визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в порядку спадкування, як спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, до складу домоволодіння входять: двохкімнатний житловий будинок літ. «А» загальною площею 31,90 кв.м., житловою площею 24,00 кв.м., сарай літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральня літ. «Г» та огорожа №1, 2;

визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в порядку спадкування, як спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на наступне нерухоме майно:

1) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 до складу домоволодіння входять: житловий будинок літ. «А-І» загальною площею 45,80 кв.м., житловою площею 24,70 кв.м., сарай літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», огорожа №1-2 та колонка №3;

2) земельну ділянку площею 1,63 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована в селі Мошанець Кельменецького району Чернівецької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

3) земельну ділянку площею 1,21 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що, розташована в с. Мошанець Кельменецького району Чернівецької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Представник відповідача Кельменецької селищної ради Чернівецької області Білик Л.В. подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі. Також в заяві зазначила, що селищна рада не оспорює право власності позивачів на спірне нерухоме майно.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представник позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві.

Представник позивачів ОСОБА_3 пояснив, що позов підтримує повністю, з підстав, зазначених в позовній заяві. Також представник позивачів пояснив, що позивачі, з травня 1996 року почали проживати з ОСОБА_4 однією сім'єю, почали вести спільне господарство та формувати спільний сімейний бюджет. В період з травня 1996 року до середини серпня 2000 року вони проживали в селі Мошанець Кельменецького району Чернівецької області як одна сім'я, спільно вели домашнє господарство, мали спільний сімейний бюджет. Позивачка ОСОБА_1 вела домашнє господарство, а ОСОБА_4 працював в колгоспі, проте це були дуже складні роки і зарплата ОСОБА_4 в колгоспі не виплачувалася тому доходи їх сім'ї були в основному від ведення підсобного господарства. Позивач ОСОБА_2 з 4-х річного віку почав проживати однією сім'єю з покійним ОСОБА_4 і сприймав його, як батька аж до кінця його життя. Покійний теж відносився до нього і виховував, як свого рідного сина, вони любили один одного. В 2000 році позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за спільні кошти сімейного бюджету придбали будинок в АДРЕСА_1. 15.02.2008 року за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на даний будинок, Позивач ОСОБА_7 з ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 16.02.2004р., і далі продовжували проживати в даному будинку. В 2013 році шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано. Але після розірвання шлюбу ОСОБА_4 продовжував проживати з позивачами в даному будинку. Незважаючи на розірвання шлюбу, взаємини між позивачем ОСОБА_8 та покійним ОСОБА_4, не змінилися і вони продовжували ставитись один до одного як батько і син. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 тривалий час перебувала за кордоном, ОСОБА_8 та покійний ОСОБА_4 проживали разом, спільно вели домашнє господарство, мали спільний бюджет, морально і матеріально підтримували один одного. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, і ОСОБА_8 здійснював комплекс заходів та обрядових дій для його поховання. Позивач ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. З цих підстав за ним має бути визнано право власності на ? частки житлового будинку та інше спадкове нерухоме майно в порядку спадкування, як за спадкоємцем четвертої черги за законом. ОСОБА_8, у встановленому законом порядку звернувся до Кельменецької державної нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини. Але у прийнятті даної заяви йому було усно відмовлено на тій підставі, що відсутнє підтвердження належності його до спадкоємців четвертої черги за законом, оскільки факт проживання зі спадкодавцем однією сім'єю повинен встановити суд. В пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), ВСУ роз'яснив, що спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК Української PCP та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною другою статті 112 ЦК Української PCP 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону «Про власність», статті 22 КЗпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність»), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. До такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові від 25.12.2013р. у справі 6-135цс13.

Між позивачем та ОСОБА_1 та покійним ОСОБА_4 жодні угоди про визначення часток у спільному майні не складались, і житловий будинок придбаний внаслідок їхньої спільної праці.

Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкоємцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Зважаючи, що позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем четвертої черги, інші спадкоємці, які б прийняли спадщину відсутні, тому за ним має бути визнано право власності на нерухоме майно, яке зазначено в позові та належало спадкодавцеві.

Свідок ОСОБА_9 дала суду показання про те, що позивачка ОСОБА_1 та покійний ОСОБА_4 є її знайомими і вони почали спільно проживати як чоловік та дружина в 1996 році в селі Мошанець Кельменецького району Чернівецької області. Вони вели спільне підсобне господарство. ОСОБА_4 працював в колгоспі, але заробітну плату йому не виплачували, тому вони жили за рахунок ведення підсобного господарства - розводили свиней, мали корову, домашню птицю, обробляли присадибну ділянку. Залишки вони продавали та складали гроші для купівлі будинку в смт. Кельменці. В 2000 році вони переїхали в смт. Кельменці та придбали будинок за спільно накопичені кошти. Тут вони всі проживали до смерті ОСОБА_4 з ними також проживав ОСОБА_2, який вважав ОСОБА_4 своїм батьком, а останній вважав ОСОБА_2 своїм сином. Між ними були добрі відносини. Коли позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розлучилися, то ОСОБА_2 Р продовжував проживати з ОСОБА_4 однією сім'єю і в них збереглися сімейні стосунки. Коли ОСОБА_4 хворів, то ОСОБА_2 йому допомагав, доглядав його, тобто відносними між ними не змінилися.

Свідок ОСОБА_10 дала суду показання про те, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розпочали спільно проживати однією сім'єю з 1996 року в селі Мошанець Кельменецького району Чернівецької області. Вони вели спільне господарство, мали багато птиці, худоби. Веденням домашнього господарства в основному займалася позивачка, а ОСОБА_4 працював в колгоспі і йому не виплачували заробітну плату, тому вони жили та накопичували кошти за рахунок ведення підсобного господарства. З ОСОБА_2 вони жили як одна сім'я. Коли ОСОБА_4 з позивачкою розлучилися, то ОСОБА_2 продовжував жити з ним та між ними збереглися добрі відносини. Останнім часом ОСОБА_4 хворів і позивач ОСОБА_2 йому допомагав.

Свідок ОСОБА_11 дала суду показання про те, що покійний ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_12 проживали з 1996 року разом, вели спільне господарство, вони мали спільний сімейний бюджет. Вони мали корову та іншу худобу. За рахунок підсобного господарства вони жили та робили грошові заощадження, так як зарплату ОСОБА_4 не давали. Домашнім господарством в основному займалася позивач ОСОБА_12, від чого і мали доходи. Гроші заощаджували на будинок і в 2000 році переїхали в смт. Кельменці, де проживали як сім'я і в 2004 році зареєстрували шлюб. ОСОБА_2 був для ОСОБА_4 як син. Коли останній хворів то ОСОБА_2 йому допомагав та доглядав його. В них були відносини як між рідними батьком та сином. Вони разом проживали та вели спільне господарство. Після розлучення з позивачкою ОСОБА_4 продовжував проживати в одному будинку з ОСОБА_2, який йому допомагав та здійснював його похорон.

В ході судового засідання судом були досліджені такі інші докази: копія договору купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1 від 05.10.2000 року, копія витягу № 17756195 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.02.2008 року, копія свідоцтва про одруження між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 НОМЕР_3, видане 16 лютого 2004 року відділом РАГС Кельменецького РУЮ Чернівецької області, копія рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області по справі № 717/2619/13-Ц від 12 грудня 2013 року, копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 НОМЕР_4, видане ІНФОРМАЦІЯ_3 Кельменецьким РВ ДРАЦС ГТУЮ у Чернівецькій області, копія адвокатського запиту № 23/17 від 18.07.2017 року, копія повідомлення Кельменецької державної нотаріальної контори № 347/02-14/7/2017 від 09.08.2017 року, копія довідки Кельменецької селищної ради Чернівецької області № 2479 від 04.08.2017 року, копія висновку про вартість майна по АДРЕСА_1 № 40/09/2017 від 01.09.2017 року, копія звіту про оцінку майна по АДРЕСА_1 від 01.09.2017 року, копія паспорта громадяни на України ОСОБА_1 НОМЕР_5, копія паспорта громадянина України ОСОБА_2 НОМЕР_6, копія спадкової справи № 7/2017 на 17-ти аркушах, довідка № 0-24-0.210-57/105-17 видана 26.10.2017 року відділом у Кельменецькому районі головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, копія державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_7, видана 21.03.2005 року Кельменецькою РДА, копія державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_8, видана 25.08.2003 року Кельменецькою РДА, рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області по справі № 717/1148/15-ц від 08 липня 2015 року, копія витягу № 41090068 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.07.2015 року, копія технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2, висновок про вартість майна № 45/10/2017 від 30.10.2017 року, копія інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 101533105 від 25.10.2017 року, інформаційна довідка експерта про вартість земельної ділянки № 47/10/2017 від 30.10.2017 року, інформаційна довідка про експертну грошову оцінку земельної ділянки № 47/10/2017 від 30.10.2017 року, звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки № 46/10/2017 від 30.10.2017 року, звіт про оцінку майна по АДРЕСА_2 № 45/10/2017 від 30.10.2017 року, копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.10.2012 року, висновок експерта про вартість земельної ділянки № 46/10/2017 від 30.10.2017 року.

Судом встановлено, що з травня 1996 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розпочали спільно проживати з ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Між позивачем ОСОБА_1 та покійним ОСОБА_4 склалися сімейні відносини, як подружжя. Вони постійно спільно проживали як сім'я в с. Мошанець Кельменецького району Чернівецької області, вели спільне господарство та формували спільний сімейний бюджет. 5 жовтня 2000 року ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1, за спільні кошти, тобто внаслідок їх спільної праці, як членів сім'ї придбали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок, позначений в технічному паспорті літерою «А» загальною площею 31,90 кв.м., житловою площею 24,00 кв.м., сарай - «Б», сарай - «В», вбиральню - «Г» та огорожа - №1,2.

15 лютого 2008 року ОСОБА_4 зареєстрував право власності на вказаний вище будинок. Жодних письмових угод стосовно даного нерухомого майна позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не укладали.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про власність» ( чинної на момент виникнення спірних правовідносин) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Згідно пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї якщо письмовою угодою між членами сім'ї не передбачено інше. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім'ю. При відсутності доказів про

те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Отже, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 станом на 5 жовтня 2000 року проживали однією сім'єю, тобто були членами сім'ї та придбали вказаний вище житловий будинок внаслідок спільної праці, тому позивач ОСОБА_1 є співвласником ? частки даного житлового будинку.

16.02.2014 року ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1 зареєстрували шлюб і далі продовжували проживати у вищезазначеному будинку у зареєстрованому шлюбі. 12 грудня 2013 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано згідно рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області. Після розірвання шлюбу, позивач ОСОБА_1 деякий час перебувала за межами України, а позивач ОСОБА_2 та спадкодавець ОСОБА_4 продовжували постійно проживати однією сім'єю в будинку по АДРЕСА_1. Вони вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки до дня смерті ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина та за заявою кредитора - публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» Кельменецькою державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 7/2017.

Згідно ч.4 ст.3 Сімейного кодексу України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, суд вважає, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживав по АДРЕСА_1 однією сім'єю зі спадкодавцем ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Вказані вище обставини підтверджуються письмовими доказами, дослідженими судом та показаннями свідків, допитаних судом.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п1) ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин;

У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що право власності позивача ОСОБА_2 порушується, не визнається або оспорюється відповідачем Кельменецькою селищною радою чи іншими особами, а позивач ОСОБА_2 та його представник в порушення ст. 60 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність спору про право між ОСОБА_2 та іншими особами з приводу спадкового майна і що дане право чи інтерес позивача ОСОБА_2 потребує захисту в судовому порядку.

Так, з матеріалів спадкової справи №7/2017 після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, вбачається, що спадщину після його смерті інші спадкоємці за законом чи за заповітом на момент розгляду справи не приймали, що вказує на відсутність спору про право на спадщину між позивачем ОСОБА_2 та іншими можливими спадкоємцями та свідчить про відсутність будь - яких перешкод для позивача ОСОБА_2 оформити свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріуса.

В даному спорі за змістом позовних вимог Кельменецька селищна рада не може бути відповідачем, оскільки відповідно до ст. 1277 ЦК України спадщина може бути визнана відумерлою лише за умови відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, а в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4

Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Враховуючи дане рішення суду, позивач ОСОБА_2, враховуючи, встановлені в даному рішенні суду факти, може одержати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4

Крім того відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Таким чином, на підставі даного рішення суду, якщо воно не буде скасовано чи змінено, позивач ОСОБА_2, зобов'язаний звернутися до нотаріуса і може одержати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно після смерті ОСОБА_4 Якщо ж після такого звернення виникне спір про право, то позивач ОСОБА_2 не позбавлений права на звернення до суду за захистом свого права.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю та позов ОСОБА_2 слід задовольнити частково.

Суд вважає, що слід визнати за ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на ? частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами а саме: житловий будинок, позначений в технічному паспорті літерою «А» загальною площею 31,90 кв.м., житловою площею 24,00 кв.м., сарай - «Б», сарай - «В», вбиральню - «Г» та огорожа - №1,2, які розташовані по АДРЕСА_1.

Суд вважає, що слід встановити той факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживав по АДРЕСА_1 однією сім'єю зі спадкодавцем ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на нерухоме майно в порядку спадкування слід відмовити повністю за безпідставністю.

На підставі ст.17 Закону України «Про власність», ст. 15, 1264 ЦК України, керуючись ст.ст.1,3,4, 8,10,11,15,60, 79,88,213,214,215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на ? частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а саме: житлового будинку, позначеного в технічному паспорті літерою «А» загальною площею 31,90 кв.м., житловою площею 24,00 кв.м., сараю - «Б», сараю - «В», вбиральні - «Г» та огорожі - №1,2, які розташовані по АДРЕСА_1.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити той факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживав по АДРЕСА_1 однією сім'єю зі спадкодавцем ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Кельменецький районний суд. Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя