У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., за участю: представника позивача ОСОБА_1 та представників першого відповідача ОСОБА_2 і другого та третього відповідачів ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до першого відповідача ОСОБА_4, другого відповідача ОСОБА_5 та третього відповідача Виробничо-комерційної фірми у формі ТОВ «Габего ЛТД» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до першого відповідача ОСОБА_4, другого відповідача ОСОБА_5 та третього відповідача Виробничо-комерційної фірми у формі ТОВ «Габего ЛТД» за якою він просить суд:

-стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в сумі 4 364 899,84 гривень;

-стягнути солідарно з ОСОБА_4 та Виробничо-комерційної фірми у формі ТОВ «ГАБЕГО ЛТД» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в сумі 4 364 899,84 грн.

При цьому в обґрунтування позову позивач послався на кредитний договір № ML-803/007/2008 про надання кредиту, укладений 05.08.2008 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк», договір поруки № SR-SME805/097/2008/2, який був укладений 05.08.2008 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 та договір поруки № SR-SME805/097/2008/1, який був укладений 05.08.2008 року між АТ «ОТП Банк» та Виробничо-комерційною фірмою у формі ТОВ «ГАБЕГО ЛТД», на підставі яких виникли спірні правовідносини.

20.03.2017 року до суду надійшла заява від третього відповідача ТОВ «Габего ЛТД» за якою він просить суд: закрити провадження у цій справі в частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма у формі ТОВ Габего ЛТД про стягнення заборгованості на підставі кредитного договору від 05 серпня 2008 року № CrL-SME805/097/2008 та договору поруки від 05 серпня 2008 року № SR-SME805/097/2008/1, оскільки вважає, що справа в цій частині не підсудна цьому суду та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

В судовому засіданні 19.05.2017 року представник другого та третього відповідачів ОСОБА_3 зазначену заяву підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник першого відповідача ОСОБА_2 залишив вирішення зазначеного питання на розсуд суду.

Представник позивача категорично заперечив проти задоволення судом зазначеної заяви, оскільки вважає, що у даному випадку між сторонами не виникало господарських правовідносин, тому у відповідності до ст. 12 ГПК України вони не можуть бути предметом розгляду у господарському суді.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Як зазначено у розділі Складні процесуальні питання, що виникають при вирішенні справ з кредитних правовідносин в Узагальненні Верховного Суду України «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин», яке було підготовлене суддею Верховного Суду України Д.Д. ЛУСПЕНИКОМ та головним консультантом відділу узагальнення судової практики управління вивчення та узагальнення судової практики ОСОБА_6, к.ю.н., затверджене суддями Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України.

При зясуванні питання щодо належності справи до розгляду в порядку цивільного судочинства суд має керуватися вимогами статей 15, 16 ЦПК, відповідно до яких суди розглядають справи, що стосуються цивільних правовідносин, і при цьому не повинні допускати обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Законодавчі акти, які застосовує суд при вирішення справ із кредитних правовідносин, не встановлюють жодних виключень із наведених положень процесуального закону.

Зазначені питання виникають у звязку з тим, що в одній і тій самій справі нерідко беруть участь як юридичні, так і фізичні особи, які є кредитором, боржником, поручителем, заставодавцем, майновим поручителем тощо. Наприклад, позов предявлено банком, що є юридичною особою, як до юридичної особиборжника, так і до фізичної особимайнового поручителя, про виконання ними як солідарними боржниками кредитного договору.

Верховний Суд України виходить з необхідності чіткого дотримання вимог ст. 16 ЦПК, що відповідає розясненню, даному в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі постанова Пленуму від 12 червня 2009 р. № 2). Така позиція міститься у Правових позиціях Верховного Суду за 2010 р., надісланих судам.

Так, Верховний Суд України ухвалою від 17 лютого 2010 р. скасував рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29 травня 2009 р. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 17 вересня 2009 р., якими вирішено по суті справу за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ФГ «Арос», СФГ «Кривчик», С. про стягнення заборгованості за кредитним договором.

При цьому в ухвалі зазначено, що суд на порушення вимог ч. 1 ст. 15, ст. 16 ЦПК не звернув уваги на те, що в одне провадження обєднані вимоги юридичної особи банку, до інших юридичних осіб ФГ «Арос» і СФГ «Кривчик», які виникли з укладених ними договорів відповідно кредитного та поруки і які підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства (статті 1, 12 Господарського процесуального кодексу України; далі ГПК) та позов юридичної особи банку до фізичної особи С., що виник з договору поруки, який може бути самостійним та окремим предметом вимог.

У звязку з цим, оскільки згідно зі ст. 16 ЦПК не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі у частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції (між юридичною особою та фізичною особою), і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого судочинства (між юридичними особами). Якщо на стадії відкриття провадження у справі допущена помилка, то суд при розгляді справи має закрити провадження в частині вимог, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК).

Таке вирішення цього спірного процесуального питання не порушує прав жодної зі сторін процесу та відповідає вимогам процесуального закону. Так, згідно зі ст. 543 ЦК у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Отже, за законом у цьому випадку немає так званої обовязкової процесуальної співучасті, тобто законом передбачено право позивача звернутися до суду до кожного з боржників окремо. Крім того, предметом спору є різні самостійні договірні відносини: між кредитором і боржником за кредитним договором; між кредитором і поручителем (іпотекодавцем тощо) за відповідним договором, або ж ці відносини можуть врегульовуватись одним кредитним договором, що не змінює суті окремих договірних відносин.

Не виникає проблем у цій ситуації й щодо виконання рішень, які можуть бути ухвалені як у порядку цивільного, так і в порядку господарського судочинства, оскільки стягувачем є одна й та сама особа, банк, і відповідно до ст. 20 Закону від 21 квітня 1996 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» саме стягувачу належить право вибору органу виконавчої служби, якщо виконавчі дії будуть вчинятися на різних територіях, на які поширюються повноваження цих органів. А ст. 544 ЦК врегульовано ситуацію в разі виконання солідарного обовязку одним з боржників раніше від інших.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що оскільки згідно зі ст. 16 ЦПК не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, а судом було помилково відкрите провадження у справі у частині вимог, які належать до господарської юрисдикції (між двома юридичними особами), провадження у цій справі в частині третього відповідача, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства слід закрити провадження за п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК.

Суд також вважає за необхідне розяснити сторонам у справі, що у відповідності до ч. 3 ст. 206 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Суд також вважає за необхідне розяснити позивачеві, що розгляд таких справ відноситься до компетенції Господарського суду Закарпатської області.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 210, 293, 294 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі № 308/13426/16-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до першого відповідача ОСОБА_4, другого відповідача ОСОБА_5 та третього відповідача Виробничо-комерційної фірми у формі ТОВ «Габего ЛТД» про стягнення заборгованості, - в частині позовних вимог щодо третього відповідача - Виробничо-комерційної фірми у формі ТОВ «Габего ЛТД».

Розяснити сторонам у справі, що у відповідності до ч. 3 ст. 206 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Розяснити позивачеві, що розгляд таких справ відноситься до компетенції Господарського суду Закарпатської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7