АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Чобіток А.О.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2017 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.02.2017 задоволено заяву позивача про забезпечення позову - накладено арешт на автомобіль «Toyota Land Cruiser», 2012 р.в., номерний знак НОМЕР_1, який зареєстрований на ім'я ОСОБА_5 (іпн - НОМЕР_2) на праві власності 12.02.2015 (а.с. 86).

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та застосувати поворот виконання рішення зобов'язавши Регіональний центр МВС у Дніпропетровській області зняти обтяження з автомобіля «Toyota Land Cruiser», 2012 р.в., номерний знак НОМЕР_1, який зареєстрований на ім'я ОСОБА_5 (іпн - НОМЕР_2), а також відшкодувати понесені судові витрати. Вважає, що у суду першої інстанції були відсутні належні підстави для накладення арешту на автомобіль, оскільки судом не встановлено реального спору між сторонами, не встановлено даних про особу відповідача і належність саме йому майна, а також не перевірено співрозмірність виду забезпечення позову заявленим вимогам (а.с. 87-91).

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив ухвалу суду залишити без змін, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_8, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 61 766,27 грн. різниці між фактично сплаченою сумою та дійсною вартістю отриманого товару, 15 000,00 грн. моральної шкоди, 9 900,00 витрати на правову допомогу, 2 244,66 грн. витрати по сплаті судового збору, а також витрати по проведенню експертизи (а.с. 1-8).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.12.2016 відкрито провадження у справі (а.с. 65).

Під час розгляду справи позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належний відповідачу на праві власності автомобіль, вказуючи на те, що невжиття такого заходу забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду щодо стягнення грошових коштів.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пункт 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Крім того, ч. 3 ст. 152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 4 Постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Таким чином, вивчивши матеріали справи в їх сукупності та проаналізувавши відповідні норми процесуального права, а також врахувавши зміст заявлених позовних вимог, суд першої інстанції цілком правомірно дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не ідентифіковано особу відповідача, оскільки позов пред'явлено до ФОП ОСОБА_7, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, так як матеріали справи свідчать, що правовідносини позивача виникли саме з ФОП ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, що вбачається з укладеного між сторонами договору, а помилкове написання імені позивачем та судом може бути виправлене в процесуальному порядку (а.с. 9, 10).

Автомобіль на який накладено арешт дійсно належить відповідачу на праві власності, що визнається відповідачем і підтверджується матеріалами справи.

Посилання відповідача на не співмірність заявлених вимог і порушення його права власності, також не є підставою для скасування ухвали суду, оскільки автомобіль є неподільною річчю і накладення арешту на частину автомобіля, яка б відповідала ціні позову є неможливим, а тому накладення арешту на весь автомобіль, за відсутністю даних про інше майно відповідача, є обґрунтованим. А щодо порушення, на думку відповідача, права власності, то слід зазначити, що накладення арешту на майно з метою забезпечення позову є тимчасовим заходом, визначеним законом, при цьому відповідач не позбавлений можливості володіти і користуватись належним майном.

Отже, доводи апеляційної скарги про необґрунтованість заяви та відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову є безпідставними, висновків суду, на момент постановлення оскаржуваної ухвали, не спростовують та на законність і обґрунтованість постановленої ухвали не впливають.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням вимог процесуального закону, а тому підстави для її скасування судом апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України, підставами для відхилення скарги на ухвалу суду першої інстанції і залишення ухвали без змін є постановлення судом першої інстанції ухвали з додержанням вимог закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312 п.1, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9 - відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2017 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

А.О.Чобіток