АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2-2219/2011 Головуючий 1-ї інстанції - Гетьман Р.А.
Провадження № 22-ц/790/1925/17 Доповідач - Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із договорів
позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - керуючого партнера товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК «Х Легіон» ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня 2011 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус», в особі філії товариства з обмеженою відповідальністю«Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова», ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,-

ВСТАНОВИЛА:

14 грудня 2010 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус», в особі філії товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова» (далі - ТОВ «УФА «Верус» в особі філії ТОВ «УФА «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова»), ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

В рамках даної цивільної справи позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій зазначив, що неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

Зважаючи на наявність невиконаного зобов'язання та подання до суду позову, просив суд обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до закінчення провадження у справі, накласти арешт у межах суми заборгованості за кредитом в розмірі 126 808,32 грн. на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня 2011 року заяву ПАТ КБ «Приватбанк» про забезпечення позову задоволено. До розгляду по суті цивільної справи обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, накладено арешт, у межах суми заборгованості за кредитним договором № DN81AR02000259 від 21 січня 2008 року у сумі 125 808,32 грн., на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції представником ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам по справі. Висновки щодо наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, яку він не погашає у добровільному порядку, є необґрунтованими. Судом першої інстанції під час постановлення ухвали не було враховано, що ст. 152 ЦПК України не передбачено такого виду забезпечення позову, як тимчасове обмеження особи у виїзді за межі України. Накладаючи арешт на майно, що належить ОСОБА_1, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що автомобіль ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1, є предметом застави та стосовно нього зареєстроване обтяження, що є достатнім засобом для забезпечення позову без додаткового обтяження. Також судом першої інстанції не взято до уваги, що вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

До суду апеляційної інстанції сторони не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та обговоривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції в частині обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України керувався тим, що станом на час подання заяви діють неврегульовані договірні зобов'язання та ОСОБА_1 може ухилятися від явки до суду та перешкоджати розгляду справи.

Колегія суддів частково погоджується з даними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, підтверджується письмовими доказами та не заперечується сторонами, що 14 грудня 2010 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ТОВ «УФА «Верус» в особі філії ТОВ «УФА «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова», ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави за кредитно-заставним договором в розмірі 126 808,32 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2011 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором від 21 січня 2008 року в розмірі 126 608,32 грн., звернено стягнення на предмет застави: автомобіль Daewoo, модель «Nexia», рік випуску 2007, тип: легковий, № кузова/шасі ХWB3D31UD8A149600, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобілю з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ «Праватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнуто солідарно з ТОВ «УФА «Верус» в особі філії ТОВ «УФА «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова» та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DN81AR02000259 від 21 січня 2008 року в розмірі 200,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 268,08 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн. (а.с. 51, 52).

З 28 листопада 2016 року в органах охорони державного кордону Державної прикордонної служби України виконується ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня 2011 року, якою тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_1 у праві виїзду з України (а.с. 59).

Задовольняючи заяву ПАТ КБ «Приватбанк» в частині обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_1 суд посилався на ч.2 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України», в редакції, що діяла на час розгляду заяви, відповідно до якої громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у випадках якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розірвання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2011 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором від 21 січня 2008 року в розмірі 126 608,32 грн., звернено стягнення на предмет застави: автомобіль Daewoo, модель «Nexia», рік випуску 2007, тип: легковий, № кузова/шасі ХWB3D31UD8A149600, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобілю з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ «Праватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнуто солідарно з ТОВ «УФА «Верус» в особі філії ТОВ «УФА «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова» та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DN81AR02000259 від 21 січня 2008 року в розмірі 200,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 268,08 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн. (а.с. 51, 52).

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов'язку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання, зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Як вбачається статтею 152 ЦПК України не передбачено такий вид забезпечення позову як вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Зважаючи на той факт, що ЦПК України не містить правову норму, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст.ст. 151 - 153 ЦПК України, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, суд першої інстанції не може застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов'язань, оскільки це порушує норми ЦПК України та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних зобов'язань, порушення принципів верховенства права та вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», в редакції, що діяла на час постановлення ухвали, можливість обмеження у виїзді не пов'язувалася з розглядом цивільних справ, а передбачалася така можливість для громадян суб'єктів цивільних правовідносин, які мають неврегульовані відносини до судового розгляду.

Аналіз приписів ст. 8 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» у системному зв'язку з положеннями ст. 6 цього ж Закону свідчить про те, що дії відповідних органів щодо обмеження виїзду ґрунтуються не на судовому рішенні, а на нормах ст. 6 Закону й дії органу або посадової особи такого обмеження можуть перевірятися в судовому порядку за скаргою особи, яка зазнала обмеження.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що при постановленні ухвали суд першої інстанції помилково ототожнював питання тимчасового обмеження боржників у праві виїзду за межі України із видами забезпечення позову, не беручи до уваги, що повноваження судів першої інстанції при вирішенні цивільних справ визначені ЦПК України, у тому числі повноваженнями щодо вжиття заходів забезпечення позову. Під час постановлення ухвали суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність процесуальних норм з розгляду таких справ, на відміну від передбаченого ст. 377-1 ЦПК України порядку обмеження виїзду з підстав невиконання зобов'язань за судовими рішеннями та рішеннями інших органів, ні на зміст ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», в редакції, що діяла на час постановлення ухвали, якою передбачалось, що дії з відмови у виїзді з України через підстави, передбачені п. 1, 2, 6 - 8 ч. 1 ст. 6 зазначеного Закону, можуть бути оскаржені громадянами у судовому порядку. Тобто, зазначене свідчить про те, що дії відповідних органів щодо обмеження виїзду ґрунтуються на нормах ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», які в подальшому можуть перевірятися в судовому порядку за скаргою особи, яка зазнала обмеження.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що вирішення питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку ст. 377-1 ЦПК України.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, у зв'язку з чим, на підставі п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню як така, що ухвалена з порушеннями норм процесуального закону.

Колегія суддів ухвалює нове судове рішення, яким відмовляє у задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про забезпечення позову в частині обмеження у виїзді за межі України.

Наявність ухвали апеляційного суду про скасування ухвали суду першої інстанції та відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України не перешкоджає вирішенню цього питання при наявності правових підстав у встановленому законом порядку.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги щодо скасування ухвали суду в частині накладення арешту в межах суми заборгованості за кредитним договором на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, то колегія суддів не вбачає правових підстав для його скасування.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту у межах суми заборгованості за кредитним договором на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, суд першої інстанції керувався тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «УФА «Верус» в особі філії ТОВ «УФА «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова» та ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави за кредитно-заставним договором в розмірі 126 808,32 грн., судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення стосовно того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Суд першої інстанції мав правові підстави для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст. 307, п.2 ч.1 ст. 312, ст. 313, п.6 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317 ЦПК України судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - керуючого партнера товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК «Х Легіон» ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня 2011 року в частині обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - скасувати.

В іншій частині ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук