Справа № 739/1560/17
Провадження № 2/739/526/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"01" грудня 2017 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря Лукаш Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі позивач), діючи через свого представника ОСОБА_2, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 13 вересня 2011 року у розмірі 17 796 грн. 12 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 2 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту. Станом на 31 серпня 2017 року відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує, у результаті чого виникла прострочена заборгованість у розмірі 17 796 грн. 12 коп., з яких: 151 грн. 61 коп. заборгованість за тілом кредиту, 12 709 грн. 11 коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 3 611 грн. 78 коп. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. 00 коп. фіксована частина штрафу та 823 грн. 62 коп. процентна складова штрафу за порушення грошового зобовязання.

У судове засідання представник позивача не зявився при цьому подав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує повністю, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Також ним надано письмові пояснення щодо нарахованих за кредитним договором процентів, пені та комісії з яких вбачається, що до квітня 2014 року діяли єдині умови нарахування процентів як на поточну, так і на прострочену заборгованість, розмір яких визначався виходячи з суми заборгованості, процентної ставки та кількості днів протягом яких існувала заборгованість. З квітня 2014 року банком внесено зміни до Умов та правил надання банківських послуг та тарифів в частині розрахунку процентів, які затверджені наказом СП-2014-6635230 від 02 квітня 2014 року, згідно яких у разі виникнення прострочених зобовязань проценти нараховуються в подвійному розмірі на всю суму заборгованості. Також у поясненнях зазначено, що в розрахунку у колонці «комісія та пеня» відображається нарахування тільки пені і згідно наказу №СП-2013-6500941 від 28 січня 2013 року передбачено нарахування неустойки в розмірі 50 грн. у разі несплати щомісячного платежу на суму від 100 грн., згідно наказу №СП-2013-5776448 від 19 вересня 2013 року передбачено нарахування неустойки в розмірі 100 грн. у разі несплати щомісячного платежу на суму від 100 грн. другий місяць поспіль.

Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, при цьому заяви про розгляд справи без його участі не подав. За таких обставин, враховуючи позицію представника позивача, суд прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі представника позивача та відповідача, за наявними у матеріалах справи доказами з постановленням заочного рішення.

У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, 13 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом подання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг на відкриття рахунку і встановлення кредитного ліміту у розмірі 2 000 грн. зі сплатою процентів у розмірі 20,4% на рік за користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості (а.с. 6-31).

При укладенні цього договору сторони керувалися положенням частини першої статті 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно пункту 2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг (далі Умови), що визначають умови укладеного сторонами договору, Банк видає Клієнту картку, її вид визначається в памятці Клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання картки, вказана в заяві.

Подавши відповідну анкету-заяву відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та Тарифами складає укладений між ним та позивачем кредитний договір.

З доданого до позовної заяви розрахунку та виписки про рух коштів по рахунку відповідача вбачається, що після укладення договору відповідач користувався кредитними коштами, отриманими ним за договором у результаті чого виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 151 грн. 61 коп. (а.с. 5, 56-62).

Отже, позивач належним чином виконав свої зобовязання за кредитним договором, укладеним з відповідачем.

Згідно з пунктом 1.1.7.11 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

На час розгляду справи суду не надано жодних доказів, які б свідчили про інформування однією зі сторін зазначеного вище договору іншу сторону про його припинення, відповідно цей договір з моменту його укладення автоматично лонгувався на кожні наступні 12 місяців після укладення.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно пункту 2.1.1.5.5 Умов позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до пункту 2.1.1.5.6 Умов клієнт зобовязаний у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) та оплатити Винагороду Банку.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредиту.

Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З наданого суду представником позивача розрахунку заборгованості за договором, укладеним з відповідачем 13 вересня 2011 року, вбачається, що відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконує, останній платіж на виконання своїх зобовязань був здійснений ним 20 липня 2014 року на суму 38 грн. 22 коп., в результаті чого станом на 31 серпня 2017 року, згідно вказаного розрахунку, виникла прострочена заборгованість у розмірі 17 796 грн. 12 коп., з яких: 151 грн. 61 коп. заборгованість за тілом кредиту, 12 709 грн. 11 коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 3 611 грн. 78 коп. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. 00 коп. фіксована частина штрафу та 823 грн. 62 коп. процентна складова штрафу за порушення грошового зобовязання (а.с.4).

Аналізуючи зміст наданого представником позивача розрахунку та виписки про рух коштів по рахунку відповідача суд погоджується з розміром вказаної у ньому заборгованості за тілом кредиту, що становить 151 грн. 61 коп.

З приводу розміру нарахованих за кредитним договором процентів суд бере до уваги, що згідно наданих представником позивача доказів до 31 серпня 2014 року процентна ставка за договором становила 20,4% річних. У подальшому процентна ставка за договором підвищувалася позивачем в односторонньому порядку з 01 вересня 2014 року до 34,8% річних та з 01 квітня 2015 року до 43,2% річних.

При цьому згідно письмових пояснень представника позивача та наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що з квітня 2014 року нарахування процентів на прострочені зобовязання здійснюється позивачем у подвійному розмірі на всю суму заборгованості на підставі наказу №СП-2014-6635230 від 02 квітня 2014 року, тобто підвищення в два рази процентної ставки на прострочену заборгованість також було здійснено позивачем в односторонньому порядку.

Право змінювати розмір процентів за кредитним договором представником позивача обґрунтовується положеннями пункту 1.1.3.2.3 Умов, яким передбачено можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору.

З цього приводу суд враховує правову позицію Верховну Суду України, висловлену у постанові від 19 грудня 2012 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-144цс12, відповідно до якої якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року №661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 09 січня 2009 року.

Також суд зазначає, що частиною першою статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Частиною третьою статті 1056-1 ЦК України визначено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Як зясовано, хоча чинним законодавством і передбачено можливість визначення у кредитному договорі змінюваної процентної ставки, однак у кредитному договорі, укладеному між позивачем та відповідачем, лише вказано на право позивача в односторонньому порядку змінювати умови договору, зокрема й процентної ставки. При цьому у договорі не визначено періодичність зміни процентної ставки, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосування індексу, що має бути також погоджений сторонами і вимоги до якого визначені у частині пятій статті 1056-1 ЦК України.

Також договір не містять умов, які б дозволяли точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору.

Крім того суд враховує, що згідно вимог закону саме на кредитодавця покладається обовязок письмово повідомляти позичальника та інших зобовязаних осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати з якої застосовуватиметься нова ставка.

Представником позивача як до позовної заяви, так і на запит суду не надано доказів дотримання вимог положень статті 1056-1 ЦК України щодо визначення кредитним договором, укладеним між позивачем та відповідачем, змінюваної процентної ставки, а також доказів належного надіслання позивачем відповідачу пропозиції про зміну фіксованої процентної ставки за кредитним договором та прийняття такої пропозиції відповідачем.

При цьому суд зазначає, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року, винесеній у справі №6-1374цс17, у звязку з чим вона має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.

З викладеного вище висновується, що позивач не мав права підвищувати в односторонньому порядку процентну ставку за кредитним договором, укладеним між ним та відповідачем, відповідно нарахування процентів за вказаним договором має здійснюватися виходячи з процентної ставки, яка була визначена на час укладення договору, тобто 20,4% річних, без стягнення їх у подвійному розмірі на прострочену суму заборгованості, тобто нарахування процентів має здійснюватися за формулою, яка діяла до квітня 2014 року.

Згідно розрахунку та наданих представником позивача на запит суду доказів до 28 серпня 2014 року відповідач виконував свої зобовязання за кредитним договором, регулярно сплачував кошти на погашення існуючої заборгованості і станом на вказану дату заборгованість за тілом кредиту становила 151 грн. 61 коп., яка в подальшому не змінювалася, при цьому заборгованість зі сплати процентів на вказану дату становила 18 грн. 37 коп.

У подальшому за період з 28 серпня 2014 року по 31 серпня 2017 року відповідачу було нараховано проценти за користування кредитом виходячи зі змінюваної позивачем в односторонньому порядку процентної ставки у розмірі 12 690 грн. 74 коп. (12 709 грн. 11 коп. 18 грн. 37 коп.).

З розміром процентів, нарахованих позивачем за кредитним договором станом на 28 серпня 2014 року у сумі 18 грн. 37 коп. суд погоджується.

Водночас, виходячи з розміру процентної ставки 20,4% річних, яка має застосовуватися за даним договором, суми заборгованості, періоду її існування з 28 серпня 2014 року по 31 серпня 2017 року, беручи до уваги положення пункту 2.1.1.12.6 Умов про те, що проценти за користування кредитом визначають з розрахунку 360 календарних днів на рік, сума нарахованих процентів має становити 94 грн. 42 коп. (151 грн. 61 коп. х 20,4% х 1 099 днів /360 днів). Відповідно на користь позивача з відповідача в якості процентів за кредитним договором за період з 28 серпня 2014 року по 31 серпня 2017 року підлягає стягненню 112 грн. 79 коп. (94 грн. 42 коп. + 18 грн. 37 коп.). Отже, в цій частині позов підлягає задоволенню частково.

З приводу вказаної у розрахунку комісії та пені, яка згідно письмових пояснень представника позивача є пенею, нарахованою у розмірі 3 611 грн. 78 коп., суд бере до уваги факт порушення відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором та погоджується з доводами представника позивача про необхідність стягнення з відповідача пені за прострочення грошового зобовязання.

Водночас розмір нарахованої пені значно перевищує розмірі заборгованості за тілом кредиту та процентами.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З огляду на викладене вище суд вважає за необхідне зменшити розмір пені, нарахованої за кредитним договором, укладеним між позивачем та відповідачем, та стягнути її з відповідача у розмірі 150 грн. 00 коп.

Стосовно вказаних у розрахунку штрафів, нарахованих загалом у розмірі 1 323 грн. 62 коп. у звязку з несплатою відповідачем щомісячних платежів, суд зазначає, що за порушення строків погашення заборгованості відповідачу нараховано передбачену договором пеню.

За своїм змістом цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те ж саме порушення.

Аналогічні правові позиції містяться у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року, винесеній у справі №6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року, винесеній у справі №6-1374цс17 у звязку з чим вони мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.

Отже, загальна сума заборгованості, з урахування тіла кредиту, процентів та пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором, укладеним між ними 13 вересня 2011 року, становить 414 грн. 40 коп. (151 грн. 61 коп. + 112 грн. 79 коп. + 150 грн. 00 коп.).

Відповідно суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 37 грн. 26 коп. (414 грн. 40 коп. х 1 600 грн. 00 коп. / 17 796 грн. 12 коп.).

На підставі викладеного, керуючись статтями 526, 530, 610, 611, 625, 634, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», (адреса реєстрації: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість за кредитним договором від 13 вересня 2011 року у розмірі 414 (чотириста чотирнадцять) гривень 40 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати у розмірі 37 (тридцять сім) гривень 26 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана ним до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку в десятиденний строк з дня винесення судом відповідної ухвали.

Особи, які брали участь у справі, можуть оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення заочного рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення заочного рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Суддя В.В. Чепурко