Номер провадження: 22-ц/785/3637/17
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д. М. Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні дитини та встановлення порядку спілкування та побачення з дитиною,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні дитини та встановлення порядку спілкування та побачення з дитиною, посилаючись на те, що рішенням Біляївського райсуду Одеської області від 17.03.2015 р. розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 В період шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження. Рішенням Біляївського райсуду Одеської області від 01.02.2016 р. встановлено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_2

Також, позивач зазначив, що ОСОБА_2 систематично створює перешкоди у спілкуванні, зустрічах та побаченнях з ним їх спільної дитини, та не дає можливості приймати участь у її вихованні.

На підставі вищевикладеного, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визначити йому наступний порядок спілкування з малолітньою донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1: щотижнево, кожної п`ятниці о 10:00 годині ранку він забирає свою дитину за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 для безперешкодного спілкування з нею та повертає доньку матері ОСОБА_2 о 18:00 годині вечора у неділю за її постійним місцем проживання: АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали свої позовні вимоги.

Відповідачка та її представник позов не визнали.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні дитини та встановлення порядку спілкування та побачення з дитиною задоволений. Визначений наступний порядок спілкування батька ОСОБА_3 з малолітньою донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, враховуючи стан здоров`я та вік дитини: щотижнево, кожної п`ятниці о 10:00 годині ранку батько ОСОБА_3 забирає дитину за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 для безперешкодного спілкування з нею та повертає дитину матері ОСОБА_2 о 18:00 годині вечора у неділю за її постійним місцем проживання: АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволені позову, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами, в якому народилась донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 20.03.2012 р., в якому батьком дитини записаний позивач - був розірваний рішенням Біляївського райсуду Одеської області від 17.03.2015 р., яке набрало законної сили і ніким не було оскаржене (а.с. 9,10).

Також, рішенням Біляївського райсуду Одеської області від 01.02.2016 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.03.2016 р. - позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення місця проживання дитини задоволений, встановлено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_2, зобов'язано ОСОБА_3 передати неповнолітню ОСОБА_4 на постійне місце проживання до матері ОСОБА_2 за адресою : АДРЕСА_1 та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про встановлення місця проживання дитини з ним відмовлено (а.с. 11,85-87).

На виконання вищевказаних рішень Біляївського райсуду Одеської області від 01.02.2016 р. та ухвали апеляційного суду Одеської області від 15.03.2016 р. судом був виданий виконавчий лист від 01.04.2016 р. та відкрите виконавче провадження згідно постанови ВП № 50718335 від 07.04.2016 р.(а.с. 74,77).

У зв'язку з невиконанням вищевказаного рішення суду боржником ОСОБА_3, державний виконавець звернувся до Біляївського ВП Овідіопольського ВПГУНП в Одеській області, останнями були внесені дані до ЄРДР від 27.04.2016 р. за правовою кваліфікацією ст. 382 ч. 1 КК України (невиконання судового рішення) (а.с. 78).

Судом встановлено, що, малолітня донька сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає окремо від свого батька, з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, також між сторонами існують стійкі, довготривалі неприязні відносини з приводу виховання їхньої малолітньої дитини.

Однак, відповідачка по справі ОСОБА_2 створює перешкоди у спілкуванні, зустрічах та побаченнях малолітньої доньки ОСОБА_4 зі своїм батьком, уникаючи спілкування з останнім, не даючи можливості позивачу приймати участь у вихованні дитини, побоюючись, що позивач, забравши до себе доньку, знову буде утримувати у себе дитину, як це вже відбувалося при невиконанні позивачем вищевказаних рішень судів, коли останній утримував у себе дитину на протязі понад 10 місяців, яку повернув матері після заяви державного виконавця (а.с. 52,53).

Згідно висновку Органу опіки та піклування Овідіопольської РДА від 30.06.2016 р., на засідання комісії якого були присутні обидва батьки, яких було заслухано комісією, перевірено позитивну характеристику батька та його належні житлово-побутові умови, за результатами дослідження яких, був встановлений наступний графік побачень та спілкування батька ОСОБА_3 з малолітньою донькою ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1), яка проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, враховуючи стан здоров`я та вік дитини: щотижнево, кожної п`ятниці о 10:00 годині ранку батько ОСОБА_3 забирає дитину за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 для безперешкодного спілкування з нею та повертає дитину матері ОСОБА_2 о 18:00 годині вечора у неділю за її постійним місцем проживання: АДРЕСА_1. Такий порядок спілкування встановлений терміном на 1 рік (а.с. 16-17).

Судом встановлено, що висновок Органу опіки та піклування Овідіопольської РДА, не був ніким оскаржений та є чинним.

Також досліджений висновок повністю відповідає, як в першу чергу інтересам дитини, однакові рівні права на виховання якої мають матір і батько, так і вищевказаним нормам Законів, а відповідно до приписів ст. 158 СК України - рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про усунення перешкод у вихованні дитини та встановлення порядку спілкування та побачення з дитиною, суд першої інстанції виходив зтого, що оскільки батьки дитини не дійшли спільної згоди про встановлення графіку побачень батька ОСОБА_3 з донькою, а ОСОБА_2 створює перешкоди у спілкуванні, зустрічах та побаченнях малолітньої доньки зі своїм батьком, уникаючи спілкування з ним, не даючи можливості позивачу приймати участь у вихованні дитини, суд з урахуванням того, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, а також з урахуванням висновку органу опіки та піклування, за яким був визначений спосіб участі батька у вихованні дитини, обґрунтовано визначив порядок участі ОСОБА_3 у вихованні дитини, шляхом встановлення графіку побачень батька з донькою.

Статтею 19 СК України передбачено, що рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом 10 днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого ч. 1 ст. 170 цього Кодексу. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним - обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Статтями 141,142,150 СК України передбачено - мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Статтями 151,153 СК України встановлено - батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, а також мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно із ст. 155 СК України - здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У відповідності з ч. 2 та 3 ст. 157 СК України, той з батьків хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це, орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Частинами 1 та 2 статті 159 Сімейного кодексу України передбачено, якщо той із батьків з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 ст. 9 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 р., ратифіковану Постановою ВРУ № 789-ХІІ від 27.02.1991 р. - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли суперечить найкращим інтересам дитини.

Судом встановлено, що мати та батько бажають лише нормальних сприятливих умов для виховання і розвитку їх дитину, чиї інтереси захищаються вищевказаними нормами Законів, батьки повинні поважати і виховувати свою дитини, рівні права на що вони мають за Законом, однак стійкі неприязні відносини між ними лише перешкоджають намірам обох батьків на належне виховання і розвиток малолітньої доньки.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що малолітня дитина, яка постійно проживає із своєю матір`ю має право на її виховання та побаченнях зі своїм батьком, який має бажання та можливість приймати участь у її виховання, побаченнях та спілкуванні, періодично забираючи до свого місця проживання і повертаючи дитину у встановлений вищевказаним висновком графіку побачень з дитиною, і на що за Законом батько має повноцінне право.

Однак, суд визнав недоцільним встановлення тимчасового обмеження зазначеного висновком графіку побачень з дитиною терміном на 1 рік, вказаного у висновку, так як у випадку виникнення будь-яких перешкод у разі порушення зазначеного графіку, будь-який з батьків має право звернутися до суду для розв'язання спірних правовідносин.

Судова колегія погоджується з вказаними висновками суду, та не находить підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

На підставі вищевикладеного, суд обґрунтовано визначив порядок спілкування батька ОСОБА_3 з малолітньою донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, враховуючи стан здоров`я та вік дитини: щотижнево, кожної п`ятниці о 10:00 годині ранку батько ОСОБА_3 забирає дитину за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 для безперешкодного спілкування з нею та повертає дитину матері ОСОБА_2 о 18:00 годині вечора у неділю за її постійним місцем проживання: АДРЕСА_1. Також зобовязав ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд приймаючи рішення не надав належної оцінки доказам стосовно того, що позивач незаконного утримував у себе дома малолітню доньку, також не взяв до уваги факти, які безпосередньо стосуються інтересів дитини, а саме стійки соціальні зв'язки дитини, сформовані в результаті її регулярного відвідування дитячих секцій та гуртків за її основним, місцем проживання, що має суттєве значення для винесення справедливого та законного рішення, не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що судом першої інстанції вірно встановлено, що запропонований спосіб участі позивача у вихованні дитини шляхом зустрічей з дитиною достатньо відповідає його інтересам та можливості батька здійснювати свої обов'язки та права, не порушуючи при цьому права матері, а також інтереси дитини, які були враховані судом та які мають істотне значення.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець