10 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІзмайловоїТ.Л., Кадєтової О.В.
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_4 про визнання неправомірними та скасування постанов Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на дії Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві та просив визнати неправомірними та скасувати постанови Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.
На обґрунтування скарги зазначав, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 28 липня 2016 року державним виконавцем було направлено 04 серпня 2016 року, що є порушенням вимог ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.
Також зазначав, що підставою для відкриття виконавчого провадження є виконавчий лист виданий Деснянським районним судом м. Києва № 2-3677 від 12 травня 2015 року, документ (рішення суду) набрав законної сили 28 січня 2015 року, а пред'явлений до виконання 25 липня 2016 року, тобто з порушенням встановленого законом строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.
28 липня 2016 року в порушення норм чинного законодавства України державним виконавцем Годзь Є.І. Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, з метою забезпечення виконання рішення. Дана постанова виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення. Заявник зазначав, що його було позбавлено права на добровільне виконання рішення суду та виконавче провадження, яке неправомірно відкрите державним виконавцем Годзь Є.І. Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, є незаконним.
ОСОБА_4 вважав, що виконавчий лист виданий Деснянським районним судом м. Києва № 2-3677 від 12 травня 2015 року є таким, що не підлягає виконанню, а відтак постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28 липня 2016 року та постанови про розшук майна боржника від 28 липня 2016 року є неправомірними та підлягають скасуванню.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 51772583 від 28 липня 2016 року, зобов'язати Деснянський районний відділ державної виконавчої у м. Київ Головного територіального управління юстиції у
м. Києві закрити виконавче провадження № 51772583 від 28 липня 2016 року, зобов'язати Деснянський районний відділ державної виконавчої у м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві повернути виконавчий лист № 2-3677 від 12 травня 2015 року, як такий, що пред'явлено з порушення строків та не підлягає виконанню, визнати неправомірною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28 липня 2016 року, зобов'язати Деснянський районний відділ державної виконавчої у м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкликати з реєстраційних органів повідомлення про арешт та заборону відчуження майна, на все майно ОСОБА_4, на яке було накладено арешт, визнати незаконною та скасувати постанову про розшук майна боржника від 28 липня 2016 року, зобов'язати Деснянський районний відділ державної виконавчої у м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкликати постанову про розшук майна від 28 липня
2016 року з органів Національної поліції.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня
2016 року скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2017 року ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року залишено без змін.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що дії державного виконавця вчинені відповідно до закону та в межах повноважень.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором, яка станом на
24 вересня 2014 року становить 21 747 дол. США та 203 78 грн.
12 травня 2015 року Деснянським районний судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-3677/2014 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості в розмірі 21 747 дол. США та 203 78 грн.
Зазначено, що рішення набрало законної сили 28 січня 2015 року, строк пред'явлення виконавчого листа до виконання до 29 січня 2016 року.
27 січня 2016 року ПАТ «Родовід Банк» подало заяву до ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3677 виданого Деснянським районним судом м. Києва 12 травня 2015 року.
Постановою державного виконавця від 01 лютого 2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі ст. ст. 21, 23,
п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до постанови встановлено, що в заяві представник стягувача просить відкрити виконавче провадження та стягнути кошти в розмірі 21 747,87 дол. США та 26 058 грн 88 коп. Однак згідно виконавчого документа на боржника покладено судом борг в розмірі 21 747 дол. США та 206 058 грн 88 коп.
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року було внесено виправлення в п. 4 резолютивної частини рішення апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2015 року і вважати написаним: «Стягнути із
ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором, яка станом на 24 вересня 2013 року становить
21 747,87 дол. США та 206 058 грн 88 коп.».
Постановою державного виконавця від 28 липня 2016 року відкрито виконавче провадження ВП № 51772583 з виконання виконавчого листа
№ 2-3677, виданого 12 травня 2015 року Деснянським районним судом
м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» коштів в розмірі 21 747 доларів США та 206 058 грн 88 коп.
Постановою головного державного виконавця від 28 липня 2016 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4
Постановою головного державного виконавця від 28 липня 2016 року оголошено в розшук транспортний засіб, а саме: автомобіль марки «Nissan Tida», номер кузова НОМЕР_2, 2008 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить боржнику ОСОБА_4
За містом ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІVдержавний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Як визначено ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.
Згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Як зазначає ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.
Згідно розʼяснень викладених в п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» За результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК України.
Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.
При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37-38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).
При задоволенні скарги суд не вправі допустити негайне виконання рішення.
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.
Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Ураховуючи наведене, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги, оскільки встановив, що державним виконавцем було дотримано вимог вищевказаних положень Закону України «Про виконавче провадження», оскаржувана постанова була вчасно передана державним виконавцем для направлення заявнику. Також, судом враховано, що виконавчий лист № 2-3677 від 12 травня 2015 року, виданий Деснянським районним судом м. Києва було пред'явлено заявником до виконання 27 січня 2016 року, тобто в межах встановленого законом строку пред'явлення виконавчого листа до виконання. Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28 липня 2016 року є правомірним, оскільки дії ВДВС при її винесенні проведені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.
За таких обставин, у силу п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України колегія суддів відхиляє касаційну скаргу і залишає ухвали без змін, оскільки їх прийнято з додержанням вимог закону.
Керуючись статтями 332, 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,
Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2017 року в справі за скаргою ОСОБА_4 про визнання неправомірними та скасування постанов Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова