Справа № 720/547/17
Провадження: 2/720/423/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі головуючого судді Вівчар Г.А. за участю секретаря судового засідання Єфтемій О.М.

сторін по справі: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відритому судовому засіданні в м. Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Мамалигівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, про визнання права власності на спадкову частку у нерухомому майні в порядку спадкування за заповітом,-

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2, з вимогою про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

В позові посилається на те, що в с. Драниця Новоселицького району Чернівецької області по вул.. Центральна, 85 розташоване дворогосподарство яке станом на 1990-1991 роки відносилось до типу колгоспного двору. В ньому на той період часу були зареєстровані та проживали: голова двору ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Відповідно до ст.ст. 120-123 ЦК УРСР вказане господарство належало всім членам колгоспного двору на праві спільної сумісної власності у рівних частках, а отже всім членам вказаного двору належало по 1/5 частці.

28 жовтня 2001 року по місцю свого проживання померла ОСОБА_3.

Позивач являється єдиним спадкоємцем майна за заповітом після смерті спадкодавці, яка залишила на його користь все своє майно. Вартість спірного житлового будинку становить 63350 гривень, спадкова частка 1/5 домоволодіння складає 12670 гривень.

Спадщину він прийняв своєчасно, вступивши в управління та володіння спадковим майном померлої, проте за час життя спадкодавеця не зареєструвала право власності на дане нерухоме майно, у звязку з чим державний нотаріус відмовила йому постановою у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Таким чином визнання права власності за ОСОБА_2 можливе тільки в судовому порядку, у звязку з чим представник позивача просить суд визнати за позивачем право власності на 1/5 частину домогосподарства розташованого по вул.. Центральна, 85 в с. Драниця Новоселицького району Чернівецької області після смерті 28 жовтня 2001 року ОСОБА_3.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві.

Представник Мамалигівської сільської ради Новоселицького району в судове засідання не зявився по невідомим для суду причинам, однак направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Суд вислухавши думку представника позивача та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову та враховуючи що визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі дійшов висновку про розгляд справи у відсутності представника відповідача та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Зі статті 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Стаття 380 ЦК України зазначає, що жилий будинок є обєктом права приватної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наданими позивачем доказами судом встановлено, що ОСОБА_3 померла 28 жовтня 2001 року у віці 96 років, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-МИ № 075701 видане 29.10.2001 року за актовим записом № 18.

По день своєї смерті спадкодавця була зареєстрована та постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою № 550 видана Мамалигівською сільською радою Новоселицького району 24.03.2017 року.

Станом на 1990 1991 рік вказане домогосподарство відповідно до довідки Мамалигівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області за № 547 від 24.03.2017 року відносилось до типу колгоспного двору, членами якого були пятеро осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Відповідно до ст.ст. 120-123 ЦК УРСР на час виникнення правовідносин вказане господарство належало всім членам колгоспного двору на праві спільної сумісної власності у рівних частках.

Враховуючи наведене слід вважати, що після смерті 28 жовтня 2001 року ОСОБА_3 спадщина відкрилася на 1/5 частину домогосподарства.

Відповідно до роз'ясень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Згідно ст.. 524 ЦК Українського СРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом.

Згідно ст. 534 ЦК УРСР (1963 р.), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Як вбачається із заповіту наявний в матеріалах справи від 02.02.1998 року складений секретарем виконкому Драницької сільської ради Новоселицького району та зареєстрованого в реєстрі за № 73 спадкодавця ОСОБА_3 заповіла все своє майно ( 1/5 часку домогосподарства) внукові ОСОБА_2. Даний заповіт не був змінений чи скасований.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Так, позивач являючись спадкоємцем за заповітом та постійно проживаючи в одному господарстві разом із померлою на момент відкриття спадщини, згідно довідки № 549 видана Мамалигівською сільською радою Новоселицького району від 24.03.2017 року фактично прийняв спадщину після смерті 28.10.2001 року ОСОБА_3 вступивши в управління або володіння спадковим майном померлої.

Інших спадкоємців, у тому числі тих, що мають право на обовязкову частку у спадщині, немає.

Зі заяви № 910 від 28.12.2002 року вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса Новоселицької державної нотаріальної контори із заявою, про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_3, яка мешкала в с. Драниця Новоселицького району.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом зареєстроване в реєстрі за № 32 від 10.01.2003 року ОСОБА_2 успадкував право на земельну частку (пай) у розмірі 1,44 га, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Драницький», що знаходиться в с. Драниця Новоселицького району. Вказане право належало померлій ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ № 0174104 виданого Новоселицькою РДА 20.10.1997 року.

В витребуваній спадковій справі наявна й додаткова заява предявлена ОСОБА_2 до державного нотаріуса ОСОБА_7 за № 398 від 22.03.2017 року, про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3, що складається із житлового будинку розташованого в с. Драниця Новоселицького району.

З листа начальника Новоселицького КБТІ № 154 від 15 березня 2017 року вбачається, що станом на 29 грудня 2012 року за ОСОБА_3 право приватної власності на нерухоме майно в с. Драниця Новоселицького району по вул.. Центральна, 85 не зареєстроване.

У звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на даний житловий будинок державний нотаріус Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області 22.03.2017 року винесла постанову № 660/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 10.03.2017, виданого Новоселицьким КБТІ господарство по вул.. Центральна, 85 в с. Драниця Новоселицького району Чернівецької області складається з житловий будинок літер А, літня кухня літер Б, сараю літер В, Г, вбиральні літери Д, огорожі № 2-3, колодязь № 1.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про те, що спірний житловий будинок є обєктом спадщини і позивач має право на його спадкування за заповітом, але позбавлений можливості реалізувати своє право на спадщину в нотаріальному порядку у звязку з відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, а також ту обставину, що відповідач по справі не заперечує проти задоволення даного позову, і при його задоволенні не будуть порушені права, свободи та інтереси третіх осіб, у звязку з чим у суду є всі правові підстави для визнання за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/5 частину у житловий будинок літер А, літня кухня літер Б, сараю літер В, Г, вбиральні літери Д, огорожі № 2-3, колодязь № 1, розташований по вул.. Центральна, 85 в с. Драниця, Новоселицького району Чернівецької області, після смерті 28 жовтня 2001 року ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 10,59,60,61,208-218, 273 ЦПК України, і на підставі ст.ст. 120-123, 524, 534, 548, 549 ЦК УРСР суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/5 частину у житловий будинок літер А, літня кухня літер Б, сараю літер В, Г, вбиральні літери Д, огорожі № 2-3, колодязь № 1, розташований по вул.. Центральна, 85 в с. Драниця, Новоселицького району Чернівецької області, після смерті 28 жовтня 2001 року ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через місцевий Новоселицкий районний суд в 10-денний строк з дня проголошення.

Суддя: Вівчар Г.А.