АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5863/17 Головуючий 1 інст. - Ольховський Є.Б.
Справа № 642/20/2017ц Доповідач - Кружиліна О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

22 листопада 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Бровченка І.О., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2017 року

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, третя особа - Управління державної казначейської служби України в Харківській області, про відшкодування заробітку, втраченого у зв'язку з втратою працездатності та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

03 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом, який в подальшому уточнив та просив стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі по тексту - ГУ МВСУ в Харківській області) заборгованість зі щомісячних виплат у відшкодуванні шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я у розмірі 14 875 грн.; виплати у відшкодуванні шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я у розмірі 8 000 грн щомісячно, починаючи з 01 січня 2017 року і продовжувати безстроково; моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн, в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу - 10 000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що з 16 листопада 1995 року по 06 листопада 2015 року проходив службу на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу № 4 роти ДПС відділу ДАЇ обслуговування м. Харкова ГУ МВСУ в Харківській області, мав звання старшини міліції.

Внаслідок трудової діяльності в період з 1995 року по 06 листопада 2015 року за результатами МСЕК позивач був визнаний інвалідом 3-ї групи йому встановлено 50% стійкої втрати професійної працездатності.

ОСОБА_1 вважав, що розмір втраченого позивачем внаслідок каліцтва та ушкодження здоров'я, заробітку (доходу), підлягає відшкодуванню відповідачем, оскільки спричинені йому під час здійснення ним функцій представника влади на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2017 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права, судом не було з'ясовано всі обставини по справі та є правові підстави для винесення нового рішення про відмову у визнанні поруки, що виникла з договору іпотеки припиненою.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що з 16 листопада 1995 року ОСОБА_1 працював в УДАІ ГУМВСУ в Харківській області та наказом начальника ГУМВСУ в Харківській області від 09 листопада 2015 року № 879 звільнений зі служби в органах внутрішніх справ.

28 вересня 2016 року позивачу встановлена 3 група інвалідності.

Довідкою МСЕК від 28 вересня 2016 року визначено, що захворювання пов'язане з проходженням служби в органах МВС.

Як вбачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 просить відшкодувати заробіток, втрачений у зв'язку з втратою працездатності, посилаючись на частину 1 статті 1195, частину 1 статі 1197 ЦК України.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності ІІ групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності ІІІ групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період походження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі, інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Відповідно до зазначеної Постанови позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 217 500 грн.

Отже, позивач отримав виплату у зв'язку з отриманням інвалідності та частковою втратою працездатності, яка належала йому за Законом.

З огляду на викладене, положення обґрунтовує заявлені позовні вимоги, статей 1195-1208 ЦК України, якими ОСОБА_1 не поширюється на відносини щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання працівника міліції, оскільки такі відносини регулюються спеціальним законодавством, а саме Законом України «Про міліцію», чинним на момент звільнення позивача.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги також висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для зміни або скасування судового рішення, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до статті 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права

За наслідками розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 307 ЦПК України постановляє ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін з підстав, передбачених статтею 308 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303 304, п. 1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.О. Бровченко

О.М. Хорошевський