Справа №2-418/2010 23.11.2017 23.11.2017 23.11.2017
Провадження №22-ц/784/2073/17
Головуючий у першій інстанції-Безпрозванний В.В.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Гавор В.Б.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_3

на заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 6 квітня 2010 року у цивільній справі за позовом

публічного акціонерного товариства «ОТП Банк»

до ОСОБА_2, ОСОБА_3

про стягнення кредитної заборгованості

У С Т А Н О В И Л А:

25 червня 2009 року ПАТ «ОТП Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 5 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML-400/281/2007, за яким ОСОБА_2 отримав 47 790 доларів США кредитних коштів з плаваючю відсотковою ставкою (FIDR + 4, 49 %) строком до 5 вересня 2017 року. На забезпечення виконання кредитних зобовязань 5 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № SR-400/263/2007. З лютого 2008 року позичальник порушував умови Договору, з вересня 2008 року мав не погашену заборгованість, а з листопада того ж року припинив сплату щомісячних платежів. Вимога про дострокове повернення кредитних коштів отримана ОСОБА_2 25 грудня 2008 року, а поручителем ОСОБА_3 - 28 лютого 2009 року.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником та поручителем своїх зобовязань та виникнення станом на 3 червня 2009 року заборгованості за кредитом та відсотками, банк просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно 49 277,09 доларів США, що еквівалентно 375 092,28 грн., в тому числі, 44 935, 90 доларів США за тілом кредиту; 4 341, 19 доларів США за відсотками; пеню за період до 26 лютого 2009 року у розмірі 21 422, 49 грн., 75 грн. штрафу, а всього 396 589, 77 грн. Позивач також просив відшкодувати 1950 грн. судових витрат.

Відповідачі участі у судових засіданнях не приймали, своєї думки стосовно позову не висловили.

Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 6 квітня 2010 року позов задоволено, на користь банку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно стягнуто 396 587,77 грн. кредитної заборгованості та 1950 грн. судових витрат.

Ухвалою того ж суду від 9 липня 2010 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення відмовлено.

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою на заочне рішення. В апеляційній скарзі апелянт просив рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову до нього, посилаючись на припинення поруки за частиною 4 статті 559 ЦК.

У звязку з відсутністю в матеріалах справи будь-яких відомостей про повідомлення апелянта про час та місце розгляду його заяви про перегляд судового рішення, а також про наслідки розгляду його заяви, строк на апеляційне оскарження заочного рішення поновлено ухвалою судді від 6 жовтня 2017 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи вимоги банку щодо солідарного обовязку боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з доведеності розміру кредитної заборгованості, наявності у позивача права на дострокове повернення кредитних коштів, а також з встановлених підстав виникнення обовязку у поручителя та його обсягу.

Проте не з усіма висновками суду можна погодитись.

З матеріалів справи вбачається, що 5 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ML-400/281/2007, за яким позичальник отримав двома траншами 24 428, 48 доларів США (5 вересня 2007 року), та 23361, 52 доларів США (7 вересня 2007 року) з плаваючою відсотковою ставкою, розмір якої становить FIDR + 4, 49 %, строком до 5 вересня 2017 року (далі Договір, а.с. 8-11,14).

Пунктами 1.4.1.1.2 1.4.1.3 Договору передбачено порядок визначення та зміни плаваючої процентної ставки, порядок та строки сплати процентів за користування кредитом та умови її збільшення.

За порушення прийнятих на себе зобовязань позичальник зобовязаний сплатити пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних зобовязань за кожний день прострочки (пункт 4.1.1 Договору). За прострочення виконання боргових зобовязань понад 15 календарних днів, крім пені, позичальник додатково сплачує банку штраф у розмірі 0, 01% від суми прострочених боргових зобовязань, але не менш 25 грн., а за прострочення виконання понад 30 календарних днів - у розмірі 0, 02 % від суми прострочення боргових зобовязань, але не менше 50 грн.(пункти 4.1.2,4.1.3 Договору).

Додатком до Договору 1 є узгоджені сторонами складові зобовязань позичальника та графік повернення кредитних коштів ануїтентними платежами.

Право банку на дострокове повернення кредиту передбачено пунктом 1.9.1 Договору. Вимогу про дострокове повернення кредиту позичальник зобовязаний виконати протягом 30 календарних днів з дня отримання відповідної вимоги.

На забезпечення виконання кредитних зобовязань 5 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №SR-400/263/2007, за яким поручитель взяв на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником боргових зобовязань в повному обсязі таких зобовязань як солідарний боржник (далі Договір поруки, а.с. 15).

Договором поруки окремо передбачено умови виникнення обовязків у поручителя. Відповідно до пунктів 3.2, 3.4. Договору поруки у випадку невиконання боржником боргових зобовязань поручитель зобовязаний виконати боргові зобовязання в обсязі, заявленому кредитором, протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора. Обовязок поручителя виникає при отриманні відповідної вимоги. Вимога вважається отриманою, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною у договорі.

Вирішуючи питання щодо виконання позичальником та поручителем кредитних зобовязань, колегія суддів виходить з наступного.

За умовами Договору та відповідно до графіку ОСОБА_2 мав сплачувати щомісячні платежі 5-го числа кожного місяця.

Позивач посилається на те, що ОСОБА_2 у період з вересня 2007 року по 5 вересня 2008 року загалом виконував зобовязання, а заборгованість, що виникала внаслідок порушення строку сплати, погашав в межах одного місяця.

Виходячи з розміру платежів, внесених позичальником за період з вересня 2007 року станом на 1 вересня 2008 року, розмір щомісячного платежу за двома траншами зі ставкою 11,99% протягом цього року складав 690,09 доларів США (а.с.6, 12-13).

З 5 вересня 2008 року відповідно до умов пункту 1.4.1.1.3-1.4.1.1.5 Договору банк відкорегував плаваючу проценту ставку (ставку FIDR) до 14,49%. Розмір щомісячного платежу з 5 вересня 2008 року складав 755,57 доларів США щомісячно ( а.с. 127-129), про що було повідомлено позичальника.

З 5 вересня 2008 року ОСОБА_2 порушив зобовязання по сплаті щомісячних платежів. Позичальником не були внесені платежі 5 вересня, 5 жовтня та 5 листопада 2008 року по 755,57 доларів США, тобто заборгованість склала 2266,71 доларів США.

7 та 27 листопада 2008 року боржник сплатив 1504 доларів США (а.с.6, 121).

5 грудня 2008 року черговий платіж 755,57 доларів США внесено не було.

Заборгованість станом на 6 грудня 2008 року складала 1518,28 доларів США.

25 грудня 2008 року ОСОБА_2 отримав вимогу банку про дострокове повернення кредиту та нарахованих відсотків від 20 листопада 2008 року (а.с. 16).

Нараховані проценти за період з 5 по 25 грудня 2008 року складають 361,73 доларів США.

Отже станом на 25 грудня 2008 року (час отримання вимоги про дострокове повернення кредиту) заборгованість ОСОБА_2 за щомісячними платежами (тіло та проценти) складала 1880,01 доларів США.

Зобовязання щодо погашення заборгованості та дострокового повернення кредиту позичальник ОСОБА_2 не виконав.

20 лютого 2009 року банк направив письмову вимогу поручителю ОСОБА_3 щодо виконання ним кредитних зобовязань боржника (а.с.17,86). ОСОБА_3 отримав вимогу 28 лютого 2009 року (а.с. 87).

Обовязків поручителя ОСОБА_3 не виконав.

При вирішенні питання про наявність у банку субєктивного права вимоги до поручителя, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Цей строк є преклюзивним і з його збігом жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань, застосоване законодавцем словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень частини 4 статті 559 ЦК, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за Договором повинно бути предявлено в судовому порядку протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК.

Таким чином, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 17 вересня 2014 року (справа № 6- 53 цс 14) та є обовязковою для судів при застосуванні цієї норми.

Разом з тим, при вирішенні питання про застосування правил частини 4 статті 559 ЦК слід враховувати, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором, визначених періодичними платежами, строк предявлення вимог до поручителя повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини 4 статті 559 ЦК порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Водночас правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 29 червня 2016 року (справа № 6-272 цс16).

Виходячи з того, що вимога до поручителя ОСОБА_3 (шляхом предявлення позову) заявлена банком 25 червня 2009 року, порука припинилась відносно тих зобовязань боржника, які виникли поза межами шестимісячного строку, тобто які виникли до 25 грудня 2008 року.

Зобовязаннями ОСОБА_2, що виникли до 25 грудня 2008 року, є заборгованість по сплаті щомісячних платежів (станом на 5 грудня 2008 року) та нарахованих з 5 по 25 грудня 2008 року процентів, а всього 1880,01 доларів США, що за курсом валют (1:7,6119) складає 14310,45 грн.

Крім того з визначеного позивачем станом на 26 лютого 2009 року розміру заборгованості за пенею - 21422,49 грн. (а.с.6) в межах шестимісячного строку (з 25 грудня 2008 року по 25 червня 2009 року) нараховано 14 285,57 грн. пені (а.с.130-131).

Отже порука ОСОБА_5 припинилась відносно зобовязань позичальника щодо сплати пені в розмірі 7136,92 грн. (21 422,49 14 285,57).

Таким чином, колегія суддів вважає, що порука ОСОБА_3 припинилась відносно загальної заборгованості за кредитом, що виникла до 25 грудня 2008 року, в розмірі 21 447,37 грн. (14310,45 + 7136,92).

В іншій частині невиконаних зобовязань ОСОБА_2, в тому числі і щодо дострокового повернення тіла кредиту, порука ОСОБА_3 не припинилась.

Розмір цих зобовязань складає 375 142,40 грн. (396 589,77 21 447,37), які мають бути стягнуті з поручителя ОСОБА_3 солідарно з боржником ОСОБА_2 відповідно до статей 554, 1050 ЦК.

При цьому колегія суддів не може погодитись з посиланням апелянта на припинення поруки відносно всієї заборгованості ОСОБА_2, бо заборгованість позичальника, на його думку, виникла з 5 лютого 2008 року, а позов предявлено 25 червня 2009 року.

З наданого позивачем розрахунку та витягу з особового рахунку позичальника вбачається, що заборгованість виникла з 5 вересня 2008 року і саме ці суми складають позовні вимоги. Припинення поруки за заборговані позичальником платежі (тіло, проценти, пеня) за період з 5 вересня по 25 грудня 2008 року враховано апеляційним судом.

Не можна вважати обґрунтованим і посилання представника апелянта в суді апеляційної інстанції на те, що шестимісячний строк дії поруки має відраховуватись з дати складання вимоги до основного боржника ОСОБА_2 (20 листопада 2008 року, а.с. 16). Така позиція суперечить пункту 1.9.1 Договору та змісту частини 4 статті 559 ЦК.

Не можна погодитись і з твердженням позивача, яке викладено в запереченнях на апеляційну скаргу, що порука діє протягом шести місяців з 30 березня 2009 року. За змістом частини 4 статті 559 ЦК перебіг строку дії поруки починається від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а не від дня виникнення обовязків у поручителя. Отже порука не припинилась відносно тих зобовязань (платежів), строк виконання яких настав після 25 грудня 2008 року.

Таке тлумачення не суперечить правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України у справі №6-28цс14, на яку посилається позивач.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що, оскільки порука ОСОБА_3 припинилась відносно заборгованості ОСОБА_2, яка виникла до 25 грудня 2008 року, то обсяг відповідальності боржника та поручителя є різним. У звязку з цим рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Згідно зі статтею 88 ЦПК між сторонами підлягають перерозподілу судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. До того ж процесуальне законодавство не передбачає солідарного відшкодування судових витрат, як то визначено судом першої інстанції.

Судові витрати банку (1950 грн.) підлягають розподіленню між відповідачами пропорційно задоволеним вимогам до кожного з них, а саме ОСОБА_2 зобовязаний відшкодувати 1027,73 грн., ОСОБА_3 922,27 грн. Апелянту ОСОБА_3 з понесених ним судових витрат (1870 грн.) відшкодуванню позивачем підлягає 101,12 грн.

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 6 квітня 2010 року змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції.

Позов публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити частково.

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» з ОСОБА_2 заборгованість станом на 3 червня 2009 року за кредитним договором № ML400/281/2007 від 5 вересня 2007 року у розмірі 396 589,77 грн., з яких солідарно з ОСОБА_3 - 375 142,40 грн.

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» з ОСОБА_2 1027,73 грн. судових витрат, з ОСОБА_3 - 821,15 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: Н.О.Шаманська

ОСОБА_6