Категорія 34 Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Копаничук С.Г., Марчук В.С., секретар Агеєва Г.В., за участі: ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 та представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди, -

встановила:

В травні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому, відповідно до остаточних позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду, завдану транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 19690,84 грн. та 837,36 грн. витрат на проведення експертного дослідження.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 02.10.2012 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем Fiat Doblo, виїжджаючи з гаража, здійснив ДТП, зіткнувшись з автомобілем позивача Toyota Corolla, який стояв.

В результаті ДТП, автомобіль позивача було пошкоджено. Ушкодження було зафіксовано в акті огляду транспортного засобу від 17.05.2013 року, складеному експертом.

Згідно висновку експерта №878/13-21 від 17.05.2013 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Corolla, складає 8804,49 грн. Вартість експертизи склала 529,20 грн.

Вину у вчиненні ДТП відповідач визнав. Учасники ДТП склали повідомлення про ДТП без виклику працівників ДАІ.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, позивач намагався отримати відшкодування заподіяної шкоди з ПАТ «Страхова компанія «Лафорт», куди подав відповідні документи, проте його вимогу виконано не було. Згодом ОСОБА_5 дізнався, що компанія не виконала зобовязання через неплатоспроможність та відносно неї було порушено провадженні у справі про банкрутство.

Шкоди спричиненої внаслідок ДТП відповідач також не відшкодував, тому позивач замовив повторне проведення експертизи.

Згідно нового висновку експерта № 2298/16-21 від 13.09.2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_1, станом на вересень 2016 року з тими технічними параметрами та віком автомобіля, який він мав на час попереднього огляду, складає 19690,84 грн. Послуги експерта склали 317,16 грн.

Оскільки відповідачем шкоду не відшкодовано, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав.

Справа неодноразово переглядалась судами.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.02.2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позов задоволити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, зокрема, своїм рішенням суд позбавив позивача права на відшкодування шкоди із особи, яка її завдала, судом не враховано право особи самостійно обирати шлях стягнення шкоди.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, розглянувши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_2, виїжджаючи з гаража, заднім ходом і не помітив автомобіль НОМЕР_1, який стояв, та допустив зіткнення.

Власником автомобіля НОМЕР_1 є ОСОБА_5

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Лафорт», що підтверджується полісом № АВ/3258758 від16.05.2012 року.

03 жовтня 2012 року ОСОБА_2 було надано письмове повідомлення страховику ПрАТ «СК «Лафорт» про вказану ДТП.

Цього ж дня із заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК «Лафорт» також звернувся ОСОБА_5 та просив здійснити виплату страхового відшкодування на розрахунковий рахунок в банку.

Відповідно до ухвали Господарського суду м. Києва від 18.11.2013 року, порушено провадження у справі про банкрутство ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт».

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з 25.09.2015 року ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» знаходилась в стані припинення.

22.02.2016 року до реєстру внесені дані про припинення цієї юридичної особи.

Страхових виплат на підставі поданої заяви позивач не отримав.

Відповідно до висновку експерта № 2298/16-21 від 13.09.2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Corolla, держномер АВ7800ВК, станом на вересень 2016 року, з тими технічними параметрами та віком автомобіля, який той мав на час попереднього огляду (17.05.2013 року) складає: 19 690,84 грн., в т.ч. ВТВ 9845,42 грн.

Згідно з актом здачі-приймання висновку судового експерта № 2298/16-21 від 12.09.2016 року послуги експерта склали 317,16 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки позивач звернувся із заявою про виплату відшкодування до страхової компанії, то відповідно кошти має вимагати у МТСБУ, а не у ОСОБА_2

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 11661168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 2231, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобовязанні ним є страховик).

Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Вказане узгоджується із позицією Верховного суду України, висловленій у постанові від 14.09.2016 року у справі №6-725цс16, що у відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, має враховуватись судами загальної юрисдикції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення матеріальної шкоди з відповідача.

Оскільки розмір відшкодування сторонами не заперечувався та не оскаржувався, то стягненню підлягає сума вказана у позові, а саме 19690,84 грн.

Крім того, стягненню підлягають понесені витрати позивача на проведення експертиз в сумі 837,36 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального права, що у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового.

Статтею 88 ЦПК України закріплено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 3 ст. 88 ЦПК України).

Оскільки ОСОБА_5 звільнений від сплати судового збору, то з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. за подання позовної заяви та 267,96 грн. за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 лютого 2017 року скасувати.

Ухвалити нове, яким позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 19690,84 грн. (девятнадцять тисяч шістсот девяносто гривень вісімдесят чотири копійки) та 837,36 грн. (вісімсот тридцять сім гривень тридцять шість копійок) витрат на проведення експертних досліджень.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 243,60 грн. судового збору за подання позовної заяви та 267,96 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: