Справа № 369/3566/17
Провадження № 2/369/2248/17
14.09.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді: Пінкевич Н.С.,
при секретарях: Водала А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_1 про зняття арешту з майна, -
У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з даною заяво. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за яким останній отримав на споживчі цілі кредит в розмірі 200 000 дол. США. У якості забезпечення виконання умов кредитного договору між ними був укладений іпотечний договір. Так в іпотеку було передано кватиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вказав, що постановами державних виконавців на іпотечне майно було накладено арешти. Таке обтяження порушує їх права як іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна.
Звільнити з-під арешту майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_1, що були накладені Постановами № 45342892 від 05.11.2014 року та № 36321647 від 18.04.2013 року ДВДВС Звенигородського РУЮ у Черкаській області, Постановою № 49769229 від 25.10.2016 року Києво-Святошинським РВ ДВС ГТУЮ у Київській області.
У судове засідання позивач не зявилися. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
У судове засідання представник Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_1 не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
У зв'язку з чим суд з урахуванням заяви позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників відповідачів та відповідно до положень ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Згідно розділу 2 Кредитного договору та відповідно до п.1.1 Договору іпотеки від 15 вересня 2008 року, укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1, у забезпечення виконання усіх грошових зобовязань передав в іпотеку, а Банк прийняв наступне нерухоме майно: Квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_2 15 вересня 2008 року за реєстровим № 1391, зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 15 вересня 2008 року, реєстраційний номер 3135304. Предмет іпотеки складається з двох жилих кімнат. Загальна площа Предмета Іпотеки становить 96.4 кв.м.
Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до пояснень, які вказані у позовній заяві, на час розгляду справи позичальник, в порушення вимог ст.1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором повністю не повернув.
Згідно зі статтями 1, 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення.
З 01.01.2013 року з набранням чинності Закону України Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" почала функціонувати нова система державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.
Пунктом 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 визначено, що державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про обєкти та субєктів цих прав.
Абзацом 1 пункту 5 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" від 11.02.2010 року № 1878-УІ, встановлено, що державна реєстрація в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек, надання інформації із зазначених реєстрів здійснюється до 1 січня 2013 року.
Згідно з ч. 4 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.
Відповідно до ст. З Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила, щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.
Згідно ст.ст. З, 14, 21, 23, 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяженням є право обтяжувана (кредитора по забезпеченим рухомим майном зобов'язанням) на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувана на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна.
Встановлено, що 05 листопада 2014 року Постановою № 45342892 Відділом державної виконавчої служби Звенигородського районного управління юстиції, було накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_3, в тому числі і на предмет іпотеки, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.
18 квітня 2013 року Постановою № 36321647 Відділом державної виконавчої служби Звенигородського районного управління юстиції було накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_3, в тому числі і на предмет іпотеки, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.
25 жовтня 2016 року Постановою № 49769229, Києво-Святошинським РВ ДВС ГТУЮ у Київській області було накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1, в тому числі і на предмет іпотеки, а саме: АДРЕСА_3.
Як передбачено ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Стаття 589 ЦК України передбачає, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» - пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищім пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.
Відповідно до статей 12, 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обмежень» суд приходить до висновку, що позивач має вищий пріоритет, так як право застави у Позивача виникло з моменту укладення договору іпотеки, а саме 29.09.2006 року, і має переважне право на звернення стягнення на предмет іпотеки в тому числі і в позасудовому порядку.
Ст. 22 Закону - За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобовязанням у повному обсязі або в частині.
У звязку з посвідченням договору іпотеки в нотаріальному порядку в порядку закону України «Про нотаріат» накладено заборону на відчуження зазначеного у договорі іпотеки нерухомого майна. Таким чином, Банком дотримано вимоги ЗУ «Про Заставу», та ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». В повторну заставу вказана квартира не надавалась. Інших кредиторів, що мають право звернути стягнення на вказаний предмет іпотеки немає, а тому Банк має найвищий пріоритет переважно перед іншими особами щодо задоволення вимог за кредитним договором за рахунок вказаного предмета застави.
Статтею 15 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що обтяжувач рухомих речей, які є предметом купівлі-продажу в кредит з відстроченням або розстроченням платежу, набуває пріоритет з моменту реєстрації відповідного обтяження. Такий пріоритет є вищим за інші обтяження майна боржника, встановлені на користь інших обтяжувачів, навіть якщо такі обтяження були зареєстровані раніше.
Статтею 20 Закону «Про Заставу», передбачено, що Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Зважаючи на порушення Позичальником умов кредитного договору, Кредитор на підставі Кредитного договору набув право вимоги до Позичальника, а у Позичальника, згідно Кредитного договору виникло зобовязання повернути кредит, сплатити відсотки за його користування, виконати інші зобовязання за кредитним договором у повному обсязі.
У позовній заяві позивач вказав, що на даний момент ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» дійшли згоди щодо погашення заборгованості за кредитним договором шляхом реалізації предмета іпотеки. Проте станом на дату подачі позову накладено арешт на нерухоме майно ПАТ «УкрСиббанк», а саме: квартира, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво- Святошинський р-н., АДРЕСА_4, яка належить ОСОБА_1В, та є Предметом іпотеки. Зважаючи на викладене та за наявності вказаних вище арештів позивач не має можливості скористатися наданими йому чинним законодавством України та Договором іпотеки правами на першочергове, безперешкодне, та повне задоволення своїх вимог за кредитним договором за рахунок переданого в іпотеку майна.
Згідно ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Згідно п. 5 ч. З ст. 11 Закону державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника в установленому законодавством порядку.
Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позивач на законних підставах, які не суперечать законодавству України як іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, однак не в змозі реалізувати свої права, тому підлягають задоволенню вимоги про звільнення майна з-під арештів за постановами про арешт майна боржника накладених № 45342892 від 05.11.2014 року та № 36321647 від 18.04.2013 р. ВДВС Звенигородського РУЮ у Черкаській області. Постановою № 49769229 від 25.10.2016 Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області.
Керуючись, 10, 11, 57, 61, 62, 212, 213, 215, 319, 321, 328 ЦПК України, -
Звільнити з-під арешту майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_1, що були накладені Постановами № 45342892 від 05.11.2014 року та № 36321647 від 18.04.2013 року ДВДВС Звенигородського РУЮ у Черкаській області, Постановою № 49769229 від 25.10.2016 року Києво-Святошинським РВ ДВС ГТУЮ у Київській області.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Києво-Святошинський районний суд Київської області. У разі якщо особи, які беруть участь у справі не були присутні під час ухвалення рішення, апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту його отримання.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя Н.С.Пінкевич