Справа № 477/2509/16-ц
Провадження № 2/477/449/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді - Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Сірюк С.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ "Приватбанк", третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису від 07.05.2015 року таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду Миколаївської області із позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнених вимог, просить визнати таким, що не підлягає виконанню, вчинений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу виконавчий напис від 07.05.2015 року, про стягнення з позивача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 162 846 грн. 13коп., посилаючись на його незаконність, а також просить про повернення безпідставно одержаних за цим стягненням коштів відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 4858,75 грн.

У позовній заяві зазначав, що 12 лютого 2003 року ОСОБА_2 уклав договір на суму 5551 грн. з відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» з терміном виконання 12 лютого 2004 року.

З вересня 2003 року позивач був затриманий і перебував у слідчому ізоляторі протягом пяти років та у звязку з цим не мав змоги продовжувати сплачувати решту суми кредиту, хоча до цього часу добросовісно виконував свої зобовязання за договором.

07 травня 2015 року Банк звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_3 з метою вчинення виконавчого напису, що і було здійснено нотаріусам.

В обґрунтування своїх вимог посилається про здійснення нотаріусам виконавчого напису поза межами, передбачених законом строків, що є порушенням ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» та вказує про наявність спору про право на час розгляду заяви про вчинення виконавчого напису.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні, пославшись на вище викладене.

Представник відповідача ПАТ комерційний банк «Приватбанк» до судового засідання не зявився, хоча позивач про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, у звязку з чим суд допустив розгляд справи за його відсутності (а.с. 81).

Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 до судового засідання не з'явилася, надіслала заперечення проти позову, пославшись на безпідставність заявлених вимог, мотивуючи єдиною підставою для задоволенні вимог встановлення факту спірності боргу. Вказує, що у даній справі позивач вказує предметом спору не дійсність розмір боргу перед кредитором, а дотримання нотаріусом формальностей, передбачених законом при вчиненні виконавчого напису.

Заслухавши пояснення представника позивача, ознайомившись із запереченнями третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 12 лютого 2003 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав споживчий кредит в сумі 5551 грн. строком до 12.02.2004 року з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, а також сплати комісії.

07 травня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 був вчинений виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 2132, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у сумі 164546,13 грн., яка складається із заборгованості за кредитним договором у розмірі 3436,90 грн., заборгованості по відсоткам 23625,08 грн., пені 135784,15 грн., а також витрати, пов'язані з вчиненням виконавчого напису в сумі 1700 грн. (а.с. 29)

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний виконавчий напис був вчинений на підставі наданих нотаріусу ПАТ КБ «ПриватБанк» документів, а саме: кредитного договору № НЕН0R00054ОС36 від 12.02.2003 року, виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором станом на 27.02.2015 року (а.с. 30-31).

На підставі виконавчого напису, 21.11.2016 року головним державним виконавцем Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_2 (а.с. 33-34).

За даними звітів Вітовського РВДВСГТУЮ у Миколаївській області про здійснення відрахувань (а.с. 45-46), за даним виконавчим написом здійснено стягнення на користь Банку в сумі всього 4858,75 грн.

Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок).

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, встановлено такі документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Так само і підпунктом 3.1 пункту 3 Глави 16 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Виходячи з вимог ст. 257 ЦК України строк позовної давності про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором спливає 13 лютого 2007 року.

Відповідно до умов Договору, сторони не узгоджували збільшення строку позовної давності, визначеного Законом.

Вчиняючи 07 травня 2015 року виконавчий напис, нотаріус здійснила стягнення коштів за дванадцять років п'ятнадцять днів, тобто більше як за три роки, що свідчить про наявність спору про право, в той час, як здійснення виконавчого напису передбачає безспірність боргових зобовязань та що слідує з аналізу вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Відповідно до Переліку документів, за якими проводиться стягнення заборгованості, одним з таких є документ, що підтверджує безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання.

В даному випадку, поняття «безспірність заборгованості» вказує, що такий розрахунок має підтверджувати нарахування заборгованості саме в межах трьох років, що і свідчить про безспірність заявленого до стягнення боргу.

Окрім того, відповідно до приписів п.7 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, що стосується позасудової вимоги, в тому числі вчинення виконавчого напису. Тобто в даному випадку, також мало місце зловживання з боку стягувача Банку.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана, повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Враховуючи вище наведене, проаналізувавши документи, що були надані Банком нотаріусу для вчинення нотаріального напису, серед яких виписка з розрахунку боржника за період з 12.02.2003 року по 27.02.2015 року, суд дійшов висновку про наявність спору про право та відсутність підстав для винесення виконавчого напису зі стягнення коштів за період більш як останні три роки, а тому вимоги ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню та стягнення одержаних за цим написом сум, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України, належить стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 документально підтверджені процесуальні витрати: судовий збір (а.с. 1) в розмірі 551,21 грн. та витрати на правову допомогу (а.с. 82-86) в сумі 2200 грн., розмір та розрахунок яких підтверджено і не суперечить вимогам ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, а особа, яка надавала таку допомогу відповідає критеріям щодо яких надано розяснення у п.п. 47.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88,208, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, вчинений 07 травня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 виконавчий напис №2132 про стягнення грошових коштів у сумі 162846 (сто шістдесят дві тисячі вісімсот сорок шість) грн. 13 коп. з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк».

Стягнути Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2, кошти отримані ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконавчим написом №2132, виданим 07.05.2015р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, в сумі 4 858 (чотири тисячі вісімсот пятдесят вісім) грн. 75 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551 грн. 21 коп., та витрати на правову допомогу 2200 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 18 травня 2017 року.

Суддя Л.М. Семенова