АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_2, третя особа - Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи тим, що 06 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Светбанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0301/0605/71-109, за умовами якого ВАТ «Сведбанк» надав ОСОБА_2 у тимчасове користування грошові кошти.

Вказували, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір №0301/0608/71-109-Z-1, за умовами якого остання надала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,2 кв.м, житловою площею 27,3 кв.м.

Зазначали, що 28 листопада 2012 року ВАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права вимоги за зобов'язаннями ОСОБА_2 за кредитного договором та договору іпотеки згідно з договором факторингу №15.

Посилаючись на те, що при зверненні до нотаріуса їм стало відомо, що на майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 06 червня 2008 року, накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №47094183 від 05 травня 2015 року, виданої Бабушкінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ, чим порушуються їх права як заставодержателів, а тому просили суд ухвалити рішення, яким звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, на яке накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №47094183 від 05 травня 2015 року, виданої Бабушкінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Вектор Плюс» задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення у повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 06 червня 2008 року між ВАТ «Светбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0301/0605/71-109, за умовами якого ВАТ «Сведбанк» надав ОСОБА_2 28.000 доларів США на строк до 20 травня 2038 року (а.с.6-14).

З метою належного виконання зобов'язань за кредитним договором 06 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір №0301/0608/71-109-Z-1, за умовами якого остання надала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,2 кв.м, житловою площею 27,3 кв.м (а.с.37-40).

25 жовтня 2012 року між ПАТ «Сведбанк та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до вказаного договору іпотеки (а.с.41-43).

28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу №15 свої права вимоги за зобов'язаннями ОСОБА_2 по кредитному договору та договору іпотеки (а.с.44-54,55-56).

Постановою державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Григорчук П.В. серії ВП №47094183 від 05 травня 2015 року був накладений арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,2 кв.м, житловою площею 27,3 кв.м (а.с.91-92).

Задовольняючи позов ТОВ «ФК «Вектор Плюс» суд першої інстанції виходив з того, що позивач має безумовне та безспірне переважне право переш іншими кредиторами позичальника.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03 червня 2016 року, за змістом частини четвертої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Згідно з ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду із позовом про звільнення заставного майна з-під арешту у разі звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року №5).

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Відповідно до абзацу другого ч.1 ст.1 Закону України «Про іпотеку» - під іпотекою слід розуміти вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації.

За змістом ст.ст.9,10 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.

Частиною 4 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладання арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться в заставі, роз'яснює заставодержателю право звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Отже, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно, але має довести, що заборгованість відповідача перед ним значно перевищує вартість предмета застави.

Арешт на іпотечну квартиру було накладено у зв'язку з виконанням рішення про звернення стягнення на майно боржника саме на користь позивача, а у подальшому виконавче провадження було закінчене у зв'язку із скасуванням заочного рішення на підставі якого було видано виконавчий лист (а.с.93-95).

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі (ст.60 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що дана справа повинна розглядатися в порядку іншого судочинства є хибними.

Посилання апеляційної скарги на те, що в даній справі вона неналежний відповідач також є безпідставним, оскільки саме ОСОБА_2 передавала в іпотеку належну їй квартиру.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, інші доводи приведені в апеляційній скарзі на дають підстав для його скасування.

З`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.