АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/1432/17 22-ц/774/1814/К/17
Справа № 213/1432/17 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/1814/К/16 суддя Нестеренко О.М.
Категорія - 26 (ІІІ) Доповідач - Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар - Кислиця І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу, в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 20 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «Південний ГЗК»),третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що працюючи протягом тривалого часу у відповідача в шкідливих умовах праці, вона отримала професійні захворювання, у зв'язку із чим висновком МСЕК від 30.03.2016 року їй вперше встановлено втрату професійної працездатності у загальному розмірі 40% та третю групу інвалідності. При повторному переогляді висновком МСЕК від 16.03.2017 року підтверджено відсоток втрати профпрацездатності та третю групу інвалідності на строк до 01.04.2019 року.

Позивач вважає, що у зв'язку з отриманими професійними захворюваннями, їй спричинено моральну шкоду, а тому просила суд стягнути на її користь з ПАТ «Південний ГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди 40000,00 грн. без урахування стягнення податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 20 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Південний ГЗК» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди - 25000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Стягнуто з ПАТ «Південний ГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду та збільшення суми моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача до 40000,00 грн. Вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим. Крім того, посилається на те, що судом не судом не враховано характер отриманих професійних захворювань й тривалість лікування позивача.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Південний ГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог. Зокрема, представник відповідача вважає, що позивачем не було надано до суду доказів того, що відповідач є винним в отриманні позивачем професійного захворювання, оскільки у п.19 акту розслідування хронічного професійного захворювання, вказано, що конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання позивача встановити неможливо. Крім того, судом не враховано, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства.

Представник ПАТ «Південний ГЗК» вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що причинно-наслідковий зв'язок існує між професійним захворюванням позивача і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а відповідач не має можливості обмежити тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці.

Також, на думку представника ПАТ «Південний ГЗК», позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди жодними доказами, а також необґрунтовано розмір стягнутої моральної шкоди.

Учасники судового розгляду, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.Враховуючи належне повідомлення учасників судового розгляді та вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнає їх неявку в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, наданих заперечень, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача - відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала на підприємстві відповідача з 22.05.1995 року до 25.06.2015 року на дробильній фабриці в управлінні дробильно-транспортного комплексу машиністом крану 5-го, 6-го розряду. 25.06.2015 року звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с. 5-7).

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 15.01.2016 року, протокол № 074, у позивача встановлені професійні захворювання з діагнозами: 1)вібраційна хвороба другої стадії від загальної вібрації: синдроми церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією, та полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному і поперековому рівнях, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), деформуючого артрозу, в сполученні з періартрозом, ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ст.), з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях; 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень другої ст.), група «В». ЛН першого-другого ст. (а. с. 28-29).

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16 лютого 2016 року причиною зазначених професійних захворювань є тривала робота в умовах впливу пилу та вібрації, рівень яких перевищував ГДР (а.с. 8-10).

Висновком МСЕК від 30.03.2016 року позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено втрату профпрацездатності в загальному розмірі 40%, з них: 35% - по вібраційній хворобі та 5% - по хронічному обструктивному захворюванню легень до 01.04.2017 року, а також третю групу інвалідності (а.с. 11-12).

При повторному переогляді висновком МСЕК від 16.03.2017 року ОСОБА_1 підтверджено відсоток втрати профпрацездатності та третю групу інвалідності на строк до 01.04.2019 року (а.с. 13).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що у зв'язку з отриманими професійними захворюваннями та встановленням ступеня втрати професійної працездатності, а також третьої групи інвалідності, їй спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як особа, яка не забезпечила позивачу безпечних та нешкідливих умов праці, внаслідок чого вона отримала професійні захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача спричинену йому моральну шкоду у зв'язку з отриманим на виробництві професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення професійного захворювання від 16 лютого 2016 року, причиною професійного захворювання позивача є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня пилу та вібрації, які виникли в результаті порушення керівництвом відповідача ПАТ «Південий ГЗК» ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

В судовому засіданні встановлений факт заподіяння позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди у зв'язку з отриманими нею на виробництві професійним захворюванням. Так, позивач час від часу змушена проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, що підтверджується медичними документами, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлена нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує її життєву активність і вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку, що позивачу з вини відповідача була заподіяна моральна шкода, й саме на нього повинен бути покладений обов'язок з її відшкодування.

Вищенаведене спростовує доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди у зв'язку з відсутністю вини відповідача у її заподіянні, оскільки порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обов'язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16 лютого 2016року, яким визначено, що причиною професійних захворювань позивача є робота в умовах впливу пилу та вібрації, рівень яких перевищував ГДР.

Відповідно до п.19 зазначеного акту, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 встановити неможливо, враховуючи тривалість роботи позивача протягом 20 років в умовах шкідливих факторів та неодноразову зміну керівництва структурних підрозділів підприємства.

При цьому, не можливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, не знімає з відповідача ПАТ «Південний ГЗК» обов'язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Враховуючи викладене, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано до суду доказів вини відповідача в отриманні ним професійних захворювань.

Спростовуються й доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманими нею професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушена проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, що підтверджується наявними в матеріалах справи медичними документами, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлена нормальних життєвих зав'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує її життєву активність і вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилання представника ПАТ «Південний ГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач ОСОБА_1 з власної волі протягом тривалого часу виконувала роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував її засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Доводи апеляційної скарги представника ПАТ «Південний ГЗК» про те, що причинно-наслідковий зв'язок існує між професійним захворюванням позивача і діями самої потерпілої, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а відповідач не має можливості обмежити тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки причини виникнення професійного захворювання позивача та обставини щодо незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умов праці встановлені актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16.02.2016 року, складеним комісією з розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання та затвердженого Головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів, який відповідачем в установленому законом порядку не оскаржувався та є дійсним.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди жодними доказами, зокрема висновками відповідних медичних установ, колегія суддів відхиляє, так як матеріали справи містять достатньо належних та допустимих доказів щодо спричинення позивачеві ОСОБА_1 в результаті ушкодження здоров'я, моральної шкоди.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг сторін щодо розміру, стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди необґрунтований та значно занижений відповідають дійсності, оскільки при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд першої інстанції не в повній мірі врахував роз'яснення наведені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом не враховано характер отриманих позивачем ОСОБА_1 професійних захворювань, безперервний стаж її роботи в умовах впливу шкідливих факторів впродовж 20 років 1 місяця тільки на підприємстві відповідача, відсоток втрати нею професійної працездатності у розмірі 40%, а також встановлення третьої групи інвалідності, стан здоров'я потерпілої та відсутність динаміки його покращення, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, необхідності подальшого амбулаторного та стаціонарного лікування.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги представника відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди та його завищення колегія суддів вважає безпідставними.

Колегією суддів, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з отриманими професійними захворюваннями, встановлено, що позивачу ОСОБА_1 була заподіяна значна моральна шкода, так як вона переносить фізичний біль, зазнала порушення свого звичайного способу життя і змушена витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Виходячи з наведеного та беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність, тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом до стягнення розміру моральної шкоди, збільшивши її з 25000,00 грн. до 30000,00 грн. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 20 липня 2017 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1, змінити, збільшивши цей розмір з 25000,00 грн. до 30000,00 грн. (тридцяти тисяч грн.)

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: