14.12.2017 року Провадження №2/425/678/17
Справа №425/2776/17
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар: Гайворонська І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання,
ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2, якою після зміни предмета позову просила стягнути аліменти на її користь для утримання сина ОСОБА_3, у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня звернення до суду та до закінчення навчання, але не більше як до досягнення сином 23 років.
Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились.
Позивач через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказала, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. При цьому зазначила, що правові наслідки проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення (у тому числі особливий порядок набрання таким рішенням законної сили та порядок його оскарження) їй відомий та зрозумілий, а додаткового роз'яснення цих наслідків судом не потребує. Відповідач, причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався.
У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, від якого заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання.
Позиція позивача полягала у тому, що їх спільна із відповідачем дитина продовжує навчання не денному відділенні вищого навчального закладу, і у зв`язку із навчанням потребує матеріальної допомоги, але відповідач, який має можливість надавати таку допомогу, добровільно її не здійснює.
Суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини:
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано та про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 310 від 05 вересня 2000 року (а.с. 9).
За час перебування у шлюбі, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народила сина - ОСОБА_3, батьком якого, згідно свідоцтва про народження, є ОСОБА_2 (а.с.5).
ОСОБА_3 має зареєстроване місце проживання та проживає разом зі своєю матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3,6).
Згідно довідки №122 від 25 вересня 2017 року, виданої ОСОБА_3, він навчається на першому курсі у Східноукраїнському національному університеті імені Володимира Даля на факультеті інформаційних технологій та електроніки денної форми навчання з напрямом підготовки «Автоматизація та ком'ютерно-інтегровані технології» (а.с.4).
У зв`язку із продовженням навчання на денному відділенні вищого навчального закладу, ОСОБА_3, потребує матеріальної допомоги (а.с.3).
Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли сімейні правовідносини, в межах яких між ними, як батьками повнолітньої дитини (доньки), виник спір щодо виконання ними батьківського обов'язку з утримання своєї повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, і який батько, не виконує у добровільному порядку.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального і процесуального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Відповідно до положень частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.
Поряд з цим, згідно з положеннями частини першої статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Отже, тільки за наявності вказаних у частині першій статті 199 Сімейного кодексу України умов, як виключення із загального правила, обов'язок батьків щодо утримання дитини після досягнення нею повноліття, може виникнути знову.
При цьому, застосовуючи вказану норму матеріального права, суд враховує роз'яснення надані Пленумом Верховного Суду України у постанові №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", зокрема у пункті 20, в частині того, що: обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Так, судом встановлено, що син відповідача та позивача на день звернення позивачем до суду досяг повних 18 років, але не досяг 23 (а.с.3,5).
З першого вересня 2017 року, ОСОБА_3 продовжує навчання, зокрема у Східноукраїнському національному університеті імені Володимира Даля і являється студентом першого курсу (а.с.4).
Суд вважає встановленою і ту обставину, що ОСОБА_3 у зв'язку із навчанням має потребу у матеріальній допомозі, оскільки останній навчається на денній формі навчання, а тому позбавлений можливості самостійно отримувати дохід при належному ставленні до навчання. А у зв`язку із цим, він потребує матеріальної допомоги, оскільки проїзд у місто навчання, харчування підлягає оплаті, будь-яка людина у такому віці також має потребу у придбанні одягу і взуття, що є для суду очевидним (а.с.3,4).
Враховуючи, що розмір прожиткового мінімуму на працездатну особу відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» складає 1600 гривень, а ОСОБА_6 вочевидь нездатен самостійно забезпечити навіть мінімальні умови життя, з врахуванням потреб навчання, суд переконаний у тому, що ОСОБА_6 потребує матеріальної допомоги.
Також суд вважає, що ОСОБА_2, як батько ОСОБА_7, має можливість надавати йому необхідну матеріальну допомогу, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач є непрацездатним чи несе настільки значущі витрати по життю, які виключають можливість надання ним матеріальної допомоги своїй дитині (а.с.1-22).
Тому, за таких обставин, суд вважає що у відповідача, як батька ОСОБА_3, дійсно виник обов'язок з його утримання, внаслідок продовження ним навчання та потребою у зв'язку із цим у матеріальній допомозі.
В силу положень частини третьої статті 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню доньку чи сина, які продовжують навчання, мають як самі дочка чи син, які продовжують навчання, так і той із батьків, з якими вони проживають.
Враховуючи викладене та те, що ОСОБА_3 знаходиться на утриманні матері ОСОБА_1, яка і подала позов (а.с.3), суд вважає, що вона має право на стягнення аліментів з ОСОБА_2, на утримання сина ОСОБА_7, як такого, що продовжує навчання і потребує у зв'язку із цим матеріальну допомогу, з дати подання позову і до припинення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років.
Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають присудженню з відповідача, суд виходить з наступного:
Відповідно до положень частини 1 статті 200 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітнього сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених статтею 182 Сімейного Кодексу України.
Згідно з частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а сам їх розмір повинен бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитину.
При визначенні розміру аліментів, суд врахувує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина 1 статті 182 Сімейного кодексу України).
Отже, оскільки позивач просить суд захистити її порушене право способом, який передбачений законом шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання їх дитини (сина): ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, суд вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню.
При визначенні розміру аліментів, суд врахував положення частини першої статті 184 Сімейного кодексу України, та те що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували незадовільний стан здоров'я дитини чи відповідача, перебування чи необхідність перебування відповідача на стаціонарному лікуванні, наявність у відповідача інших дітей та/або непрацездатних батьків або інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів чи призначення його розміру у твердій сумі.
В силу положень пункту першого частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, також слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
Враховуючи те, що позивач на підставі пункту третього частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року звільнений від сплати судового збору, розмір якого у справах даної категорії виходячи з положень статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" складає 640 гривень, тому в силу положень частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави.
Отже, керуючись статтями 1-4,8,15,57-64,88,179,185,196,208,209,212-215,224-233 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 аліменти на ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3) у розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 26 жовтня 2017 року і до припинення ОСОБА_3 навчання (у Східноукраїнському національному університеті імені Володимира Даля), але не більше ніж до досягнення ним 23 років.
Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів, в межах суми виплат за один місяць, допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Заочне рішення може бути переглянуто Рубіжанським міським судом Луганської області шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення до цього суду протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання позивачем апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та після закінчення строку для подання відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення, якщо таку заяву не було подано. У разі подання позивачем апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. У разі подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили після закінчення строку на подання ним апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання ним апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - Д.С. Коваленко