УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» про стягнення страхового відшкодування, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» (далі - ПАТ «СК «Саламандра-Україна»), в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 146 675 грн 84 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 10 грудня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 03.0005432.0001, предметом якого є майнові інтереси, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mercedes-Benz E220 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1. Відповідно до п. 6.8. вказаного договору страхова сума становить 712 551 грн.

Позивач зазначив, що 20 червня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в результаті якої застрахований автомобіль отримав механічні пошкодження.

На виконання умов договору він, у встановлені договором строки, повідомив відповідача про настання страхового випадку, надав всі передбачені договором документи, а також звіт експерта ТОВ «ЕАК «Довіра» № 12983 від 05 липня 2016 року про визначення вартості матеріального збитку, відповідно до якого розмір матеріального збитку, завданого власнику застрахованого автомобіля, становить 303 553 грн 38 коп..

Проте, 18 липня 2016 року відповідач здійснив лише часткову виплату страхового відшкодування, визначеного звітом № 12983 від 05 липня 2016 року, у розмірі 148 741 грн 16 коп., повідомивши його що для отримання різниці між збитком, визначеним звітом, та фактично здійсненою страховою виплатою, йому необхідно надати належне документальне підтвердження цільового використання наданих коштів, а саме - підтвердження проведення відновлювального ремонту застрахованого автомобіля.

Зазначив, що провів відновлювальний ремонт автомобіля, вартість якого згідно із актом виконаних робіт станції технічного обслуговування ФОП ОСОБА_6 № 772 від 06 вересня 2016 року становить 295 417 грн, що також підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 787 від 06 вересня 2016 року.

Однак, відповідач не виплатив йому страхове відшкодування у повному розмірі, що є порушенням його прав, як сторони договору страхування та споживача страхових послуг, у зв'язку з чим просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «СК «Саламандра-Україна» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 146 675 грн 84 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «СК «Саламандра-Україна» задоволено, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення місцевого суду.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ПАТ «СК «Саламандра-Україна» на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, виходив із того, що ПАТ «СК «Саламандра-Україна» неправомірно відмовило ОСОБА_4 у доплаті страхового відшкодування.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, керувався ч. 2 ст. 8, ст. 16 Закону України «Про страхування», врахував п. п. 10.2.6, 15.1.1.1., 15.1.1.2., 15.11.6 договору добровільного страхування наземного транспорту № 03.0005432.0001 від 10 грудня 2015 року, п. п. 11.9., 14.8 Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), дійшовши правильного та обґрунтованого висновку про невиконання позивачем у повному обсязі взятих на себе зобов'язань за договором добровільного страхування наземного транспорту, а саме ненадання страховику для огляду транспортного засобу після проведення його ремонту.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В.Попович