Справа № 638/4813/17
Провадження № 2/638/3023/17
20.11.2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова
в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.
при секретарі Шульзі К.І.
з участю судового розпорядника ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування спільним майном та вселення в квартиру,-
Представник позивача в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги, просить суд слухати справу без участі представника позивача, не заперечує проти постановлення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином та своєчасно, а саме відповідно до вимог частини 5 статті 74 ЦПК України відповідачу була надіслана судова повістка про час та місце розгляду справи за місцем реєстрації рекомендованим поштовим відправленням. Заперечень проти позову, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справидо суду не надходило.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 224 ЦПК України. Окрім того, відповідно до частини 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням частини 1 статті 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши доводи представника позивача, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Як встановлено матеріалами справи, на підставі свідоцтва про власності на житло, виданого 18.04.2000 року ВАТ «Теплоенергомонтаж», р. №696, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а. с. 6-7).
Дана інформація також підтверджується довідкою Комунального підприємства «Харківське міське бюро інвентаризації» від 26.01.2017 року №1001515 (а. с. 8).
Згідно з технічним паспортом на квартиру, виготовленим 02.02.2017 року Комунальним підприємством «Харківське міське бюро інвентаризації», квартира АДРЕСА_2 є двокімнатною, загальною площею 47, 9 кв. м., житловою площею 29, 1 кв. м., складається з двох ізольованих кімнат (а. с. 9-12).
Як вбачається із довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку, виданої КП «Жилкомсервіс», дільниця №10, від 12042017 року, у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано три особи: ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6.
Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.
Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Як визначено у статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.
Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Згідно частини 1 статті 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Нормою частини 1 статті 369 Цивільного кодексу України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Враховуючи, що спірні правовідносини не стосуються поділу чи виділу майна для припинення права спільної сумісної власності і такий правовий режим щодо майна зберігається, а також згідно з планом розташування приміщень (кімнат) квартири, суд вважає за можливим погодитись із запропонованим позивачем порядком визначення користування квартирою та виділяє йому в особисте користування одну ізольовану кімнату площею 12,3 кв. м. разом з балконом та коморою площею 2,4 кв.м., при цьому іншу кімнату площею, а саме 16, 8 кв. м. надає у користування ОСОБА_3, залишивши всі інші допоміжні приміщення у спільному користуванні.
Окрім того, згідно статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Враховуючи, що сторони є співвласниками квартири, право власності є непорушним, ОСОБА_2 має право проживати в спірному помешканні на рівні з іншими співвласниками, має право на користування даним помешканням та вільного безперешкодного доступу до спірної квартири, то вселення ОСОБА_2 до спірної квартири є заходом, що усуне перешкоди в здійснені ним права власності, які чинить ОСОБА_3
Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування спільним майном та вселення в квартиру підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 224-228 ЦПК України, ст. 317, 319, 321, 355, 368, 369, 386, 391 ЦК України, суд,-
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування спільним майном та вселення в квартиру задовольнити.
Визначити наступний порядок користування квартирою №29 у будинку №276 по вулиці Клочківській у м. Харкові: співвласнику ОСОБА_2 виділити у особисте користування ізольовану кімнату, площею 12, 3 кв. м. (позначену на плані під літ. 5), разом з балконом та коморою, площею 2, 4 кв. м. (позначену на плані під літ. 6); співвласнику ОСОБА_3 виділити у особисте користування ізольовану кімнату, площею 16, 8 кв. м.(позначену на плані під літ. 9); у загальному користуванні залишити кухню, площею 5, 3 кв. м., вбиральню, площею 2, 9 кв. м., коридор, площею 7, 2 кв. м.
Зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 квартирою №29 у будинку №276 по вулиці Клочківській у м. Харкові шляхом вселення ОСОБА_2 та передачі йому ключів від квартири.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІН НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. 00 коп.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: