АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/619/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Пєнти І.В.,

суддів: Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар Філіпчук О.С.,

за участю: представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ТзОВ «Порше Лізинг Україна» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ТзОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання недійсним договору про фінансовий лізинг, стягнення грошових коштів та моральної шкоди і зустрічним позовом ТзОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_3 про зобовязання повернути транспортний засіб.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ТзОВ «Порше Лізинг Україна» про захист прав споживачів та визнання договору недійсним. В обґрунтування позову зазначала, що 23 серпня 2012 року між нею та відповідачем було укладено договір №00005526, предметом якого є транспортний засіб VW Touareg NF 3,0 I V6 TDI, 2012 року виробництва, шасі №WVGZZZ7PZCD062537, вартістю 63590 доларів США. Позивач зазначала, що під час укладення даного договору сторонами не було дотримано вимоги закону про його нотаріальне посвідчення. Посилалась на відсутність у відповідача дозвільних документів (ліцензії) для надання фінансових послуг. На думку позивача, договір є несправедливим, оскільки обмежує її права у сфері захисту прав споживача, що призвело до численних хвилювань та душевних страждань останньої. А тому, просила визнати недійсним договір про фінансовий лізинг №00005526 від 23.08.2012 року, стягнути з ТзОВ «Порше Лізинг Україна» на її користь 980 543,83 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

ТзОВ «Порше Лізинг Україна» звернулось до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про зобовязання повернути транспортний засіб. Посилається на те, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.12.2016 року зустрічний позов ТОВ «Порше Лізинг Україна» прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_3

В ході розгляду справи позивач за первісним позовом уточнила позовні вимоги та просила визнати недійсним договір про фінансовий лізинг №00005526 від 23 серпня 2012 року укладений між ТзОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_3, стягнути з ТзОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_3 суму авансованого платежу за вищевказаним договором в еквіваленті 25436,00 доларів США та частини викупної вартості обєкту лізингу (сплаченої за 45 місяців х 1137,11 доларів США) в еквіваленті 51169,95 доларів США, а всього суму 76605,95 доларів США та моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 лютого 2017 року первісний позов задоволено частково. Визнано недійсним договір про фінансовий лізинг, укладений 23 серпня 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_3 Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2074328 грн. 25 коп., що еквівалентно по курсу Національного банку України станом на 6 лютого 2017 року 76605,95 доларів США. Зобовязано ОСОБА_3 повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» транспортний засіб марки "VW Touareg" NF 3.0 I V6 TDI, шасі №WVGZZZ7PZCD062537, 2012 року випуску, двигун №CRC068893. В решті вимог первісного позову відмовлено. У вимогах зустрічного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_3 відмовлено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на користь держави судовий збір в сумі 32492 грн. 92 коп.

В апеляційній скарзі ТзОВ «Порше Лізинг Україна» не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позовних вимогах ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі, а зустрічну позовну заяву товариства задовольнити. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на припущеннях непідтверджених жодними належними та допустимими доказами. Вказує, що чинними нормативно-правовими актами не передбачений обовязок юридичної особи, яка надає послуги фінансового лізингу, отримувати ліцензію на здійснення такої діяльності, а тому товариство має право на надання послуг фінансового лізингу. Зазначає, що між сторонами не було укладено договору найму (оренди) транспортного засобу, який передбачає нотаріальне посвідчення, а був укладений договір фінансового лізингу, який укладений у письмовій формі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 209 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, прямо встановлених законом або за домовленістю сторін, тому підстави для визнання договору недійсним відсутні.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, про день, місце і час слухання справи повідомлена належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення або зміни рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що 23 серпня 2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_3 було укладено письмовий без нотаріального посвідчення договір про фінансовий лізинг №00005526, за умовами якого товариство зобов'язалось передати у розпорядження ОСОБА_3 автомобіль VW Touareg NF 3,0 I V6 TDI, 2012 року випуску, двигун CRC 068893, вартістю 63 590 доларів США, а відповідач зобов'язався у строк 60 місяців сплатити лізингові платежі відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), придбати зазначений автомобіль за купівельною ціною, визначеною позивачем (а.с. 7-22).

10.09.2012 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» передало ОСОБА_3 автомобіль згідно з актом прийому-передачі (а.с. 23).

На виконання умов зазначеного договору ОСОБА_3 сплатила 1 005 751 грн. 73 к. (що еквівалентно на день їх сплати - 80 404,57 доларів США) (а.с. 25, 28-32 т. 2).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно частин 1 та 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

На підставі ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів») умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.2 ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг", ч.1 ст.806 ЦК України, за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Частиною другою ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначені істотні умови договору лізингу, якими є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежі; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до умов цього Закону.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

На підставі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною 1 ст. 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір про фінансовий лізинг від 23 серпня 2012 року, укладений між ОСОБА_3 та ТзОВ «Порше Лізинг Україна», нотаріально посвідчений не був.

А тому, оцінивши докази по справі в їх сукупності, правильно встановивши характер правовідносин і вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин справи, обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для задоволення первісних позовних вимог та визнання договору фінансового лізингу недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З огляду на те, що договір визнаний недійсним, суд дійшов правильного висновку щодо стягнення з відповідача 2 074 328 грн. 25 к. (еквівалентно 76605,95 доларів США), що він сплатив за договором, в межах заявлених позивачем за первісним позовом позовних вимог (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закон України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України BP «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та Закон України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з ч. З ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу, тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання, валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Крім того, у ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-79цс14, від 16 вересня 2015 року № 6-190цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з умовами договору про фінансовий лізинг від 23 серпня 2012 року, всі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів у доларах США.

Отже, суд першої інстанції підставно визначив 2 074 328 грн. 25 к. (в еквіваленті 76605,95 доларів США).

Крім того, для захисту майнового права судом правомірно застосовано наслідки недійсності правочину і щодо зобовязання ОСОБА_3 повернути товариству транспортний засіб.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ТзОВ «Порше лізинг Україна», про застосування наслідків недійсності правочину та зобовязання ОСОБА_3 повернути автомобіль, суд першої інстанції не врахував, що реституцію можна вважати окремим способом захисту цивільних прав, які порушуються у звязку з недійсністю правочину, оскільки у ст. 16 ЦК України немає вичерпного переліку способів захисту цивільних прав. А тому, з резолютивної частині рішення суду слід виключити абзац шостий в частині посилання суду на відмову в задоволенні зустрічного позову.

Безпідставним є посилання апелянта на те, що ОСОБА_3 зобовязана відшкодувати товариству вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування, оскільки, відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених позивачем позовних вимог, а вимоги щодо такого відшкодування ТзОВ «Порше Лізинг Україна» не заявлялись.

Частиною 5 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

А тому, в звязку з частковим задоволенням первісних позовних вимог ОСОБА_3, з ТзОВ «Порше Лізинг Україна» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 8551 грн. 20 к. З урахуванням того, що зустрічні вимоги задоволені, з ОСОБА_3 на користь ТзОВ «Порше Лізинг Україна» підлягає стягненню судовий збір в сумі 51839 грн. 84 к. (сплачений товариством за подачу позову та апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ТзОВ «Порше Лізинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 лютого 2017 року змінити, виключивши з резолютивної частини рішення суду абзац шостий в частині посилання про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 лютого 2017 року в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на користь держави 8551 грн. 20 к. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» 51839 грн. 84 к. судового збору.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча/підпис/ ОСОБА_4

Судді:/підписи/ ОСОБА_5

ОСОБА_6

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду І.В. Пєнта

______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7 Провадження № 22-ц/792/619/17

Доповідач Пєнта І.В. Категорія № 19