Провадження № 22-ц/773/1504/17 Категорія: 81 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі :

головуючого - судді Киці С.І.

суддів - Осіпука В.В., Шевчук Л.Я.,

секретар Черняк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук Ірини Олегівни в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук Ірини Олегівни стосовно примусового виконання судового рішення в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

Боржник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на цю ухвалу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити скаргу.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Стягувачем ПАТ «ОТП Банк» подано заяву про розгляд справи у відсутності представника банку.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 312 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням вимог матеріального й процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця направлені на звернення стягнення на іпотечне майно для виконання рішення суду про стягнення з боржника кредитної заборгованості є правомірними, а постанова державного виконавця про опис та арешт майна законною.

Такі висновки суду є правильними та відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2009 року у справі №22197/2009 стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ «ОТП Банк» в особі регіонального відділення АТ «ОТП Банк» у м. Луцьку кредитну заборгованість в розмірі 394897, 29 грн. та 1730 грн. судових витрат.

На виконання цього судового рішення судом був виданий виконавчий лист, який наразі знаходиться на примусовому виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області, виконавче провадження №46245952.

23 травня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на нежиле приміщення, 9/1000 часток адміністративного приміщення (літери А-4), загальною площею 19, 8 кв.м., а саме приміщення 16-27 пл. 2, 8 кв.м., санвузол 16-31 пл. 8,7 кв.м., санвузол 16-32 пл. 5,4 кв. м., сходові клітки на 1,2,3,4 поверхах за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, вказане приміщення знаходиться в іпотеці у стягувача ПАТ «ОТП Банк» відповідно до договору іпотеки №РМSME А03/001/2008, укладеного 08.01.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 21.09.2009 року у справі за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором встановлено, що 04.01. 2008 року між філією ЗАТ «ОТП Банк» у м. Луцьку та ОСОБА_1 укладений кредитний договір за № СМ-SME А03/001/2008, відповідно до якого останній надано грошові кошти на загальну суму 46 000 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту з позичальником укладено Договір іпотеки № РМ-SME А03/001/2008 від 08.01.2008 року.

З обставин справи встановлено, що арешт та заборона відчуження предмета іпотеки, як захід примусового виконання, були застосовані державним виконавцем в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №2-2197/2009р. від 21.08.2009 року за яким з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором № СМ-SME А03/001/2008, від 04.01.2008 року, відповідно до умов якого забезпеченням зобов'язань позичальника - ОСОБА_1 по поверненню кредиту є предмет іпотеки переданий банку в іпотеку на підставі договору іпотеки №РМ-SME А03/001/2008 від 08.01.2008 року.

Відповідно до ст. 1 Закону «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Права і обов'язки державного виконавця визначені у статті 18 Закону України "Про виконавче провадження".

За змістом цієї норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

Заходом примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (стаття 56 Закону України "Про виконавче провадження").

Стаття 46 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. У разі звернення стягнення на об'єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з'ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об'єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об'єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Відповідно до ч. 7 ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Отже, за змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

А так як звернення стягнення на спірне майно - 9/1000 часток адміністративного приміщення (літери А-4), загальною площею 19, 8 кв.м., а саме приміщення 16-27 пл. 2, 8 кв.м., санвузол 16-31 пл. 8,7 кв.м., санвузол 16-32 пл. 5,4 кв. м., сходові клітки на 1,2,3,4 поверхах за адресою: АДРЕСА_1відбулося саме з метою задоволення вимог іпотекодержателя ПАТ «ОТП Банк», суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги про визнання протиправними дій державного виконавця. Дії щодо винесення постанови про опис та арешт майна вчинено державним виконавцем з дотриманням вимог Закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог Закону і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді