АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

30 листопада 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Соколової В.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Казанник М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання батька,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 26 вересня 2017 року,

встановила:

у квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів аліменти на своє утримання в розмірі ј частини від усіх видів доходів кожного з відповідачів. В ході розгляду справи позивач уточнив свої вимоги та просив збільшити розмір аліментів, які були стягнуті з відповідачів на його утримання рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 19 листопада 2015 року з 300 грн. до 800 грн., посилаючись на погіршення стану його здоров'я.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 26 вересня 2017 року у задоволенні позову було відмовлено..

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що відповідачі у справі є його синами, рішенням суду на його користь вже було стягнуто аліменти, однак відповідачі належним чином рішення суду не виконують, матеріальної допомоги не надають. Крім того, позивач посилався на те, що у нього погіршився стан здоров'я.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 26 вересня 2017 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при зверненні до суду з позовом не було надано належних доказів на підтвердження того, що з моменту постановлення рішення суду про стягнення на його користь аліментів, стан його здоров'я або матеріальний стан зазнав погіршення.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст.ст.181, 192 СК України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 19 листопада 2015 року було задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто на його користь з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 аліменти в розмірі 300 грн. з кожного щомісячно.

Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що його стан здоров'я погіршився. Крім того, позивач зазначав, що станом на момент постановлення рішення про стягнення на його користь аліментів мінімальна заробітна плата становила 1 218 грн., тоді як наразі вона становить 3 200 грн. та вважав вказані обставини підставою для збільшення розміру аліментів.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом не було враховано те, що стан його здоров'я погіршився та не взято до уваги наданої довідки. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Матеріали справи містять світлокопію довідки для одержання путівки на санаторно-курортне лікування, видана позивачу 31 березня 2016 року (терміном дії один рік), з якої вбачається, що ОСОБА_1 було рекомендовано санаторно-курортне лікування у зв'язку з захворюванням серцево-судинної системи. Однак, вказана довідка не може бути визнана судом належним доказом на підтвердження погіршення стану здоров'я позивача, оскільки не містить встановленого діагнозу, історії хвороби та висновку лікаря. Доказів на підтвердження проходження лікування та понесення фактичних витрат позивачем до суду також не надано.

Також апелянт у своїй апеляційній скарзі посилався на те, що аліменти на його утримання не можуть бути меншими, ніж 50% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, а тому суд безпідставно відмовив у задоволенні позову. Однак, такі доводи апелянта є безпідставними, оскільки матеріали справи свідчать про те, що позивач отримує пенсію за віком в розмірі 1 428 грн. 33 коп., тоді як прожитковий мінімум для непрацездатних осіб станом на день ухвалення рішення становив 1 312 грн.

За таких обставин, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Деснянського районного суду м.Києва від 26 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 754/5594/17-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11191/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.