Справа № 495/2165/17
28 листопада 2017 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Боярського О.О.,
при секретарі Рачицькій І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним та фіктивним договір дарування, -
ОСОБА_1 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3, та уточнивши свої позовні вимоги, просить суд договір дарування квартири № 2, яка розташована в будинку № 10 по вул.. Горіховій м. Білгород-Дністровський Одеської області, укладений 19.08.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнати фіктивним та недійсним.
При цьому, поданий позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що рішення суду від 02 вересня 2016 року з ОСОБА_2 на її користь було стягнуто кошти за договором позики в розмірі 381 652,50 гривень та 1000 гривень моральної шкоди. Під час розгляду справи про стягнення боргу, ухвалою суду від 03.06.2016 року було вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на належну боржнику ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1. Дізнавшись про наявність ухвали про арешт майна, 19.08.2016 року ОСОБА_4 шляхом нотаріального укладення договору дарування відчужила вказану квартиру своєму чоловікові ОСОБА_3, та вони разом продовжили проживати в квартирі, тобто вказаний правочин жодним чином не змінив їх правовідносини, не привів до будь-яких наслідків, що на думку позивачки, вказує на фіктивність правочину договору дарування, та укладання його з метою уникнення можливого стягнення квартири виконавчою службою в процесі виконання рішення суду про стягнення боргу.
Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просить суд визнати вказаний договір дарування квартири фіктивним та недійсним.
Позивачка та її представник у судове засідання не зявилися, про час та місце його проведення повідомлялися належним чином. Представник ОСОБА_5 надала до суду клопотання з проханням судові засідання проводити за її відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідачі у судове засідання не зявились, про час та місце слухання справи сповіщались належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про направлення на їх адресу судових повісток, причини неявки суду не відомі.
Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не зявився, у порядку заочного розгляду справи.
У відповідності з ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участі у справі,чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та наявні докази, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.09.2016 року по справі № 495/4254/16-ц позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики була частково задоволена, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 381652 грн. 50 коп. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн.
12 жовтня 2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції було винесено постанову про відкриття провадження за виконавчим листом № 495/4254/16-ц виданий Білгород-Дністровським міськрайонним судом 04.10.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 381 652,50 гривень.
Під час розгляду вказаної справи про стягнення боргу, судом, з метою забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення позову, 03.06.2016 року було задоволено заяву ОСОБА_1 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 91,3 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м., яка належала ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 20.08.2008 року, зареєстрований за № 4553.
Проте, вказана ухвала суду про забезпечення позову не була направлена до належного органу для виконання, тобто фактично ухвала не була виконана.
Позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, доводиться рідною донькою відповідачки ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження № 3859926, актовий запис № 379 складений Білгород-Дністровським міським бюро ЗАЦС та наданою суду копією актового запису про шлюб № 408 від 03.10.1987 року на ОСОБА_2 т а ОСОБА_3, складений відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровську Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області.
Дізнавшись про наявність ухвали про накладення арешту та з метою уникнення імовірного стягнення майна у вигляді квартири в рахунок погашення боргу під час виконавчого провадження, відповідачка ОСОБА_2 19.08.2016 року уклала договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, згідно з яким подарувала належну їй квартиру АДРЕСА_3 своєму чоловікові ОСОБА_3.
З довідок виконкому Білгород-Дністровської міської ради про реєстрацію місця проживання особи, що були отримані на запит суду, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 04.04.2016 по сьогоднішній день зареєстровані за адресою: квартира № 2, вул.. Горіхова, 10, м. Білгород-Дністровський Одеської області.
Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.
Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року № 6-1873цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Після укладення договору дарування відповідачка ОСОБА_2 квартиру не звільнила, не передала ключі, оскільки так само продовжувала проживання з чоловіком у вказаній квартирі.
Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.
Підсумовуючи викладене, встановивши дійсні обставини справи та характер правовідносин, що склалися між сторонами, суд вважає, що оспорюваний договір дарування є фіктивним, оскільки дії сторін під час його укладання не були направлені на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, а був укладений у зв'язку з небажанням сплачувати заборгованість за договором позики, укладеним 09.04.2014 року між позивачкою та ОСОБА_7
Керуючись ст..ст. 202, 234, 717 ЦК України, ст.ст. 10,11, 169, 179, 224 209, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним та фіктивним договір дарування задовольнити.
Договір дарування квартири № 2, яка розташована в будинку № 10 по вул.. Горіховій м. Білгород-Дністровський Одеської області, укладений 19.08.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, визнати фіктивним та недійсним.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя