Справа №573/595/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Свиргуненко Ю. М.
Номер провадження 22-ц/788/1708/17 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Дрозденка Миколи Миколайовича

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 06 жовтня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: Іскрисківщинська сільська рада Білопільського району Сумської області, про зобов'язання знести самочинно збудований гараж,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 06 жовтня 2017 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат Дрозденко М.М., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

При цьому зазначає, що спірний гараж побудований відповідачами без відповідного дозволу та з порушенням будівельних норм та правил, а тому підлягає знесенню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та її представника - адвоката Дрозденка М.М., які підтримали доводи апеляційної скарги, представника ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 - ОСОБА_9, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі - продажу від 11 січня 1992 року, ОСОБА_3 придбала у колгоспі «Іскра» Білопільського району Сумської області жилий будинок із сараєм, погребом та дерев'яною огорожею, який посвідчений секретарем Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області Спасьоновою Л. І. та зареєстрованого у реєстрі за № 97 (а.с. 5).

07 червня 2012 року на підставі рішення виконкому від 22 травня 2012 року, прийнятого взамін вищевказаного договору, виконавчим комітетом Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області, на ім'я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності, серії НОМЕР_1 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 77,00 кв. м з сараєм «Б», літньою кухнею «В», погребом «п/д», убиральнею «У», сараєм «Г», огорожею «№1-3». Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі реєстрації прав за реєстраційним номером 36840697 (а.с. 6).

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, серія НОМЕР_2, виданого Іскрисківщинською сільською радою 23 листопада 2000 року на підставі рішення 10 сесії 23 скликання від 11 листопада 1999 року, ОСОБА_3 належить земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,85 га, розташована на території Іскрисківщинської сільської ради (а.с. 11).

ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності б/н від 26 січня 2005 року, виданого виконкомом Іскрисківщинської сільської ради, на праві приватної спільної часткової власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2, по 1/4 частині кожному. Державна реєстрація права власності на вказану земельну ділянку за відповідачами проведена 10 березня 2005 року (а.с. 41, 47).

Рішенням двадцять п'ятої сесії п'ятого скликання Іскрисківщинської сільської ради від 24 квітня 2009 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надано дозвіл на розробку технічної документації на земельні ділянки під будівлями, для ведення особистого селянського господарства площею 0,08 га кожному, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 69).

Рішенням сьомої сесії шостого скликання Іскрисківщинської сільської ради від 22 липня 2011 року були уточнені площі земельних ділянок відповідачів з урахуванням фактичного використання та затверджена технічна документація зі складання державних актів, що посвідчують право власності на земельні ділянки (а.с. 70).

21 березня 2017 року зареєстровано право спільної часткової власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), яка знаходиться по АДРЕСА_2, по 1/4 частині за кожним (а.с. 43-46).

З дослідженої судом першої інстанції інвентаризаційної справи, генерального плану забудови та технічного паспорту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 вбачається, що станом на 18 лютого 1993 року на території садиби, розташованої за вказаною вище адресою, були збудовані: житловий будинок «А-1», 1985 року забудови, крильце «а», прибудова «Б», літня кухня «В», погріб «п/д», сарай «Г», вбиральня «У», огорожа №1-3 та гараж «Д».

З акту Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № 852 від 29 грудня 2016 року вбачається, що на земельній ділянці, розташованій по АДРЕСА_2, яка має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, громадянкою ОСОБА_5 самочинно, без документа дозвільного характеру, будівельного паспорту або проектної документації, розробленої та затвердженої відповідно до вимог законодавства, діючого на той час, згідно з поясненнями останньої у червні 1992 року було побудовано гараж на межі земельної ділянки (межі земельної ділянки не встановлені, межові знаки відсутні), на стричковому фундаменті, з використанням цегли як будівельного матеріалу, встановленням металевих воріт та накриттям з хвильового шиферу прямокутної форми розмірами 4,5х5,6 м (а.с. 35).

29 грудня 2016 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області винесено припис № 852 про усунення виявлених порушень у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил, шляхом приведення зазначених порушень у відповідність до чинного законодавства (а.с. 36).

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, що порушено її права на користування та розпорядження майном - літньою кухнею, внаслідок здійснення відповідачами самочинної прибудови гаража до стіни її літньої кухні.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 4, 7 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобовязана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З урахуванням змісту ст. 376 ЦК України в поєднанні з положеннями ст.ст. 16, 386, 391 цього Кодексу, вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

У пунктах 22 та 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливо лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Відтак, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до положень ст. 376 ЦК України, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі, передбачені законодавством України, заходи щодо реагування.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що через побудову відповідачами гаража «Д», порушується її право на безпечну експлуатацію літньої кухні. Крім того, наявність гаража відповідачів перешкоджає їй реалізувати своє право щодо розпорядження майном і продати свій будинок іншим особам, оскільки умовою покупців було знесення гаража.

Проте, ОСОБА_3, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів щодо факту порушення відповідачами її права вільно та без перешкод користуватися та розпоряджатися її власністю.

Акт перевірки та припис, винесений інспектором Управління ДАБІ у Сумській області Бондарковим В.І. 29 грудня 2016 року щодо виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил та вимоги привести зазначені порушення у відповідність до чинного законодавства, не є доказом порушення відповідачами права позивача щодо здійснення права користування та розпорядження своєю власністю та їх дій, направлених на створення перешкод щодо реалізації своїх прав, у розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України.

Крім того, з інвентарної справи № 386 на будинок АДРЕСА_2 вбачається, що гараж «Д» не є самочинно збудованим.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

При вирішенні справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну оцінку доказам сторін і зібраним у справі доказам.

Таким чином, підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке б могло бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Дрозденка Миколи Миколайовича відхилити.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 06 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і з цього дня на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді -