АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №641/1410/14-ц Головуючий суддя І інстанції Григор'єв Б. П.
Провадження № 22-ц/790/5743/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Яцини В.Б.,

Суддів: Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 21 серпня 2017 року у справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № б/н від 15.08.2007 року у розмірі 38643,43 грн.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.08.2007 року відповідач отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За умовами кредитного договору відповідач зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Взяті на себе зобов'язання по договору № б/н від 15.08.2007 року Банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредит у розмірі 8000,00 грн.

У порушення умов договору відповідач зобов'язання за договором № б/н від 15.08.2007 року належним чином не виконує, в зв'язку з чим станом на 31.10.2013 року має заборгованість в розмірі 38643,43 грн.

Представник позивача в судовому засіданні, викладені в позові обставини підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідачки в судому засіданні позов не визнав. Підтвердив, що дійсно відповідачка отримувала кредит в ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 8000,00 грн., але банк протиправно неодноразово скористався правом на збільшення/зменшення установленого розміру кредитного ліміту, з метою штучного збільшення заборгованості шляхом включення нарахованих відсотків за кредитним договором до тіла кредиту. Відповідачка намагалася виконувати свої зобов'язання за кредитним договором, однак через скрутне матеріальне становище в повному обсязі виконати зобов'язання не змогла та утворилась заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості позивача у відповідача уже з листопада 2007 року утворилася прострочена заборгованість за кредитним договором, і фактично з 2008 року відповідач повністю припинила виконувати свої обов'язки по сплаті щомісячних платежів та поверненню суми використаного кредиту. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг платіжна картка має строк дії, в даному випадку строк дії картки закінчився 31.08.2009 року, разом з тим позивач звернувся до суду з позовною заявою 13.02.2014 року, таким чином пропустив строк позовної давності. Просив в задоволенні позову відмовити з підстав спливу позовної давності.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 21 серпня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приват банк» - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 38643 грн. 43 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" витрати по сплаті судового збору у розмірі 386 грн.43коп.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити банку у задоволенні позовних вимог у зв'язку із застосуванням наслідків пропуску строків позовної давності та відсутністю доказів правильного розрахунку суми боргу.

При цьому вказала на те, що банком до суду наданий невірний розрахунок відсотків за користування кредитом, судом стягнуто з неї два види відповідальності за одне і те саме порушення - 250 грн.00 коп. (фіксована частина), 1828 грн.26 коп. -штраф (процентна складова). Суд пов'язав пролонгацію дії договору з тривалістю позовної давності.

Зазначила, що не підписувала умови та правила надання кредиту. Крім того ознайомитися з таким обсягом інформації споживачу під час підписання заявки неможливо. Сплата 100 грн. нею не здійснювалась, а такий платіж міг бути штучно створеним для подовження терміну позовної давності з боку самого кредитора.

Зазначила, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, згідно з п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимог ЦК України.

Вважає, що Банк звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, який необхідно відраховувати після закінченні дії кредитної картки, серпень 2009. Суд безпідставно не взяв до уваги її заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, яка є підставою відмови у задоволені позову. Також, банком не надавались «Умови та правила надання банківських послуг» і не надано доказів того, що відповідач ознайомлений з ними, оскільки вони не містять його підпису.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, що з'явились у судове засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.08.2007 року відповідач отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За умовами кредитного договору відповідач зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

У питанні зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2 та п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

15.08.2007 року Банком відкрито кредитний картковий рахунок № НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_2, після чого заявнику було видано кредитну картку 29 серпня 2007 року, про що свідчить її особистий підпис в Заяві.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановлено Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник зобов'язався надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Взяті на себе зобов'язання по договору № б/н від 15.08.2007 року Банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредит у розмірі 8000,00 грн.

У порушення умов договору відповідач зобов'язання за договором № б/н від 15.08.2007 року належним чином не виконує.

ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконала, в наслідок чого станом на 31.10.2013 року у неї перед ПАТ КБ «ПриватБанк» утворилась заборгованість у розмірі 38643 гривні 43 коп., яка складається:

8740,39 грн. - заборгованість за кредитом; 26876,18 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 948,60 - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1828,26 грн. - штраф (процентна складова).

Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо, і ця презумпція може бути спростована судом шляхом визнання його недійсним на підставі відповідно позову.

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачена можливість укладання договору в порядку приєднання. При цьому умови договору приєднання встановлюються однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, він може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки відповідач не спростувала висновків суду про те, що вона ознайомилась та погодилась з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також з «Тарифами Банку», які були їй надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Також в зазначеній анкеті-заяві міститься пам'ятки клієнта, в якій надано роз'яснення щодо умов ознайомлення з договором та змінами тарифів банку.

Наведене свідчить про те, що сторони у передбаченому законом порядку уклали договір кредиту, відповідач не спростовувала презумпцію його правомірності і тому колегія суддів відхиляє доводи скарги щодо не укладення договору кредиту.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи між ПАТ КБ «Приват банк» та ОСОБА_2 був підписаний кредитний договір № б/н від 15.08.2007 року за яким було надано кредитну картку: № НОМЕР_1 - дата відкриття 22.08.2007 року, термін дії 08/2009.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З виписки банківського рахунку клієнта-відповідача (а.с. 102-103) вбачається, що відповідач після закінчення строку дії картки користувалась нею: знімала кошти з банкоматів, а також здійснювала погашення заборгованості через термінали: 02.11.2010, 09.11.2010, 16.11.2010, 10.02.2011, 03.03.2011, 11.03.2011, 16.05.2011, 27.09.2011. Крім того, після спливу трирічного строку позовної давності з дня закінчення строку дії картки, після серпня 2012 року банком здійснювалося 28.10.2013 перерахунок коштів з іншого рахунку відповідача за договором SAMON34**3729, внаслідок чого з моменту останнього списання коштів з рахунків боржника відбулося передбачене у ст. 264 ЦК України переривання строку позовної давності і заново розпочалося відрахування трирічної позовної давності, яка на день звернення банку до суду з цим позовом ще не спливла.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ПАТ КБ «Приват банк» звернувся до суду 13.02.2014 року, тобто у межах строку позовної давності.

Колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що банк без її відома здійснив платіж в сумі 100 гривень, оскільки 28.10.2013 року відбулося погашення заборгованості з іншої, зарплатної карточки, відповідача, відповідно до умов укладеного між сторонами договору.

Так, згідно п. 3.2.5 Умов позичальник доручає банку списувати кошти з усіх поточних рахунків у валюті кредиту та у валюті, відмінної від валюти кредиту при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за заявою та цими умовами при настанні строків. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може вписати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом або договором між банком і клієнтом.

Згідно з п. 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку власника.

Таким чином, оскільки відповідач згідно до умов договору, на які вона погодилась, надала банку право списувати кошти з усіх її поточних рахунків при настанні строків платежів. Такі законні дії банку відповідачем не були оспорені, їх правомірність не спростована.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, то відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308,313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 21 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії