Справа № 751/9092/16-ц Провадження № 22-ц/795/94/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Косач І. А. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки А.А.
суддів:Лакізи Г.П., Харечко Л.К.
при секретарі:Покладі Д.В.
за участю:відповідача ОСОБА_5, її представника - ОСОБА_10, представника позивача - Воронцової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16 листопада 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16.11.2016 року позов публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором кредиту - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" заборгованість за договором кредиту № 935/8-218 від 04.07.2008 року, а саме:- заборгованість за кредитом - 174 319 доларів США 34 центи, що за офіційним курсом НБУ станом на 05.07.2016 року еквівалентно 4 325 877 грн. 89 коп.; - заборгованість за відсотками - 155 558 доларів США 70 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 05.07.2016 року еквівалентно 3 860 317 грн. 17 коп.; - пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 544 856 грн. 17 коп.; - пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1 110 437 грн. 95 коп., а всього заборгованість на суму 9 841 489 грн. 18 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" судовий збір у розмірі 147 629,13 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить оскаржуване рішення суду першої інстанції від 16.11.2016 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. ОСОБА_5 зазначає, що нею в судовому засіданні суду першої інстанції було представлено документальні докази вчинення кримінального злочину посадовими особами банку, а саме, підроблення документів з метою введення в оману позичальника. ОСОБА_5 вважає, що за даних обставин суд першої інстанції повинен був ухвалити окреме судове рішення про передачу даних фактів до органів прокуратури для прийняття відповідного рішення щодо порушення кримінальної справи. ОСОБА_5 вказує, що у 2015 році банк запропонував розпочати переговорний процес стосовно проблемних питань щодо отриманих нею кредитних коштів. ОСОБА_5 зазначає, що між нею та позичальником будо досягнуто згоди відносно того, що вона внесе до каси суму коштів у розмірі 20 000 доларів США за кредитною угодою №935/8-218 від 04.07.2008 року, а другу частину - у розмірі 10 000 доларів США за вказаною кредитною угодою необхідно буде внести, коли з'являться кошти. Таким чином, як зазначає ОСОБА_5, банк зобов'язався винести рішення кредитного комітету банку з відображенням досягнутих домовленостей без кінцевого терміну виконання, тобто, до повного виконання. При цьому ОСОБА_5 вказує, що вона на інших умовах не надавала згоди на підписання додаткових договорів. Доводи апеляційної скарги зазначають, що кошти в сумі 20 000 доларів США були внесені відповідачем до каси, що підтверджується відповідною квитанцією від 25.12.2015 року. ОСОБА_5 вказує, що банк виніс рішення кредитного комітету та посилаючись на те, що вказане рішення є документом для службового користування, і не підлягає до видачі позичальнику на руки, надав їй лист який фактично повинен копіювати рішення кредитного комітету. При цьому, якщо текст наданого банком листа не відповідає тексту рішення кредитного комітету, то в даному випадку позичальник підписав договори під впливом обману, на умовах, про які він не знає. На думку ОСОБА_5, метою посадових осіб банку було шляхом обману примусити її підписати додаткові угоди та внести певну суму коштів до каси, щоб відбулось переривання строку позовної давності. Доводи апеляційної скарги зазначають, що посадові особи банку умисно підробили рішення кредитного комітету, оскільки рішення, видане ОСОБА_5, не містить в собі кінцевого терміну погашення, а у рішенні, яке зберігається у банку, він є. ОСОБА_5 вказує, що за даних обставин дії посадових осіб банку містять в собі ознаки статей: 190, 364, 366 Кримінального кодексу України, тому нею було подано відповідну заяву до органів прокуратури, відповідні відомості було внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування №0000258, і порушено кримінальну справу за даними фактами. Доводи апеляційної скарги зазначають, що за наявності доказів підписання додаткових договорів під впливом обману суд першої інстанції при розгляді справи по суті був зобов'язаний застосувати статті: 207, 208, 213, 215, 216, 230, 233, 236 ЦК України. ОСОБА_5 вказує, що неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - залишенню без змін, з наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та щодо неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 04.07.2008 року між АКБ ''Укрсоцбанк'' та ОСОБА_5 було укладено договір кредиту № 935/8-218, відповідно до якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 164 500 доларів США, зі сплатою 13,5 процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених у Додатку № 1 до цього договору, що є його невід'ємною частиною (а.с.5-10).

Відповідно до п.1.1.1. вказаного договору кредиту визначено, що погашення Кредиту буде здійснюватися в наступному порядку: до 10 числа (включно) кожного місяця, починаючи з серпня 2008 року (останній платіж червень 2023 року); та з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 28.06.2023 року (включно), на умовах, визначених цим договором.

Згідно до п.1.2. зазначеного договору кредиту визначено, що кредит надається позичальнику на наступні цілі: на купівлю нерухомості.

Відповідно до п. 2.4. вказаного договору кредиту передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму фактичної заборгованості за кредитом, у валюті кредиту за методом факт/360, де факт - фактична кількість днів у періоді, за який здійснюється нарахування процентів, 360 - умовна кількість днів у році. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Пунктом 4.1. укдаденого договору кредиту визначено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п.2.4., 2.9. цього договору, комісій, передбачених умовами цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1., 3.2.3., 3.3.14. цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

04.07.2009 року між АКБ ''Укрсоцбанк'' та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір, відповідно до п. 1.1. якого визначено, що іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за договором кредиту №935/8-218 від 04.07.2008 року, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, наступне нерухоме майно:

- чотирикімнатну квартиру, житловою площею 51,1 кв.м, загальною площею 79,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного з ОСОБА_7 та посвідченого В.В. Коваленком, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу 04.07.2008 року, зареєстрованого в реєстр для реєстрації нотаріальних дій за № 5622 та у Державному реєстрі правочинів за №2999990;

- однокімнатну квартиру, житловою площею 20,2 кв.м, загальною площею 36,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного з ОСОБА_9, посвідченого В.В. Коваленком, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу 04.07.2008 року, зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №5628 та у Державному реєстрі правочинів за №3000071 (а.с.67-69).

04.07.2009 року між АКБ ''Укрсоцбанк'' та ОСОБА_5 було укладено Додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту №935/8-218 від 04.07.2008 року, відповідно до умов п.1 якої визначено, що: ''1.Сторони прийшли до взаємної згоди внести наступні зміни до умов кредитування, визначених договором: 1.1. Викласти перший абзац п.1 договору в новій редакції. 1.2. '' 1.1. Кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 178 018 дол. США 90 центів, зі сплатою 14 відсотків річних з 27 січня 2009 року, з кінцевим терміном погашення суми заборгованості до 28 червня 2023 року (включно) на умовах,визначених цим договором'' (а.с.11-12). При цьому було визначено графік погашення кредиту (п.1.1.1.). Відповідно до п.3 вказаної додаткової угоди від 04.07.2009 року, сторони домовились, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів, визначених п.2.4.1. договору, та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник, в свою чергу, зобов'язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення кредитора.

24.12.2015 року між АКБ ''Укрсоцбанк'' та ОСОБА_5 було укладено договір про внесення змін №3 до договору кредиту № 935/8-218 від 04.07.2008 року, відповідно до якого сторони прийшли до взаємної згоди внести зміни до договору кредиту у частині заміни рахунку, що визначений як рахунок для погашення заборгованості за договором кредиту та інших обов'язкових платежів з рахунку НОМЕР_1, на рахунок № НОМЕР_2 (а.с.60).

25.12.2015 року між АКБ ''Укрсоцбанк'' та ОСОБА_5 було укладено договір про внесення змін №4 до договору кредиту № 935/8-218 від 04.07. 2008 року (а.с.62). Згідно п.2 вказаного договору, ''Станом на дату укладення цього договору про внесення змін, заборгованість за договором кредиту складає: 2.1. заборгованість за кредитом в сумі 174319,34 доларів США 34 центи; 2.2. заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 162475,06 доларів США 06 центів ''. З п.3 договору про внесення змін № 4 до договору кредиту №935/8-218 від 04.07.2008 року вбачається, що: ''Сторони прийшли до взаємної згоди внести наступні зміни до умов кредитування, які викладені в договорі кредиту (з урахуванням усіх змін та доповнень до нього): 3.1. Сторони домовилися, що погашення заборгованості за договором кредиту в сумі 20 000 доларів США 00 центів здійснюється позичальником не пізніше 25.12.2015 року; 3.2. Сторони домовилися, що неустойки (штрафи, пені), передбачені договором кредиту за порушення, які мали місце до дати підписання цього договору про внесення змін не застосовуються.'' Згідно п. 4 договору про внесення змін №4 до договору кредиту № 935/8-218 від 04.07. 2008 року: ''Інші умови договору кредиту залишаються незмінними і діють в частині, що не суперечить даному договору про внесення змін, при цьому сторони підтверджуються за ними свої зобов'язання''.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в судовому засіданні суду першої інстанції ставила питання про застосування строку позовної давності, виходячи з того, що останній платіж за тілом кредиту нею було здійснено 08.11.2008 року в сумі 699,56 доларів США, а останній платіж за відсотками нею було здійснено 17.08.2009 року у розмірі 171 долар США (а.с.45-50, 99-102).

З даного приводу суд першої інстанції, з врахуванням приписів статей: 257; пункту 1 частини 2 статті 258, 252 - 255, 261, 264 ЦК України та фактичних обставин справи, обгрунтовано зазначив у оскаржуваному рішенні, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Виходячи зі змісту статті 264 ЦК України, яка регламентує переривання перебігу строку позовної давності, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини сторонами спору не заперечуються, що 25.12.2015 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено та, відповідно, підписано договір про внесення змін №4 до договору кредиту № 935/8-218 від 04.07.2008 року, який, згідно п.6, набирає чинності з моменту підписання його сторонами та є невід'ємною складовою частиною договору кредиту (а.с.62). Укладення данного договору було розцінено судом першої інстанції, як вчинення ОСОБА_5 дій, що свідчать про визнання нею свого боргу, розмір якого зазначено у вказаному договорі. Матеріали справи також містять в собі заяви відповідача від 25.12.2015 року, адресовані кредитору ПАТ ''Укрсоцбанк'' про дострокове повернення кредиту (а.с.63,65). Як вбачається з квитанції №FJB 058 (а.с.64), відповідачем в рахунок погашення існуючої заборгованості 25.12.2015 року на відповідні реквізити позивача здійснено платіж в сумі 20 000 доларів США, а відповідно до квитанції №FJB 057 (а.с.66), відповідачем в рахунок погашення існуючої заборгованості 25.12.2015 року на відповідні реквізити позивача здійснено платіж в сумі 7 645 грн.56 коп.

Згідно матеріалів справи (а.с.14-19), заборгованість відповідача за кредитом становить суму у розмірі 174 319,34 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом становить 155 558,70 доларів США. Приймаючи до уваги норми матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та фактичні обставини справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення вимог заявленого позову у вказаній частині.

Вирішуючи вимоги заявленого позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені, суд першої інстанції виходив з того, що умовами договору від 25.12.2015 року про внесення змін № 4 до договору кредиту № 935/8-218 від 04.07.2008 року визначено, що неустойки (штрафи, пені), передбачені договором кредиту за порушення, які мали місце до дати підписання цього договору про внесення змін, не застосовуються (а.с.62). За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає за період з 26.12.2015 року по 16.09.2016 року: пеня за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 544 856 грн. 17 коп.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 1 110 437 грн. 95 коп.

З врахуванням вказаних обставин суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ ''Укрсоцбанк'' до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором кредиту підлягають частковому задоволенню, і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором кредиту № 935/8-218 від 04.07.2008 року, а саме: - заборгованість за кредитом у розмірі 174 319 доларів США 34 центи, що за офіційним курсом НБУ станом на 05.07.2016 року еквівалентно 4 325 877 грн. 89 коп.; - заборгованість за відсотками у розмірі 155 558 доларів США 70 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 05.07. 2016 року еквівалентно 3 860 317 грн. 17 коп.; - пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 544 856 грн. 17 коп.; - пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 1 110 437 грн. 95 коп., а всього заборгованість на суму 9 841 489 грн. 18 коп.

Відповідно до приписів статті 88 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, у зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог, судом першої інстанції стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ ''Укрсоцбанк'' судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить суму 147 629 грн. 13 коп.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та щодо неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Посилання ОСОБА_5 на вказану норму права не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки виходячи зі змісту статті 264 ЦК України, яка регламентує переривання перебігу строку позовної давності, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини сторонами спору не заперечуються, що 25.12.2015 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено та, відповідно, підписано договір про внесення змін №4 до договору кредиту № 935/8-218 від 04.07.2008 року, який, згідно п.6, набирає чинності з моменту підписання його сторонами та є невід'ємною складовою частиною договору кредиту (а.с.62). Укладення данного договору обгрунтовано розцінено судом першої інстанції, як вчинення ОСОБА_5 дій, що свідчать про визнання нею існуючого боргу, розмір якого зазначено у вказаному договорі. Матеріали справи також містять в собі заяви відповідача від 25.12.2015 року, адресовані кредитору ПАТ ''Укрсоцбанк'' про дострокове повернення кредиту (а.с.63,65). Як вбачається з квитанції №FJB058 (а.с.64), відповідачем в рахунок погашення існуючої заборгованості 25.12.2015 року на відповідні реквізити позивача здійснено платіж в сумі 20 000 доларів США, а відповідно до квитанції №FJB 057 (а.с.66), відповідачем в рахунок погашення існуючої заборгованості 25.12.2015 року на відповідні реквізити позивача здійснено платіж в сумі 7 645 грн.56 коп.

Доводи апеляційної скарги вказують, що посадові особи банку умисно підробили рішення кредитного комітету, оскільки рішення, видане ОСОБА_5, не містить в собі кінцевого терміну погашення, а у рішенні, яке зберігається у банку, він є. ОСОБА_5 зазначає, що за даних обставин дії посадових осіб банку містять в собі ознаки статей: 190, 364, 366 Кримінального кодексу України, тому нею було подано відповідну заяву до органів прокуратури, відповідні відомості було внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування №0000258, і порушено кримінальну справу за даними фактами. Вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 16.11.2016 року, з наступних підстав. Відповідно до приписів ч.4 статті 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Доводи апеляційної скарги стверджують, що дії посадових осіб банку містять в собі ознаки статей: 190, 364, 366 Кримінального кодексу України, проте, ОСОБА_5 не представлено належних та допустимих доказів в розумінні статей 58,59 ЦПК України на підтвердження вказаних обставин. Згідно положень ч.1,ч.4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Твердження апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги фактів введення в оману позичальника, підробки документів посадовими особами банку та не застосував при цьому положення статей: 207, 208, 213, 215, 216, 230, 233, 236 ЦК України, і не визнав укладені між сторонами договори, рішення кредитного комітету та подальші дії банку щодо виконання вказаного рішення недійсними, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, з наступних підстав. Згідно ч.1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до приписів ч.1 статті 11 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Необхідно зазначити, що стверджуючи про недійсність укладених між сторонами даного спору договорів, ОСОБА_5 з відповідним позовом до суду не зверталась, належних та допустимих доказів на обґрунтування обставин відносно того, що укладеними між нею та позивачем договорами порушено її права, як споживача фінансових послуг, суду не представила.

При цьому необхідно зазначити, що відповідно до приписів статей: 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ч.1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та з'ясованих судом обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: