АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

18 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - СокуренкоНаталії Вікторівни на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року,

встановила:

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ "Приватбанк") звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 18 січня 2008 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №201826-CRED.

За умовами вказаного договору ПАТ КБ "Приватбанк" зобов'язався надати останньому кредит у розмірі 16 000 доларів США на термін до 15.01.2010 р., а ОСОБА_5 - повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 18 січня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2, ОСОБА_3 були укладені договори поруки №201826П1.

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_5 свої зобов'язання не виконав, не здійснив погашення заборгованості за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, у зв'язку з чим станом на 16.12.2015 р. виникла заборгованість в сумі 20 286,67 доларів США, що складається з: заборгованості за кредитом - 5 324,42 доларів США; 14 962,25 доларів США - заборгованості по процентам за користуванням кредитом.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2012 року з ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №201826-CRED від 18 січня 2008 року, що виникла станом на 03.09.2012 р. та становила 12 394,70 доларів США, з яких: 5324,42 доларів США - заборгованості по кредиту; 6450,27 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 31,28 доларів США - штраф (фіксована частина); 588,73 доларів США - штраф (процентна складова). Різниця становить 8511,98 доларів США.

Посилаючись на вказані обставини, просив стягнути з відповідачів різницю заборгованості за кредитним договором в сумі 3838 доларів США, що за курсом 23,45 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.12.2015 р. складає 90001,10 грн. та становить заборгованість по процентам після ухвалення судового рішення.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «Приват Банк» - Сокуренко Н.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що відмова суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2)чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, 18 січня 2008 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №201826-CRED.

За умовами вказаного договору ПАТ КБ "Приватбанк" зобов'язався надати останньому кредит у розмірі 16 000 доларів США на термін до 15.01.2010 р., а ОСОБА_5 - повернути кредит в строк до 15.01.2010 року та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 16% річних в порядку, встановленим кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 18 січня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2, ОСОБА_3 були укладені договори поруки №201826П1.

У вересні 2012 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ "Акцент-Банк", ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 по стягнення заборгованості за кредитним договором, що виникла станом на 03.09.2012 р. у розмірі 12 394,70 доларів США.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2012 року з ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №201826-CRED від 18 січня 2008 року у сумі 11 143,14 доларів США, що еквівалентно 89 070,85 грн. та стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості у розмірі 10 000 грн., всього суму заборгованості у розмірі 99 070,85 грн., що еквівалентно 12 394,70 доларів США, яка складається: з 5324,42 доларів США - заборгованості по кредиту; 6450,27 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 31,28 доларів США - штраф; 588,73 доларів США - штраф (процентна складова). В решті позову відмовлено (а.с.5).

Згідно наданого суду розрахунку , заборгованість по процентам за користування кредитом станом на 16.12.2015 р. становить 3838 доларів США, що за курсом 23,45 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.12.2015 р. складає 90001, 10 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції послався на пропуск позивачем трирічного строку позовної давності. При цьому суд не зазначив, з якого часу розпочався відлік такого строку.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки останній не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 4.3 кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.4, 2.2.3, 2.2.16, 2.3.3, 2.4.1, 4.11 даного договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом в розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору строк повернення кредиту, процентів та винагороди відповідно графіку погашення кредиту та процентів, але не пізніше 15.01.2010 р.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

Оскільки судове рішення від 17 жовтня 2012 року про стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителів в солідарному порядку виконано не було, кредитодавець має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами до остаточного виконання вказаного судового рішення.

Отже нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання передбачено законом.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Як вбачається зі змісту кредитного договору, що містить підпис позичальника, строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом за даним договором встановлюються тривалістю 5 років.

Аналогічні умови про збільшення строку позовної давності встановлено умовами договорів поруки ( п.11).

З огляду на досягнуту сторонами домовленість щодо збільшення строку позовної давності та вимоги позивача, заявлені в межах п'ятирічного строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи у відповідності до ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі2893,80 грн., по 964,60 грн. з кожного.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - СокуренкоНаталії Вікторівни задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_2, солідарно, на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №201826-CRED від 18 січня 2008 року в сумі 3 838 доларів США, що за курсом НБУ становить 90 001,10 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_3, солідарно, на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №201826-CRED від 18 січня 2008 року в сумі 3 838 доларів США, що за курсом НБУ становить 90 001,10 грн.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2893,80 грн., по 964,60 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №756/322/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/796/3953/2017

Головуючий у суді першої інстанції: ЛуценкоО.М.

Головуючий у сулі апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.