Справа № 126/2407/15-ц Провадження № 22-ц/772/896/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої: Марчук B.C.

Суддів: Сала Т.Б., Копаничук С.Г.

при секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «АРІЕС» в інтересах Товариства з обмеженою відповідальності «Маркс Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення коштів в порядку регресу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 28.12.2015 року, -

В с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ТОВ «Юридична фірма «АРІЕС» в інтересах ТОВ «Маркс.Капітал» звернулось у Бершадський районний суд Вінницької області з вказаним позовом. Вимоги мотивовані тим, що 20 травня 2012 року в м. Києві по вул. Кільцева дорога сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіля «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_3

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження, що підтверджується первісною довідкою ДАІ та постановою Святошинського районного суду м. Києва від 25 травня 2012 року про притягнення до адміністративної відповідальності.

На момент дорожньо-транспортної пригоди між відповідачем і Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Лафорт» (далі - ПрАТ «СК «Лафорт») був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/6316462 від 22 березня 2012 року, за яким було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1.

21.05.2012 року ОСОБА_3 звернулася до ПрАТ «СК «Лафорт» із повідомленням про подію ДТП та 11 червня 2012 року - із заявою про виплату її страхового відшкодування.

17 липня 2012 року фахівцем страхової компанії на підставі звіту про визначення матеріального збитку від 02 липня 2012 року № 36/06/12 був складений розрахунок розміру страхового відшкодування пошкодженого транспортного засобу потерпілого - автомобіля «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_2.

На підставі страхового акту від 11 липня 2012 року № 26-12-00021-01-1-1, розрахунку та заяви потерпілого про перерахування страхового відшкодування відповідно до норм ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем ОСОБА_3 було виплачене страхове відшкодування в розмірі 18 514 грн 76 коп., що підтверджено платіжним дорученням від 31 серпня 2012 року № 4136.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 не повідомила письмово протягом 3-х днів про настання дорожньо-транспортної пригоди ПрАТ «СК «Лафорт», то страхова компанія набула права регресної вимоги до відповідача після виплати страхового відшкодування.

29 квітня 2013 року між ТОВ «Маркс.Капітал» та ПрАТ «СК «Лафорт» було підписано договір про надання фінансових послуг факторингу, за яким клієнт відступив фактору свої права грошових вимог до боржників.

10 листопада 2014 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист № 111 МК про відшкодування шкоди у досудовому порядку, який був отриманий відповідачем 19 листопада 2014 року згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідач жодним чином на вимогу не відреагував, указаної суми заборгованості до цього часу не сплатив.

Враховуючи наведене, ТОВ «Маркс.Капітал» звернулося у суд з вказаним позовом та просило стягнути з відповідача на його користь в регресному порядку 18 514 грн 76 коп. виплаченого страхового відшкодування, а також судовий збір.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Маркс.Капітал» матеріальну шкоду в розмірі 18 014 грн. 76 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 08 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано й ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 лютого 2017 року рішення апеляційного суду Вінницької області від 08 лютого 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні оскаржуваного рішення, вказані правові вимоги судом були дотримані.

Так, в ході розгляду справи були встановлені наступні обставини.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 25.05.2012 року (а.с.106) ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні ДТП, яка сталася 20.05.2012 року на вул. Кільцева в м. Києві та встановлено, що ОСОБА_2, керуючи автомобілем "Мерседес" д.н.з. НОМЕР_1 порушила правила дорожнього руху, в результаті чого сталося зіткнення з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3, що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів.

Внаслідок ДТП автомобіль НОМЕР_3, який належить ОСОБА_3, зазнав технічних ушкоджень на загальну суму 18514,76 грн, розмір відшкодування затверджено в сумі 18014,76 грн., що підтверджується копією страхового акту № 26-12-00021-01-1-1 від 11.07.2012 року (а.с.111).

На момент скоєння ДТП між відповідачем та ПрАТ СК «Лафорт» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22.03.2012 р. №АА/6316462 (поліс а.с. 107), за яким СК "Лафорт" застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами, при використанні транспортного засобу "Мерседес".

Відповідно до повідомлення на а/с109, про настання страхового випадку потерпіла ОСОБА_3 повідомила СК «Лафорт» 21.05.2012 року.

Натомість відповідачка ОСОБА_2 не надала суду жодного доказу про повідомлення СК «Лафорт» про ДТП, яка сталася 20.05.2012 року.

На виконання договору страхування ПрАТ СК «Лафорт" здійснено виплату страхового відшкодування у зв'язку з настанням страхового випадку у розмірі 18014,76 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4136 від 31.08.2012 року (а.с.126).

29 квітня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Маркс. Капітал» Фактором та приватним акціонерним товариством СК «Лафорт» - Клієнтом, було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №01/29-04/2013 р., за яким Клієнт передав Фоктору, а Фактор прийняв і зобовязався сплатити Клієнтові усі права вимоги за грошовими зобовязаннями, що перейшли до Клієнта, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування (надалі «Регресна вимога») ( а/с 101).

Відповідно до Додатку №1 до зазначеного Договору про надання фінансових послуг факторингу до Фактора перейшло право регресної вимоги щодо винуватця ДТП ОСОБА_2 у розмірі 18 014, 76 грн., оскільки страхувальник не повідомив про страховий випадок ( а/с 103-104).

Ще встановлено, що на адресу ОСОБА_2 юридичною фірмою «АРІЄС» в інтересах ТОВ «Маркс. Капітал» була направлена вимога про відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП, яка сталась з її вини (а.с. 129). Зазначене повідомлення ОСОБА_2 було вручене 19.11.2014 року, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення на а/с130, проте дана вимога нею не була виконана.

Встановивши зазначені обставини, суд дійшов правильного висновку про наявність правовідносин у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та про те, що ці правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Законом № 1961-IV та іншими прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обовязок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Отже, з огляду на те, що страхувальник, вона ж - водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, ОСОБА_2 не повідомила у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника. Саме до такого висновку дійшов суд і задовольнив позов повністю, що є правильним, відповідає встановленим обставинам і правовідносинам, які випливають із зазначених обставин справи та правовим нормам, які застосовуються до цих правовідносин, з огляду на наявність Договору про надання фінансових послуг факторингу № 01/29-04/2013р від 29 квітня 2013 року ( а/с 101 т.1).

Доводи апеляційної скарги про те, що неповідомлення відповідачем страховика в триденний строк про ДТП не вплинуло на розслідування даної пригоди та на визначення шкоди, не спростовують рішення суду, оскільки вимога про необхідність такого повідомлення та про наслідки неповідомлення визначені, як уже було зазначено, підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 та підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин). Довільне трактування заявника цих правових норм не змінює їх прямої дії.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у цивільних справах №6-284цс15 та №6-186цс16.

Щодо вказівки на те, що водій транспортного засобу з поважних причин може не мати змоги виконати зазначений обовязок про повідомлення страховика про ДТП і тоді підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу не буде, то такі поважні причини ОСОБА_2 мала б довести, підтвердити їх документально, чого зроблено не було.

Так, у запереченні проти позовної заяви відповідачка взагалі вказувала, що вона виконала свій обовязок повідомлення ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» про ДТП, яка сталася 20.05.2012 року (а/с 46 т.1), але доказів того не надала.

Не говориться про поважні причини неповідомлення страховика про ДТП і у апеляційній скарзі представника відповідачки, як і не підтверджується документально. ( а/с 150-152 т.1).

Щодо додаткових пояснень ОСОБА_2 до поданої апеляційної скарги, то вони появилися у матеріалах справи лише після перегляду справи в касаційній інстанції і надані з урахуванням висновків, викладених в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 лютого 2017 року (а/с 249).

У цих поясненнях вона всупереч твердженням, викладеним у запереченні та апеляційній скарзі, вказує, що дійсно не повідомляла страховика про ДТП у письмовій формі, проте докази, які б документально підтверджували поважні причини цього, не надані ( а/с 250 т.1), тому колегія суддів не бере до уваги вказаних пояснень.

Не беруться до уваги і твердження апелянта про нікчемність Договору факторингу між ТОВ «Маркс. Капітал» та ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» від 29 квітня 2013 року ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» оскільки вони безпідставні та голослівні і не спростовують рішення суду першої інстанції.

Таким чином, оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення - залишити без змін в силу ст. 308 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 28.12.2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя: В.С. Марчук