АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Чобіток А.О.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року по цивільній справі позовом ОСОБА_6 до Дочірнього підприємства «ВАЙЛАНТ ГРУПА УКРАЇНА», третя особа: директор Дочірнього підприємства «ВАЙЛАНТ ГРУПА УКРАЇНА» Рон Олександр Андрійович про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_6 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ДП «ВАЙЛАНТ ГРУПА УКРАЇНА» (далі - відповідач), в якому просила: визнати незаконним та скасувати наказ № 16-к від 24.06.2016 про її звільнення; поновити її на роботі на посаді головного бухгалтера ДП «ВАЙЛАНТ ГРУПА УКРАЇНА» та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що з 06.08.2007 по 24.06.2016 працювала на посаді головного бухгалтера в ДП «ВАЙЛАНТ ГРУПА УКРАЇНА». Наказом № 16-к від 24.06.2016 її звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Звільнення вважає незаконним і таким, що грубо порушує її трудові права, оскільки заява про звільнення за власним бажанням була написана нею під тиском і примусом керівних осіб відповідача (а.с. 1-7).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17.02.2017 у задоволенні позову відмовлено (а.с. 101-104).

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вважає висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі неправомірним, оскільки судом неповно встановлені фактичні обставини справи, надана невірна оцінка обставинам справи та наявним в ній доказам, допущена неповнота та однобічність розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю і необґрунтованістю та просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене у відповідності з вимогами закону.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, а відтак неявка третьої особи не є перешкодою для апеляційного розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з його недоведеності та безпідставності.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_6 з 06.08.2007 по 24.06.2016 працювала на посаді головного бухгалтера в ДП «ВАЙЛАНТ ГРУПА УКРАЇНА» (а.с. 78).

10.06.2016 ОСОБА_6 звернулась до генерального директора ДП «ВАЙЛАНТ ГРУПА УКРАЇНА» з заявою про звільнення з займаної посади за власним бажанням з 24.06.2016 (а.с. 81).

Наказом № 16-к від 24.06.2016 ОСОБА_6 звільнено за власним бажанням на підставі поданої нею заяви від 10.06.2016 (а.с. 82).

Звертаючись до суду з даним позовом позивачка вважає звільнення незаконним у зв'язку з тим, що заява про звільнення була написана нею під тиском і примусом керівних осіб відповідача.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа, зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечити умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39).

Частиною 1 ст. 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка скористалась правом на припинення трудового договору подавши заяву про звільнення за власним бажанням. Факт написання такої заяви, її підписання та подання позивачкою не оспорюється. Слід також наголосити, що з часу подання заяви про звільнення за власним бажанням і до дати видання наказу про звільнення (два тижні) позивачкою раніше подану заяву не відкликано.

Також, позивачка була ознайомлена з наказом про звільнення, одержала трудову книжку та з нею було проведено повний розрахунок, що підтверджується її підписом, що міститься на наказі. Підпис в наказі про звільнення також не заперечується позивачкою.

Факт тиску на позивачку і її примусу на написання заяви про звільнення за власним бажанням не підтверджується належними і допустимим доказами в розумінні вимог ст.ст. 10, 57-60 ЦПК України, що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування судом обставин справи з огляду на не задоволення клопотань позивачки та її представника про витребування доказів та допит свідків, є безпідставними, оскільки відхиляючи заявлені клопотання суд діяв у відповідності з вимогами процесуального закону, яким передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Водночас, слід зазначити, що процесуальний закон зобов'язує суд сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, проте наділяє правом усувати із судового розгляду, все що не має істотного значення для вирішення справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи позивача викладені в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не узгоджуються з встановленими судом фактичними обставинами справи, суперечать наявним у справі доказам та не відповідають вимогам трудового законодавства.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року по цивільній справі позовом Костюк Ольги Миколаївни до Дочірнього підприємства «ВАЙЛАНТ ГРУПА УКРАЇНА», третя особа: директор Дочірнього підприємства «ВАЙЛАНТ ГРУПА УКРАЇНА» Рон Олександр Андрійович про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

А.О.Чобіток