Справа № 415/6253/17
Провадження № 2/415/2159/17
13.12.17 р. м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді - Коваленко Н.В.,
за участю секретаря Керімової Е.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач, ОСОБА_1, із позовом до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 09 березня 2017року він був звільнений з ПАТ «Лисичанськвугілля» на підставі наказу № 75 від 10.03.2017 року. Позивач звертався до Лисичанського міського суду з заявою про видачу судового наказу. 21.03.2017 року наказом Лисичанського міського суду було стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати. Також позивач звертався до Лисичанського міського суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Рішенням Лисичанського міського суду від 02.08.2017 року позовні вимого задоволено. Але остаточний розрахунок з позивачем не проведений, тому позивач просив суд, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 03 серпня 2017 року по день ухвалення рішення по справі виходячи з середньоденної заробітної плати 378,88 грн..
Позивач про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.
Відповідач у судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.
Розглянувши відомості про належне повідомлення відповідача про час, дату та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розгляд справи провести за його відсутності.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що позивач не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.
Як вбачається з копії трудової книжки БТ-І №7192115 від 25.03.1987 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував у трудових відносинах з ПАТ «Лисичанськвугілля» ВП «Шахта Привільнянська», на підставі наказу № 75-К від 10.03.2017 року був звільнений за п. 3 ст. 38 КЗпП, за власним бажанням у звязку з невиплатою заробітної плати.
Відповідно до копії довідки від 23.05.2017 року № 24/602, виданої ВП «Шахта «Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля», середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 378,88 грн..
Відповідно до копії довідки №24/440 від 11.04.2017 року, виданої ВП «Шахта «Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» у ОСОБА_1 утворилась заборгованість із заробітної плати.
Як вбачається з позовної заяви заборгованість із заробітної плати не погашена.
Доказів протилежного до суду не надано.
Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.
Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
За змістом п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.01.2017 року в справі №6-2912цс16, що у відповідності до вимог ч.1 ст.360-7 ЦПК України повинен враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, натомість підстав для відступлення він наведеної правової позиції у даному конкретному випадку судом не встановлено.
Виходячи з розміру середньоденного заробітку ОСОБА_1, та враховуючи кількість робочих днів, починаючи з дня, наступного за днем по який було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме 03.08.2017 року по день ухвалення рішення, а саме 13.12.2017р., яка складає:
- серпень 2017 року 20 днів,
- вересень 2017 року 21 день,
- жовтень 2017 року 21 день,
- листопад 2017 року 22 дні,
- грудень 2017 року 9 днів,
В п. 3постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі » №14 від 18.12.2009 р. зазначено, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вважає, що вони підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Ухвалою суду від 10.10.2017 року було відстрочено сплату судового збору для позивача до ухвалення судового рішення у справі. Оскільки позов задоволено, то у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» та ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640,00 грн.
Керуючись ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 88, ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, 294, 296 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Суддя Н.В. Коваленко