АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Невідомої Т.О., Ратнікової В.М.

при секретарі - Пузиковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києвіпро стягнення заборгованості по аліментах та неустойки від суми несплачених аліментів на дитину,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки від суми несплачених аліментів на дитину.

Посилаючись на те, що відповідач не сплачує аліменти просила стягнути з відповідача заборгованість за період з 21.11.2007 р. по 21.08.2016 р. у розмірі 152 259,27 грн. та неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 47 938, 93 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києві від 08.12.2016 р. відкрито провадження у справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2017 р. задоволено клопотання ОСОБА_2 про передачу справи за підсудністю за місцем її реєстрації та передано справу на розгляд до Оболонського районного суду м. Києва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив зазначену ухвалу скасувати, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням правил підсудності.

Справа № 761/43221/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4657/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Малинников О.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
На обґрунтування своїх вимог зазначав, що суд неправильно застосував положення ч.1 ст.110 ЦПК України, оскільки альтернативна підсудність є встановлена для невеликої кількості справ, які мають особливо важливе значення для громадян та визначається в залежності від характеру спірних правовідносин предмету спору та особистих обставин (стан здоровЧя, наявність малолітніх дітей), що надає позивачеві право вибору підсудності.

Оскільки позивачка не надала необхідних документів, які б підтверджували складність її виїзду до суду за місцем проживання відповідача, вважав, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам закону.

Крім того посилався на те, що у звЧязку з доглядом за хворою матір'ю він не може бути довго відсутнім вдома.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва є законною та обґрунтованою, а наведені в ній доводи про порушення судом правил підсудності є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Постановляючи ухвалу про направлення цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментах та стягнення неустойки від суми несплачених аліментів на дитину, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до первинно наданої довідки адресно-довідкового бюро ГУ ДМС України у м. Києві, ОСОБА_1 не значився зареєстрованим у м. Києві та Київській області, а тому клопотання позивача про направлення справи за до суду за місцем її реєстрації підлягає задоволенню, оскільки відповідає положенням ч.1 ст.110 ЦПК України, відповідно до якої позови про стягнення аліментів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ч.1 ст.110 ЦПК України позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових відносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Відповідно до п.2 ч.1ст.116 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилось, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності.

Як зазначено у роз'ясненнях викладених у ч.2 п.46 постанови №3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», згідно з пунктом 2 частини першої статті 116 ЦПК, якщо після відкриття провадження у справі та до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності, суд не має права розглядати справу і зобов'язаний передати її на розгляд до суду, якому вона підсудна за законом, оскільки ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

У цьому випадку, якщо для справи встановлено альтернативну підсудність (стаття 110 ЦПК), то справа передається до одного із судів, якому вона підсудна, за вибором позивача.

Як убачається із довідки адресно-довідкового бюро ГУ ДМС України у м. Києві від 16.12.2016 р., виданої Шевченківському районному суду м. Києва, ОСОБА_1 зареєстрованим у м. Києві не значиться. В подальшому судом було зЧясовано, що відповідач зареєстрований у м. Києві за адресою: АДРЕСА_1.

Аналізуючи норми процесуального законодавства, що регулюють питання підсудності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що справа не підсудна Шевченківському районному суду, а тому передав її на розгляд до Оболонського районного суду м. Києва за вибором позивача, за місцем її реєстрації: АДРЕСА_2.

ОСОБА_1 не навів переконливих доводів, які б свідчили про порушення судом першої інстанції правил підсудності при постановленні оскаржуваної ухвали, та доказів на підтвердження постійного догляду за тяжко хворою мамою.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для її задоволення не убачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 р.залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: