Справа № 347/2475/15
Провадження № 22-ц/779/1593/2017
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

за участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, до ОСОБА_6 про захист честі, гідності та ділової репутації у звязку з розповсюдженням недостовірної інформації, спростування недостовірної інформації, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Косівського районного суду від 08 червня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6 про захист честі, гідності та ділової репутації у звязку з розповсюдженням недостовірної інформації, спростування недостовірної інформації.

Вимоги мотивувала тим, що вона разом зі своєю сімєю проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2009 році вона вийшла заміж за ОСОБА_4, який народився і проживав на Східній Україні. По сусідству із ними проживає відповідач ОСОБА_6 з сімєю, яка протягом тривалого часу, з метою принизити ОСОБА_2 в очах родини, жителів села, сусідів, друзів та колег по роботі, постійно умисно розповсюджує неправдиві відомості про неї та її чоловіка.

Зокрема, 15.07.2015 року в приміщенні Косівського районного суду, де знаходилося багато осіб, відповідач заявила, що ОСОБА_2 забрала і привела до хати свого чоловіка від іншої сім'ї, що він залишив у себе на батьківщині законну дружину і дитину.

Про даний наклеп та брехню, які відповідач розповсюджує про чоловіка позивача, стало відомо їхнім батькам, які з хвилюванням сприйняли таку неправдиву інформацію та наполягали, щоб ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про захист честі і гідності їхньої родини.

Крім того, позивач вважає, що поширивши дану інформацію, ОСОБА_6 цим самим умисно принизила її честь та гідність як християнки, яка брала шлюб у церкві перед Богом, як матері, що народила і виховує двох дітей, а також як адвоката, журналіста і присяжного, яка має здобутий працею авторитет та відповідну набуту роками репутацію та повагу від людей. А найбільше це вплинуло на батька позивача ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_6 умисно та привселюдно заявила цей наклеп на позивача відкрито у його присутності в приміщенні суду.

На підставі наведеного, просила позов задовольнити, визнати недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену ОСОБА_6, зобовязати її спростувати шляхом принесення вибачення в приміщенні Косівського районного суду, на сесії Старокутської сільської ради, перед церковною громадою Церкви Преображення Господнього, що в с. Старі Кути, у присутності священика отця ОСОБА_7, через друковані засоби масової інформації, а саме газету «Гуцульський край».

Ухвалою Косівського районного суду від 18.05.2016 року до участі у даній справі в якості третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3 в поданій до суду позовній заяві зазначив, що ОСОБА_6 умисно та привселюдно заявила відкрито у його присутності в приміщенні Косівського районного суду 15.07.2015 року про те, що його дочка ОСОБА_2 забрала і привела свого чоловіка від офіційної сім'ї і він через неї залишив у себе на батьківщині законну дружину і дитину, і що вона обманула священика та РАЦС, офіційно обвінчавшись і зареєструвавши свій шлюб з людиною, яка має офіційно ще одну сім'ю. Дана подія дуже негативно вплинула на його здоров'я. Просить визнати недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену ОСОБА_6, а саме: «кого ти привів до хати, твій зять залишив у себе на батьківщині законну дружину і дитину, твоя дочка забрала і привела свого чоловіка від офіційної сім'ї»; стягнути з ОСОБА_6 100000 грн. моральної шкоди.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_4 в поданій до суду позовній заяві зазначив, що з часу його одруження з ОСОБА_2 в 2009 році подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_6 постійно заявляли йому повернутись проживати додому, тобто на Східну Україну. На дані їх слова він ніяк не реагував, і ОСОБА_6 почала поширювати про нього та його сім'ю розповідь про те, що він залишив у себе вдома, в Миколаївській області, законну дружину і дітей, і одружився тут із ОСОБА_2 Дану брехню відповідач умисно і при будь-якій нагоді поширює серед людей. Просить суд визнати інформацію, поширену ОСОБА_6 про нього, що він має законну дружину і дітей, яких залишив у себе на батьківщині, і одружився з ОСОБА_2, і цим самим обманув священика та органи РАЦС, офіційно обвінчавшись і зареєструвавши свій шлюб, недостовірною; зобовязати ОСОБА_6 вибачитись перед ним в присутності родини та священика.

Ухвалою Косівського районного суду від 24.06.2016 року до участі у даній справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача залучено ОСОБА_5.

Заочним рішенням Косівського районного суду від 08 червня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про захист гідності, честі та ділової репутації у звязку з розповсюдженням недостовірної інформації, спростування недостовірної інформації задоволено частково.

Визнано недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2, наступну інформацію поширену ОСОБА_6, а саме: «що ОСОБА_2 забрала і привела свого чоловіка від офіційної сім'ї, і він через неї залишив у себе на батьківщині законну дружину і дитину, і що вона обманула священника та РАЦС, офіційно обвінчавшись і зареєструвавши свій шлюб з людиною, яка має офіційно ще одну сімю».

Зобовязано відповідачку ОСОБА_6 спростувати недостовірну інформацію, поширену нею про ОСОБА_2, шляхом принесення вибачення в тому ж самому місці при тих же самих обставинах, при яких їх було поширено, а саме: в приміщенні Косівського районного суду.

Зобовязано відповідачку ОСОБА_6 спростувати недостовірну інформацію, поширену нею про ОСОБА_2, шляхом принесення вибачення публічно серед громади села Старі Кути а саме: на сесії Старокутської сільської ради.

Визнано інформацію, поширювану ОСОБА_6 про ОСОБА_4, що «він має законну дружину і дітей, яких залишив у себе на батьківщині і одружився з ОСОБА_2 і цим самим обманув священника та органи РАЦС, офіційно обвінчавшись і зареєструвавши свій шлюб» - недостовірною.

Зобовязано ОСОБА_6 спростувати недостовірну інформацію поширену про ОСОБА_4, шляхом принесення йому публічного вибачення перед його батьками та його родиною, а також перед батьками дружини ОСОБА_2.

Визнано недостовірною і такою що, принижує честь, гідність та ділову репутацію наступну інформацію, поширену ОСОБА_6 про ОСОБА_3, а саме: «кого ти привів до хати, твій зять залишив у себе на батьківщині законну дружину і дитину, твоя дочка забрала і привела свого чоловіка від офіційної сімї».

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат по справі.

Ухвалою Косівського районного суду від 23.08.2017 року заяву ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

ОСОБА_6 на дане рішення суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, прийшов до висновку про поширення нею інформації в приміщенні Косівського районного суду саме із свідчень ОСОБА_3

Однак, ОСОБА_3 не надавав свідчень як свідок по даній справі та не був повідомлений про кримінальну відповідальність за неправдиві свідчення.

В даній справі ОСОБА_3 є третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача, просить стягнути з неї 100000 грн. моральної шкоди, а тому його свідчення не можуть братися до уваги.

На її думку, жодних доказів того, що вона розповсюджувала зазначену інформацію в приміщенні Косівського районного суду, на сесії Старокутської сільської ради, серед громадян с. Старі Кути та батькам ОСОБА_4 позивач та треті особи суду не надали, як і не довели факту порушення їх особистих немайнових прав у інший спосіб.

Копії відповідей правоохоронних органів щодо звернень сім'ї ОСОБА_3 із заявами на неправомірні дії позивача, на які посилається суд в рішенні, адресовані ОСОБА_4, в той час як позивачем по даній справі є ОСОБА_2 Крім того, в даних відповідях немає жодної інформації стосовно даного позову.

На підставі наведеного, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові позивачу та третім особам, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача.

В судове засідання апеляційного суду апелянт не зявилася, повідомлялася про час та місце слухання справи належним чином.

Позивач та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду залишити без змін.

Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання апеляційного суду не зявилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце слухання справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

В силу ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З урахуванням наведених норм процесуального права апеляційним судом переглядається рішення суду першої інстанції саме в частині задоволення позову ОСОБА_2 та третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено в судовому засіданні, позивач та треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача, стверджують, що 15.07.2015 року в приміщенні Косівського районного суду, де на той час знаходилося багато осіб, відповідач ОСОБА_6 заявила, «що ОСОБА_2 забрала і привела свого чоловіка від офіційної сім'ї, і він через неї залишив у себе на батьківщині законну дружину і дитину, і що вона обманула священника та РАЦС, офіційно обвінчавшись і зареєструвавши свій шлюб з людиною, яка має офіційно ще одну сімю».

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що поширення зазначеної інформації ОСОБА_6 мало місце, така інформація стосується ОСОБА_2 та її сім'ї, порушує їх особисті немайнові права, зокрема, честь та гідність фізичної особи, є недостовірною, що стверджується дослідженими судом доказами, а тому підлягає спростуванню шляхом вибачення у присутності родини позивача та людей, що є достатнім відшкодуванням за спричинені моральні переживання.

Однак, погодитися в повній мірі з такими висновками колегія суддів апеляційного суду не може з огляду на наступне.

Згідно до ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про інформацію» реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Пунктами 15, 19 даної постанови передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Матеріалами справи встановлено, що 31.12.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії 1-НМ №078078 (т. 1, а.с. 74).

Згідно відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Єланецького районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 19.04.2016 року №432-1.4.2, актових записів про державну реєстрацію шлюбу, розірвання шлюбу, народження дітей відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 по відділу ДРАЦС не зареєстровано. Перевірено за період з 2000 року по 31.12.2009 року (т. 1, а.с. 88).

Як вбачається з копії відповіді Генеральної прокуратури від 04.06.2015 року №19-р (т. 1, а.с. 97), копій листів Служби безпеки України від 30.04.2015 року №60/Н-172/7/16 та від 13.05.2015 року №60/Н-189/7/16-5700 (т. 1, а.с. 99, 102), копії повідомлення прокуратури Косівського району від 17.08.2015 року №68-41-15 (т. 1, а.с. 100), ОСОБА_2 неодноразово зверталась у відповідні органи із заявами за фактом переслідувань та погроз зі сторони подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_6

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що зазначена інформація є недостовірною.

Факт поширення ОСОБА_6 вказаної інформації підтвердили також допитані як свідки в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та ОСОБА_9

Разом з тим, місцевий суд не звернув уваги на розяснення, викладені в п. 26 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Зокрема, відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК.

На підставі наведених норм, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в частині зобовязання ОСОБА_6 спростувати недостовірну інформацію, поширену нею про ОСОБА_2, шляхом принесення вибачення в приміщенні Косівського районного суду та на сесії Старокутської сільської ради; зобовязання ОСОБА_6 спростувати недостовірну інформацію поширену про ОСОБА_4, шляхом принесення йому публічного вибачення перед його батьками та його родиною, а також перед батьками дружини ОСОБА_2 підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Заочне рішення Косівського районного суду від 08 червня 2017 року в частині зобовязання ОСОБА_6 спростувати недостовірну інформацію, поширену нею про ОСОБА_2, шляхом принесення вибачення в тому ж самому місці при тих же самих обставинах, при яких їх було поширено, а саме: в приміщенні Косівського районного суду; зобовязання ОСОБА_6 спростувати недостовірну інформацію, поширену нею про ОСОБА_2, шляхом принесення вибачення публічно серед громади села Старі Кути, а саме: на сесії Старокутської сільської ради; зобовязання ОСОБА_6 спростувати недостовірну інформацію поширену про ОСОБА_4, шляхом принесення йому публічного вибачення перед його батьками та його родиною, а також перед батьками дружини ОСОБА_2 - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, до ОСОБА_6 в частині зобовязання ОСОБА_6 спростувати недостовірну інформацію, поширену нею про ОСОБА_2, шляхом принесення вибачення в тому ж самому місці при тих же самих обставинах, при яких їх було поширено, а саме: в приміщенні Косівського районного суду; зобовязання ОСОБА_6 спростувати недостовірну інформацію, поширену нею про ОСОБА_2, шляхом принесення вибачення публічно серед громади села Старі Кути, а саме: на сесії Старокутської сільської ради; зобовязання ОСОБА_6 спростувати недостовірну інформацію поширену про ОСОБА_4, шляхом принесення йому публічного вибачення перед його батьками та його родиною, а також перед батьками дружини ОСОБА_2 відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Василишин Л.В.

ОСОБА_10