Справа № 135/469/17
Провадження № 2/135/179/17
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

27.04.2017 року м. Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Корнієнко О.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на правову допомогу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що в липні 2014 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації.

По зазначеній справі було 13.11.2014 року ухвалене рішення, яке 24.11.2014 року набрало законної сили. 06.08.2014 року між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2 був укладений договір про надання правової допомоги. На виконання договору нею була проведена оплата адвокату у сумі 2000 грн..

Посилаючись, зокрема, на норми ст.ст. 79, 86, 88 ЦПК України, позивач просила стягнути з ОСОБА_3 на свою користь понесені нею витрати на правову допомогу при розгляді у Ладижинському міському суді Вінницької області цивільної справи № 135/1079/14-ц в розмірі 2000 грн. та судові витрати у розмірі 640 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно із ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;

3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 367 цього Кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК України. Зазначені витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. Якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі ст. 220 ЦПК України має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання (п. 41 даної постанови).

Відповідно до п. 12 постанови пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у тому разі, коли питання про судові витрати не було вирішено при ухваленні рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У зв'язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі.

Стаття 16 ЦК України та інші нормативно-правові акти не визначають такого способу захисту цивільних прав та інтересів, як стягнення судових витрат.

Вирішення питання про судові витрати, які сторони понесли при розгляді справи в суді, за умови, якщо таке питання не було вирішено при ухвалені судового рішення, повинно вирішуватись судом з використанням правового механізму, передбаченого нормою ст. 220 ЦПК України, шляхом ухвалення додаткового рішення, зокрема, за заявою осіб, які беруть участь у справі, в силу чого виключається можливість вирішення питання розподілу судових витрат в площині дії, зокрема, ст. 88 ЦПК України (на яку посилається при подані позову позивач) в результаті розгляду окремого позову особи, яка брала участь у справі, предметом якого є стягнення судових витрат, понесених в іншій справі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у цивільній справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи те, що позов ОСОБА_1 про стягнення судових витрат не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, необхідно відмовити у відкритті провадження по справі.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається позивачу ОСОБА_1 у розмірі 640 грн..

Керуючись ст. 122 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на правову допомогу.

Повернути ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір за квитанцією № 0.0.753520417.1 від 25.04.2017 року в ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 640 (шістсот сорок) грн..

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі разом із заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

На ухвалу протягом пяти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: