Справа № 466/5368/14 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/3067/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М,

секретаря Брикайло Е.Р.,

з участю представника стягувача ОСОБА_2, представника боржника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 12 серпня 2016 року в справі за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розстрочку виконання рішення, -

встановила:

В лютому 2016 року заявники ОСОБА_4 та ОСОБА_5М, звернулися в суд із заявою про розстрочку виконання рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 31.03.2015 року у справі за позовом ПАТ «ВіЕсБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором кредиту. Вказаним рішенням стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕсБанк» 58509,07 дол. США, що в еквіваленті становить 681301 грн. 54 коп. заборгованості за кредитним договором КF52442 від 23.09.2008 року. Покликаються на поганий стан здоров»я та важке матеріальне становище, просили розстрочити виконання рішення суду від 31.03.2015 року на шість років, тобто 72 рівними платежами.

Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 12 серпня 2016 року заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розстрочку виконання рішення задоволено частково.

Розстрочено виконання рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 31.03.2015 року у справі № 466/5368/14-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» 58509,07 дол. США, що в еквіваленті становить 681301 (шістсот вісімдесят одну тисячу триста одну) гривню 54 коп. заборгованості за кредитним договором КF52442 від 23.09.2008 року на 6 років, тобто на 72 платежі: з розрахунку по 9514,96 грн. 71 платіж та 9515,18 грн. 72 платіж, але не довше як до закінчення мораторію щодо невиконання рішення від 24.12.2015 року апеляційного суду Львівської області на підставі Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті».

Врешті у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив представник ПАТ «ВіЕс Банк» ОСОБА_6 вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою.

На думку апелянта, наведені заявниками обставини з приводу неможливості (утруднення) виконання рішення суду не є винятковими чи особливими, а скрутне матеріальне становище не має характеру таких обставин.

Покликається на те, що спірне житло не є єдиним житлом відповідачів, тому дана іпотека не відповідає вимогам ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відтак висновки суду не відповідають обставинам справи.

Крім цього, суд не врахував те, що кредитний договір, який укладений в іноземній валюті, не може погашатись національною валютою.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 12 серпня 2016 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників розгляду справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи із наступного.

Задовольняючи частково заяву про розстрочку виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру не підлягає до виконання на підставі Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті».

Крім цього, заявником наведено обставини, за яких утруднено виконання судового рішення, а саме лікування матері, та обмежені можливості здійснити оплату боргу одноразово, тому враховуючи проживання боржників у квартирі, яка підлягає реалізації, шляхом стягнення звернення на предмет іпотеки, суд прийшов висновку, що заява підлягає до часткового задоволення.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду з наступних підстав.

Звертаючись до суду із заявою про розстрочку виконання судового рішення, боржники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покликались на такі виняткові обставини, як лікування боржника ОСОБА_4, його матері, обмежені можливості здійснити оплату боргу одноразово, тому враховуючи проживання боржників у квартирі, яка підлягає реалізації, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, просили про розстрочку виконання рішення.

За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невідємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення від 31.03.2015 року у справі №466/5368/14-ц, Шевченківський районний суд м. Львова 03.02.2016 року видав виконавчий лист № 466/5368/14-ц, про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» борг у розмірі 681301,54 грн.

Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Виконання рішення суду є завершальною стадією цивільного процесу і здійснюється у певній процесуальній формі. За вимогами ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, і виконуються у порядку, передбаченому розділом VI ЦПК України та Законом України "Про виконавче провадження" в ред. від 21 квітня 1999 року (з наступними змінами).

Отже, порядок виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обовязки суб»єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

Тобто, при набранні рішенням законної сили воно є обов»язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов»язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 21 квітня 1999 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню.

Виконавчими провадженнями поновлюються майнові та особисті немайнові права осіб шляхом застосування процесуальних засобів і способів примусу до осіб, які добровільно не виконали свої обов'язки у сфері матеріальних правовідносин.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31.03.2015 року набрало законної, тому підлягає обовязковому виконанню.

Разом з тим, згідно із ст. 373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Аналогічно дане питання врегульовано і ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 21 квітня 1999 року.

Підставою для застосування правил цієї статті є наявність обставин, що перешкоджають належним чином виконати судове рішення в цивільній справі - ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Таким чином, системне тлумачення положень ст. 373 ЦПК України, ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 21 квітня 1999 року дає підстави дійти висновку, що відстрочка або розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підтвердження своїх вимог заявники подали довідки про лікування матері ОСОБА_4 ОСОБА_7, виписку з історії хвороби стаціонарного хворого № 5085 та консультативний висновок від 28.07.2015 року, також заявниками надано довідки про перебування ОСОБА_7 на пенсійному обліку та розмір пенсії за віком останньої (а.с. 6-10).

Крім цього, з витягу з історії хвороби № 13/1272 вбачається, що у божника (заявника) ОСОБА_4 поставлений діагноз гостре порушення мозкового кровообігу ішемічного характеру у вертебро-базилярному судинному басейні з наявністю множинних лакун біології речовини головного мозку, що передбачає значні фінансові витрати, відтак задовольняючи заяву про розстрочку виконання рішення на шість років, суд врахував значну суму боргу, поділивши суму заборгованості на 72 платежі (а.с. 24-27).

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що термін кредитного договору КF52442 від 23.09.2008 року, за невиконання умов якого стягнено заборгованість з відповідачів, складає до 23.09.2031 року, відтак розстрочка виконання рішення суду про стягнення заборгованості на шість років не змінить обсяг прав та не завдасть збитків кредитору.

Таким чином, суд повно з»ясував обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав належну оцінку доказам та постановив рішення, яке відповідає матеріалам справи та вимогам закону. Його висновок про наявність підстав для задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду є обгрунтованим.

Разом з тим, в оскаржуваній ухвалі місцевий суд зазначив, що розстрочка не можлива довше ніж до закінчення мораторію на виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 24.12.2015 року, проте, суд не звернув увагу, що положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосовуються до правовідносин із звернення стягнення (відчудження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави та/або предметом іпотеки, а не стягнення заборгованості за кредитними договорами, відтак, вимоги цього Закону не можуть застосовуватися як підстава для розстрочки виконання рішення про стягнення заборгованості.

З наведених підстав, оскаржувана ухвалу необхідно змінити, виключити із резолютивної частини ухвали запис «але не довше як до закінчення мораторію щодо невиконання рішення від 24.12.2015 року апеляційного суду Львівської області на підставі Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті».

Керуючись п. 3 ч. 2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 12 серпня 2016 року змінити.

Виключити із резолютивної частини ухвали запис «але не довше як до закінчення мораторію щодо невиконання рішення від 24.12.2015 року апеляційного суду Львівської області на підставі Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті».

Врешті ухвалу залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_8