Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
===========================================================================================================
Єдиний унікальний номер 334/1346/17 Головуючий у 1 інстанції: Добрєв М.В.
Номер провадження 22-ц/778/1914/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Аваль» на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_7 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

2 березня 2017 року ОСОБА_7 звернулась до суду з вказаним позовом про поділ майна подружжя, а саме: нежитлового приміщення літ. А-5, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кремлівська, буд. 53, їм. 18.

Разом з вказаним позовом була подана заява ОСОБА_7 про забезпечення позову.

У заяві зазначає, що в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_7, до ОСОБА_8, про поділ сумісного майна подружжя, а саме: нежитлового приміщення літ. А-5, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кремлівська, буд. 53, їм. 18. Станом на сьогодні відповідач забрав документи на вказане приміщення та за інформацією, яка наявна у позивача, намагається здійснити відчуження вказаного приміщення шляхом укладення договору купвлі-продажу без згоди дружини, або шляхом його продажу через виконавчу службу. Про це свідчить і факт, що на мобільний телефон Відповідача поступали неодноразові дзвінки щодо купівлі вказаного ним приміщення. Крім того, інформація про продаж вказаного приміщення розповсюджена на сайтах продажу і» рухомості, що свідчить про реальність намірів Відповідача здійснити відчуження майна, набутого в шлюбі. Оскільки в разі продажу Відповідачем майна, набутого в шлюбі до розгляду справи, це унеможливить виконання рішення суду про визнання за Позивачем права власності на 72 нежитлового приміщення, в зв'язку з чим є необхідність в накладенні арешту на це майно.

Просила суд накласти арешт на нежитлове приміщення літ. А-5, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кремлівська, буд. 53, прим. 18., яке належить на праві власності ОСОБА_8В.(ІПН 250100078).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2017 року заяву задоволено. Накладено арешт на майно, що належить на праві власності ОСОБА_8, а саме на нежитлове приміщення літ. А-5, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кремлівська, буд. 53, прим. 18.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_5, та окремо представник ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» подали апеляційні скарги, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просять ухвалу суду скасувати, та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом п. 4 ч. 2 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 3 статті 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За розясненнями п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Більш того, в п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

В оскаржуваній ухвалі взагалі не зазначено ні доказів, ні обставин, з якими суд першої інстанції повязував необхідність вжиття заходів забезпечення позову та відповідні посилання чи обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

При постановленні оскаржуваної ухвали суддею порушено вимоги ст. 209 ЦПК України, оскільки оскаржувана ухвала не містить в собі належно викладеної мотивувальної частини, а саме, обґрунтування щодо необхідності і можливості застосування обраного виду забезпечення позову, а відповідно і підстав його обрання.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Разом з тим, постановивши ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту, суд не пересвідчився кому належить зазначене майно, чи не було воно реалізоване іншій особі, та чи не порушує такий вид забезпечення позову права та обовязки осіб, які не були залучені до розгляду справи в тому числі і апелянтів на час постановлення ухвали та звернення її до виконання.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що під час апеляційного розгляду доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Аваль» задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2017 року у даній справі скасувати, справу направити до того ж суду першої інстанції на повторний розгляд процесуального питання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: