Справа №576/1461/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1818/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на заочне рішення Глухівського міськрайонного суду рішення Сумської області від 19 жовтня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «СТО-АВТОТОРГСЕРВІС» про визнання правочинів недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А :

09 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору прокату автомобіля від 01 грудня 2016 року належний йому на праві власності автомобіль марки HYUNDAI H-1, державний номер НОМЕР_1 передано в найм ОСОБА_6 на строк до 01 червня 2017 року. Однак, після закінчення строку на який укладено даний договір автомобіль позивачу не було повернуто. За фактом шахрайський дій було порушено кримінальне провадження за №0000876 за ч. 2 ст. 190 КК України. Встановлено, що 11 квітня 2017 року між ОСОБА_3, від імені якого діяв на підставі довіреності ОСОБА_7, та Товариством з обмеженою відповідальністю «СТО-АВТОТОРГСЕРВІС» (далі ТОВ «СТО-АВТОТОРГСЕРВІС») укладено договір комісії №3976/17/000691, відповідно до умов якого останній взяв на себе обовязок реалізувати вказаний транспортний засіб. Того ж дня, між ТОВ «СТО-АВТОТОРГСЕРВІС» та ОСОБА_5, на підставі договору комісії, укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №3976/17000691. Зазначає, що довіреність на імя ОСОБА_7 він не видавав, вона була виготовлена на підробленому бланку та в ній зазначені недостовірні паспортні дані. Допитаний в межах кримінального провадження в якості свідка ОСОБА_5 підтвердив факт фіктивності договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Просив суд ухвалити рішення, яким встановити нікчемність правочину та визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 11 квітня 2017 року укладений між ТОВ «СТО-АВТОТОРГСЕРВІС» та ОСОБА_5 та анулювати його правові наслідки, встановити нікчемність правочину та визнати недійсною довіреність від 21 квітня 2017 року, посвідчену приватним нотаріусом Глухівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим номером №339 та анулювати її правові наслідки.

Заочним рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 жовтня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

При цьому вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було надано належної правової оцінки доказам, зокрема показам свідка ОСОБА_5, якими підтверджується факт протиправного позбавлення позивача права власності на спірний автомобіль. Зазначає, що протиправне позбавлення права власності на майно посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, грубо порушує встановлений публічний порядок. Вказує на те, що оскаржувана довіреність була видана саме ОСОБА_5, що і є належним відповідачем в даній справі. Окрім того, відповідачі були належним чином повідомлені про розгляд справи, проте заперечень проти заявлених вимог не надали, що свідчить про визнання ними позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача ОСОБА_4, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження протиправного позбавлення права власності на транспортний засіб, вирок, по кримінальному провадженню, відкритому по факту вчинення шахрайських дій, судом не ухвалювався, а тому вимоги про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним з підстав, передбачених ст. 228 ЦК України, заявлено передчасно. Вимога щодо встановлення факту нікчемності та визнання недійсним довіреності заявлено до неналежного відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 21 листопада 2015 року за ОСОБА_3 на праві власності зареєстрований автомобіль марки HYUNDAI H-1, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (а. с. 43, 44).

01 грудня 2016 року між фізичною особою підприємцем ОСОБА_9 та ОСОБА_6 укладено договір прокату автомобіля № 1, за яким останній отримав у тимчасове платне користування спірний автомобіль на строк до 01 червня 2017 року (а. с. 12, 39-40).

11 квітня 2017 року між ТОВ «СТО - АВТОТОРГСЕРВІС» та ОСОБА_3, від імені якого діяв по довіреності ОСОБА_10, укладено договір комісії № 3976/17/000691 (а. с. 5). Відповідно до умов якого, ОСОБА_3 передав, а ТОВ «СТО - АВТОТОРГСЕРВІС» прийняв на себе обовязки з реалізації вказаного транспортного засобу.

Того ж дня між ТОВ «СТО-АВТОТОРГСЕРВІС», яке діяло на підставі договору комісії, та ОСОБА_5 укладено договір купівлі продажу транспортного засобу (а. с. 6).

За умовами угоди №000691 про купівлю продаж із третіми особами від 11 квітня 2017 року, укладеної між ОСОБА_5 та ТОВ «СТО АВТОТОРГСЕРВІС», останнє продало ОСОБА_5 на підставі договору №3976/17/00069 від 11 квітня 2017 року, а ОСОБА_5 придбав транспортний засіб марки HYUNDAI H-1, 2005 року випуску, за ціною 25 700 грн. 00 коп. (а. с. 7).

Згідно акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер 3976/17/000691 від 11 квітня 2017 року, огляд технічного стану автомобіля марки HYUNDAI H-1, 2005 року випуску, номер свідоцтва про реєстрацію СХТ 644088 проведено на підставі договору комісії. При цьому інтереси комітента ОСОБА_3 за дорученням № НАТ 574565 від 01 червня 2016 року, виданим ОСОБА_11 представляв ОСОБА_10 (а. с. 11).

З повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей, вбачається, що довіреність серії НАТ № 574565 від 01 червня 2016 року на прізвище ОСОБА_10 не видавалась. (а. с. 8). А за результатами перевірки спеціального бланка нотаріального документа з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів бланк серії НАТ № 574565 витрачений у звязку з видачею 20.04.2016 року довіреності (а. с. 10).

На підставі заяви ОСОБА_3, поданої 22 червня 2017 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесене кримінальне провадження №0000876 за ч. 2 ст. 190 КК України, за фактом вчинення невстановленою особою, в період часу з 01 червня 2017 року по 22 червня 2017 року, шляхом обману перереєстрації належного позивачу транспортного засобу (а. с. 9).

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до приписів ч.ч. 1-6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 нікчемність договору купівлі-продажу та довіреності, обґрунтовував тим, що дані правочини посягають на суспільні, економічна та соціальні основи держави, грубо порушують встановлений публічний порядок.

Відповідно до положень ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що правочинами, які порушують публічний порядок, є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права (зброї, наркотиків тощо).

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є нікчемними відповідно до ст. 228 ЦК України і повинні визнаватись недійсними з підстав, передбачених ч. 1 ст. 215 та ч. 1 ст. 203 ЦК України.

При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Колегія суддів відхиляє доводи викладені в апеляційній скарзі, виходячи з наступного.

Згідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що дії ОСОБА_5 та ТОВ «СТО-АВТОТОРГСЕРВІС», під час укладення спірного договору, були спрямованими на порушення публічного порядку. Копія протоколу допиту свідка ОСОБА_5, в рамках досудового розслідування, таким доказом також не являється.

Сам факт порушення кримінального провадження, яке на даний час перебуває на стадії досудового розслідування, не підтверджує незаконного заволодіння відповідачами належним позивачу транспортним засобом.

Більш того, договір комісії від 11 квітня 2017 року, на підставі якого діяв ТОВ «СТО-АВТОТОРГСЕРВІС» при укладенні договору купівлі-продажу, в установленому порядку недійсним не визнано, а тому він в силу ст. 204 ЦК України є правомірним.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача пояснив, що оспорювана довіреність від 21 квітня 2017 року, була видана ОСОБА_5 на іншу особу, який було передано автомобіль HYUNDAI H-1, належний позивачу. На даний час автомобіль у цієї особи вилучено та він знаходиться на зберіганні в правоохоронних органах.

Сторонами в цивільному процесі, згідно зі ст. 30 ЦПК України, є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно положень цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами. Відповідно, неналежний відповідач - особа, яка була притягнута позивачем та щодо якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред'явленим позовом.

Суд не наділеним самостійним правом, без відповідного клопотання позивача, здійснювати заміну первісного відповідача або залучати в якості співвідповідача іншу особу.

Позивачем не зазначено в позовній заяві відповідачем особу на імя якої було видано ОСОБА_5 довіреність від 21 квітня 2017 року, а тому зазначена позовні вимога предявлена не до всіх належних відповідачів.

Неподання відповідачами заперечень проти позовних вимог ОСОБА_3 не свідчить про визнання ними позовних вимог, адже подання відгуку на позовну заяву є правом, а не обовязком відповідачів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування правильного по суті рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308; 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 жовтня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді