Справа № 505/4176/16-ц
Провадження № 2/505/432/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27.11.2017 року Котовський міськрайонний суд Одеської області

в складі: г о л о в у ю ч о г о суді - Нікітішина В.П.

при с е к р е т а р і - Бондаренко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Подільську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3до ОСОБА_4, третя особа - Котовський районний відділ Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся 25 листопада 2016 року в суд з цим позовом, вказуючи, що на праві приватної власності йому - ОСОБА_5, належить житловий будинок який розташований по АДРЕСА_1.

Разом з ним в указаному будинку постійно проживає його дружина - ОСОБА_3, а з початку листопада 2016 року і їх син ОСОБА_6.

В 2009 році його син ОСОБА_6 одружився з ОСОБА_4 і вони постійно проживали в будинку останньої в АДРЕСА_2. В червні 2011 року, з метою стати на обліку по вагітності і родам, а також родити дитину в родильному відділені Котовської ЦРБ, він дав згоду на реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 в своєму будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1. З того часу ОСОБА_4 зареєструвала своє місце проживання в будинку який належить йому на праві приватної власності, разом з тим вона в цьому будинку фактично не проживала ні одного дня.

На даний час сімейні відносини між його сином ОСОБА_6 і його дружиною ОСОБА_4 значно погіршились. Вони проживають в різних місцях, його син проживає в його будинку в АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 проживає в своєму будинку в АДРЕСА_2.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_4 фактично ніколи не проживала в будинку АДРЕСА_1, то відповідно до норм Житлового та Цивільного кодексів України вона не набула права користування житловим приміщенням по вищевказаному адресу.

Просив ухвалити рішення суду, яким визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що не має права користування жилим приміщення в будинку, який розташований по АДРЕСА_1, та належить йому - ОСОБА_5 на праві приватної власності та зобов'язати Котовський районний відділ Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою суду від 27.11.2017 року до справи у якості правонаступника позивача залучено спадкоємця першої черги за законом - ОСОБА_3.

Позивачка ОСОБА_3 в ході судового розгляду справи підтримала позов у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована на постійне місце поживання по АДРЕСА_1, у судове засідання не з'явилась. Причин своєї неявки суду не повідомила. Заяви про розгляд справи у свою відсутність суду не надала. Тому справу розглянуто у її відсутність.

У зв'язку з відсутністю у судовому відповідача, з урахуванням закінчення передбачених ст.157 ЦПК України строків розгляду цієї справи та за згоди позивача справу розглянуто у порядку заочного провадження за наявними у справі письмовими доказами.

Вислухавши пояснення позивачки та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартиру, користуються ним /нею/ для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд.

Встановлено, що позивач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є власником житлового будинку АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 09 березня 1998 року державним нотаріусом Котовської міської державної нотаріальної контори Одеської області Крисюк Л. В., зареєстровано у реєстрі за №306.

В цьому будинку на постійне місце проживання зареєстрована з 30.06.2011 року відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Факт того, що відповідачка у вказаному будинку не проживає підтверджується довідкою голови квартального комітету №130 від 21.11.2016 року, згідно якої ОСОБА_4 за адресою по АДРЕСА_1 ніколи не проживала.

Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Відповідно до цієї норми закону відповідач зобов'язана була зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання.

Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання відповідача у житловому будинку АДРЕСА_1, є формальною, без наміру її фактичного проживання в цьому будинку. Відповідно вона втратила право на користування цим будинком, оскільки добровільно припинила користування вказаним будинком та переселилась на інше місце свого проживання.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, рішення суду про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням і є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за місцем реєстрації та є захистом порушеного права позивача щодо користування своєю власністю.

Що стосується вимоги позову щодо зобов'язання Котовського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1, то суд бере до уваги таке.

Згідно положення статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач не надав належних доказів тому, що він звертався до Котовського РВ ГДМС України в Одеській області із відповідною заявою та наданням документів визначених ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для зняття відповідача із реєстрації за його будинком.

Крім цього питанням реєстрації осіб за місцем проживання з 2012 року замається відповідний орган при Подільській міській раді, а не Котовського РВ ГДМС України в Одеській області.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому підстав для задоволення цієї вимоги позову суд не вбачає.

Питання розподілу понесених сторонами судових витрат по справі суд не вирішує, оскільки таких вимог сторони не заявляли.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215,218,224 ЦПК України, суд заочно,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1.

В іншому відмовити.

Рішення суду набирає законної сили, в порядку передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області через суд який його ухвалив протягом 10 днів з дня проголошення.

Рішення суду може бути переглянуто судом який його ухвалив за заявою відповідачки, поданою ним до суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.

С у д д я-