Справа №489/1783/16-ц 26.04.2017 26.04.2017
Справа № 489/1783/16-ц
Провадження №22-ц/784/803/17
Категорія 24 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду-Бондаренко Т.З.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

26 квітня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої : Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2017 року за позовом

Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до

ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості

та зустрічним позовом

ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позивач вказував, що 15 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є - ПАТ та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір. Відповідно до умов договору банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 53 827,67 доларів США строком до 14 січня 2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами в порядку, встановленому кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором 15 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступник якого є- ПАТ «ОТП Банк» та відповідачкою ОСОБА_4 був укладений договір поруки.

Проте відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконував, в звязку з чим, станом на 10 лютого 2016 року, утворилась заборгованість за кредитом.

Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь заборгованість за кредитним договором від 15 січня 2008 року у розмірі 35 506,71 дол. США, що еквівалентно 921 203 грн. 83 коп.

В серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк», відповідно до якого посилався на відсутність у Банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій на час укладення кредитного договору. В звязку з чим просив кредитний договір від 15 січня 2008 року, укладений між ним та ПАТ «ОТП Банк» визнати недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2017 року позовні вимоги ПАТ «ОТБ Банк» до ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 15 січня 2008 року в розмірі 35 506, 71 доларів США, що еквівалентно 921 203 грн. 83 коп., а саме: 30 385,84 доларів США, що еквівалентно 788 345 грн. 42 коп. заборгованість за тілом кредиту, 5 120,87 доларів США, що еквівалентно 132 858 грн. 41 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом. В задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання договору недійсним відмовлено. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує на порушення судом матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду в частині задоволення вимог предявлених до нього, скасувати та постановити нове, яким повністю відмовити в задоволенні вимог банка.

Заслухавши доповідь судді, осіб, які зявились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 15 січня 2008 р. між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № ML-400/001/2008, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 53 827,67 доларів США, з фіксованим відсотком плаваючої процентної ставки 4,49 %, строком до 14 січня 2028 року з цільовим призначенням придбання нерухомого майна, а саме трикімнатної квартири, загальною площею 63, 7 кв. м. , що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Відповідно до п. 1.5.1. кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені в графіку платежів.

З метою забезпечення виконання зобовязань відповідачем ОСОБА_3 за вищевказаним кредитним договором 15 січня 2008 року між ОСОБА_4 та банком був укладений договір поруки № SR-400/001/2008, відповідно до умов якого поручитель зобовязалась відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобовязань (а.с.15).

В подальшому між банком та ОСОБА_3 були укладені додатковий договір № 1 від 16 березня 2009 р. та додатковий договір № 2 від 12 листопада 2010 року до кредитного договору № ML-400/001/2008, за якими було змінено процентну ставку за користування кредитом (а.с.18-19, 23-25).

Аналогічні додаткові договори були укладені 16 березня 2009 та 12 листопада 2010 року банком та поручителем ОСОБА_4 ( а.с.22, 28).

Згідно п. 2.1.5.1. додаткового договору № 2 встановлено, що у випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань понад 30 календарних днів позичальник зобовязаний погасити боргові зобовязання в повному розмірі у строк, що складає 30 календарних днів, що слідують за останнім днем строку порушення зобов`язань . При цьому Банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання своїх зобов`язань у повному розмірі, а позичальник вважається таким, що отримав вимогу.

На виконання умов кредитного договором на поточний рахунок визначений п. 2 кредитного договору № 4352 перераховані кошти в сумі 53827, 67 доларів США, що становило 271829 грн. 73 коп. про що надано меморіальний ордер (а.с. 14). Того ж дня за вказані грошові кошти відповідачем придбано нерухомість в вигляді трикімнатної квартири АДРЕСА_2, яка передана в іпотеку банку (а.с.168).

Проте відповідач, в порушення умов кредитного договору, грошові зобовязання перед кредитодавцем належним чином не виконував, щомісячні платежі не здійснював.

Згідно із положеннями статей 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобовязанням.

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що відносини за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, яким врегульовано відносини позики. Згідно ч. 2 ст. 1050 вказаного Кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти у розмірі, встановленому договором.

Частиною другою ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обовязок повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що останній платіж відповідачем як позичальником було здійснено 18 березня 2015 року.

19 лютого 2016 року банком направлено відповідачам досудові вимоги про дострокове погашення кредиту в добровільному порядку. Проте в добровільному порядку достроково визначена позивачем заборгованість не була погашена.

Відповідно до розрахунку позивача, станом на 10 лютого 2016 року, кредитна заборгованість позичальника ОСОБА_3 перед банком складає 35 506, 71 доларів США, що еквівалентно 921 203 грн. 83 коп., а саме: 30 385,84 доларів США, що еквівалентно 788 345 грн. 42 коп. заборгованість за тілом кредиту, 5 120,87 доларів США, що еквівалентно 132 858 грн. 41 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с.29,63).

Районний суд повно та всебічно дослідив обставини справи, доказам, які надали сторони, дав належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що з вини відповідача ОСОБА_3, умови кредитного договору щодо здійснення щомісячних платежів не виконано, в звязку з чим позичальником ПАТ «ОТП Банк» нараховано відповідну заборгованість.

За вказаних обставин, районний суд вірно постановив рішення, яким задовольнив позовні вимоги банку та стягнув нараховану ним заборгованість.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі стосовно того, що ним особисто кредитні кошти не були отримані, а тому відсутні підстави для їх стягнення, не можуть бути прийняті до уваги. Так, з пояснень відповідача слідує, що кредитний договір ним було укладено з метою придбання квартири АДРЕСА_2. Під час укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири у нотаріуса 15 січня 2008 року, працівником банку кредитні кошти були передані продавцю квартири, внаслідок чого договір було укладено і відповідач ОСОБА_3 набув право власності на вказану квартиру та за відповідним договором, укладеного того ж дня передав її в іпотеку (а.с.171-174). Із вказаних обставин вбачається, що відповідач не заперечував щодо такого порядку видачі йому кредитних коштів.

Зазначення в апеляційній скарзі про те, що кредитором порушений порядок здійснення банківських операцій при видачі кредиту, також підлягає відхиленню, оскільки таке може бути підставою для певної відповідальності працівників банку, а не обставиною, яка звільняє позичальника від повернення кредиту.

Враховуючи межі апеляційного оскарження відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, законність оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог не переглядається.

Виходячи з викладеного, на підставі вимог ст. 308 ЦПК України, рішення районного суду підлягає залишенню без змін, як таке, що відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 312, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Т.З. Бондаренко

ОСОБА_5

ОСОБА_6