Справа № 2-6111/11 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С.С.
Провадження № 22-ц/773/1375/17 Категорія: 81 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Галицька І. П.

з участю: представника боржника ОСОБА_1 ,

представника стягувача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за поданням головного державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Левчук І.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

14 червня 2017 року головний державний виконавець Другого ВДВС міста Луцька звернувся до суду із поданням про обмеження особи у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що на виконанні у цьому відділі перебуває виконавчий лист Луцького міськрайонного суду № 2-6111/11 від 19 червня 2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в розмірі 1045978.63 грн. та 1700 грн. судового збору.
23.08.2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та накладено арешт на майно боржника, про що винесено постанову. Копію постанови надіслано сторонам виконавчого провадження. У наданий строк для самостійного виконання рішення суду боржник виконавчого документа не виконав. Державним виконавцем подано в органи та установи, що реєструють право власності, запити щодо надання інформації про наявність або відсутність у боржника рухомого та нерухомого майна, на яке можна звернути стягнення, а також грошових коштів.
Кошти та майно у боржника відсутнє.
31.07.2017 року боржнику рекомендованим листом № 946 та № 750 направлено виклик до державного виконавця на 14.08.2017 року.
09 червня 2017 року при виході державного виконавця за адресою, вказаною у виконавчому документі, провести виконавчі дії та перевірити майновий стан боржника виявилося неможливим через відсутність будь-кого за цією адресою, про що складено відповідні акти.
Станом на 15 серпня 2017 року борг не сплачено.
Державна прикордонна служба повідомила, що ОСОБА_3 неодноразово перетинав кордон України.
Враховуючи викладене, державний виконавець просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_3 до виконання зобов`язань за вищевказаним виконавчим листом
Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 21 серпня 2017 року подання задоволено.
Постановлено тимчасово обмежити право виїзду за кордон боржника ОСОБА_3 до повного погашення заборгованості.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати цю ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом встановлено, що на виконанні у Другому ВДВС міста Луцька перебуває що на виконанні у цьому відділі перебуває виконавчий лист Луцького міськрайонного суду № 2-6111/11 від 19 червня 2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в розмірі 1045978.63 грн. та 1700 грн. судового збору. Однак боржником добровільно кошти по поверненню боргу не сплачуються, вона ухиляється від покладених на неї судовим рішенням зобов`язань.
З відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації вбачається, що ОСОБА_3 здійснював виїзди за межі України в період з 30 грудня 2012 року по 13.04.2017 року.
Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_3 не вчиняв будь-яких дій по погашенню боргу за кредитним договором, він ухиляється від виконання зобов`язання по виконавчому документу.
Однак такі висновки суду не відповідають вимогам матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон те, що він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.
Згідно з ч. 1 ст. 377-1 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.
Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні зазначених обов`язків. Саме по собі невиконання рішення суду без встановлення вказаних обставин не є доказом ухилення від виконання зобов`язань.
Обов`язки боржника у виконавчому провадженні встановлені ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, головний державний виконавець Другого ВДВС міста Луцька не надала доказів невиконання ОСОБА_3 будь-якого з покладених на нього Законом обов`язків. Також заявником не надано суду підтверджень наміру боржника виїхати за межі України з метою уникнення відповідальності.
Даних про вручення ОСОБА_3 надісланого йому державним виконавцем виклику (а. с. 126) в матеріалах справи немає, а доводи державного виконавця про те, що боржник не реагує і не з`являється на неодноразові його виклики, взагалі нічим не підтверджені.
Пояснення державного виконавця у суді апеляційної інстанції про те, що виклик від 31.07.2017 року вручений боржнику, спростовується долученою до подання і наявною у матеріалах справи інформацією із сайту Українського державного поштового зв`язку «Укрпошта», згідно з якою поштове відправлення ОСОБА_3 не вручене (а.с.123-124).
Що стосується доданого до подання копії акта державного виконавця від 26 грудня 2013 року, з якого вбачається, що при виході за адресою, вказаному у виконавчому документі, для перевірки майнового стану боржника з`ясовано, що останній за цією адресою не проживає і належне йому майно відсутнє, то ці обставини також не свідчать про ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх обов`язків, оскільки доказів узгодження з ним часу відвідання цього помешкання державним виконавцем суду не надано.
При зверненні до суду з поданням державний виконавець долучила відповідь Пенсійного фонду України від 10.03.2017 року, у якій міститься інформація про те, що за звітний 2017 рік ОСОБА_3 працює у військовій частині НОМЕР_1 , належних доказів про надіслання виконавчого листа до цією організації державний виконавець не подала.
В оскаржуваній ухвалі обставин, що підтверджують ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями не наведено, а висновок про ухилення від виконання своїх зобов`язань суд зробив лише на підставі процитованих норм матеріального права, без посилань на докази.
Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим ним відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Із змісту подання вбачається, що державний виконавець обґрунтував під-ставність свого звернення посиланням на неодноразові неявки боржника на виклики , про що доказів не подав та обмежився зазначенням узагальненої фрази про ухилення боржника від виконання своїх обов`язків по сплаті боргу.
Судом першої інстанції справа розглянута у відсутності державного виконавця, оскільки остання подала заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.150). Матеріали виконавчого провадження не були предметом дослідження суду першої інстанції, їх копії до матеріалів подання не долучено.
При розгляді справи судом апеляційної інстанції у судовому засіданні оголошено перерву та надано можливість держаному виконавцю подати докази на підтвердження обставин, викладених в поданні, однак у дане судове засідання остання не з`явилась.
Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 2 зазначеної статті цього Кодексу апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. до ч. І статті 303 ЦПК України

Оскільки державний виконавець у поданні не пов`язував свого звернення з фактом відчуження майна боржником, головний державний виконавець при розгляді справи судом першої інстанції не клопотав про долучення будь-яких додаткових доказів, наданий заінтересованою особою акт опису і арешту майна належного ОСОБА_3 ? частини будинку в АДРЕСА_1 , який є предметом іпотеки за кредитним договором, не мають правового значення при вирішенні даної справи у межах подання, що розглядається.
Крім цього, представником заінтересованої особи також подано копії рішень Луцького міськрайонного суду від 28 травня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, та зустрічним позовом ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки недійсним, яким задоволено зустрічний позов ОСОБА_3 . Іпотечне майно за цим договором складалось з житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Це рішення набрало чинності 25 вересня 2014 року.
З наданого договору купівлі-продажу ? частини зазначеного житлового будинку вбачається, що він укладений 12 листопада 2014 року, в Державному реєстрі заборон на нерухоме майно відомості про обтяження цього майна відсутні. Тобто, лише після визнання недійсним іпотечного договору та зняття арешту ОСОБА_3 ? частину будинку відчужив.
Ухвалою ВССУ від 24 лютого 2016 року вищевказані рішення судів скасовані. Отже, незважаючи на відчуження ? частини будинку ОСОБА_3 , цей будинок є обтяжений іпотекою з моменту вчинення первинного запису відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку», а тому державний виконавець не позбавлений можливості звернути стягнення на заставлене майно, однак, цього не зробив, натомість звернувся до суду з невмотивованим поданням про обмеження ОСОБА_3 права, гарантованого Конституцією України.
Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 Цивільного кодексу України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування. Передчасне і безпідставне обмеження таких прав є неприпустимим.
За таких обставин, у зв`язку із зверненням з необґрунтованим поданням та недоведеністю Головним державним виконавцем належними доказами факту умисного ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, в суду не було встановлених законом підстав для задоволення подання.
Оскільки питання про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскаржувану ухвалу слід скасувати і постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання державного виконавця відповідно до п. 2 ст. 312 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2017 року у в даній справі скасувати та постановити нову ухвалу.

Відмовити в задоволенні подання головного державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Левчук І.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: