Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 69 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів Павицької Т.М., Галацевич О.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали заяви ОСОБА_1, заінтересована особа Хорошівська селищна рада Житомирської області про встановлення факту, що має юридичне значення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 03 листопада 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеною заявою, в якій просила встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_2 станом на 26.11.2004 року, тобто на час її смерті. В обґрунтування вимог заяви зазначила, що ОСОБА_2 є її рідною матірю. За життя мати склала заповіт на її імя. У звязку із тим, що мати хворіла та потребувала стороннього догляду, вона проживала разом із нею за адресою с. Грушки, вул. Б.Хмельницького, 19 Хорошівського району Житомирської області, вела спільне господарство, доглядала, а після її смерті 26.11.2004 року здійснила поховання. Зокрема зазначила, що встановлення вище вказаного факту необхідно для оформлення спадщини, яку вона не може оформити, оскільки місце її реєстрації зазначено - АДРЕСА_1.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 03 листопада 2017 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 відмовлено на підставі п. 4 ст. 256 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду. Зокрема зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем майна після смерті матері, жодних осіб, які претендують на спадкове майно немає, а тому відсутній спір про право. Вказує, що вона прийняла спадщину в порядку ст. ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а тому встановлення факту проживання разом із спадкодавцем є необхідним для оформлення спадщини.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, мотивуючи наступним.

За правилом ст. 256 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Як роз'яснено в пункті 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними, така справа розглядаються судами за правилами позовного провадження. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з'ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 Цивільного процесуального кодексу України залишає заяву без розгляду та роз'яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Відмовляючи у відкритті провадження по справі на підставі п. 4 ст. 256 ЦПК України, суд першої інстанції не навів підстав та мотивів наявності спору про право при розгляді питання в окремому провадженні.

Разом з тим, зі змісту заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, не вбачається спору про право, інших спадкоємців немає, встановлення даного факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження, передчасно дійшов висновку про наявність спору про право.

У зв'язку із викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм чинного законодавства, вона підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 03 листопада 2017 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: