У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 22 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 12 травня 2014 року між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк»; банк) та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № Л69.188.29196, за умовами якого банк надав йому кредитні кошти в сумі 12 249 гривень строком на 60 місяців.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Посилаючись на те, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість за кредитним договором становить 12 274 гривні 42 копійки, яка складається із заборгованості за кредитом 12 249 гривень та простроченого боргу в сумі 25 гривень 42 копійки, а відповідач є спадкоємицею майна померлого боржника, до якої кредитором пред'явлено вимогу в установлені законом строки, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь вказаний розмір заборгованості.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 22 лютого 2016 року, позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Ідея Банк» 12 274 грн. 42 коп. заборгованості за кредитним договором № Л69.188.29196 від 12 травня 2014 року, що укладений між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_5

Вирішено питання про стягнення судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Встановивши, що боржник помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини кредитор звернувся з вимогою про наявність кредитної заборгованості у спадкодавця шляхом направлення її поштою 02 липня 2014 року, з якою відповідач, як спадкоємець, ознайомилась 30 жовтня 2014 року, суд вважав, що позивачем не пропущений встановлений ст. 1281 ЦК України строк, у зв'язку з чим дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 22 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня Л.М. Мазур О.В. Попович