№ 556/487/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16.05.2017 року. Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді- Котик Л.О.

при секретарі Соловей Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володимирець справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1В звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про виселення.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що їй на праві приватної власності, згідно договору купівлі-продажу, належить житловий будинок №10 по вул. Ринковій в смт. Рафалівка Володимирецького району. Як зазначено у довідці Рафалівської селищної ради від 22.03.2017 року №71 за вказаною адресою зареєстрована, але не проживає ОСОБА_2

Згідно даних будинкової книги, відповідачка була зареєстрована у спірному будинку з 14.06.2000 року. На тай час будинок ще належав попередньому власнику будинку, а саме продавцеві, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку. Але з часу придбання позивачкою будинку, ОСОБА_2 там фактично не проживає.

А тому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування будинком №10 по вул.. Ринкова в смт. Рафалівка Володимирецького району Рівненської області.

Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК.

Від позивачки надійшла заява про розгляд справ в її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує відносно заочного розгляду справи.

Відповідачка повторно в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. А тому суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України.

Дослідивши і оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав:

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 на праві приватної власності, належить житловий будинок №10 по вул. Ринкова в смт. Рафалівка Володимирецького району Рівненської області.

Даний факт стверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 30.05.2005 року, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 20.07.2005 року, витягом про реєстрацію право власності на нерухоме майно №7833274 від 20.07.2005 року, витягом з Державного реєстру правочинів №1052590 від 30.05.2005 року, технічним паспортом на садибний житловий будинок №10, вул. Ринкова, смт. Рафалівка, Володимирецького району.

Згідно довідки Рафалівської селищної ради про склад сім»ї від 22.03.2017 року №71, акту зустрічної звірки, складеного комісією Рафалівської селищної ради від 11.04.2017 року, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, але не проживає з травня 2005 року..

Як вбачається зі змісту ст..319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Аналогічно, як вбачається зі ст.. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична і юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними положеннями міжнародного права.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Стаття 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним.

У статті 379 ЦК України зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 Цивільного кодексу України визначає житло об»єктом права приватної власності.

Порядок користування жилим приміщенням у будинках (квартирах) приватного житлового фонду регулюється главою 6 ЖК України. І відповідно до ст..150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Так ч.1 ст.405 ЦК України та ст..150 ЖК України встановлює особистий сервітут для членів сім»ї власника приміщення, тобто право на користування чужим майном (житлом).

Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України, ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України до членів сім»ї належать дружина, діти та батьки. Членами сім»ї може бути визнано й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Однак, як встановлено судом, ОСОБА_1 не проживає з відповідачкою, не веде з нею спільного господарства та не має з останньою ніяких родинних стосунків.

Крім того, як вбачається з письмових заяв ОСОБА_3, ОСОБА_4, справжність підпису яких завірено секретарем виконавчого комітету Полицької сільської ради, відповідачка ОСОБА_5 з травня 2005 року не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

І як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України від 5.11.2014 року у справі №6-158цс14, згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім"ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім"ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім"ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім"ї.

Згідно даних будинкової книги, оглянутої в судовому засіданні, ОСОБА_2 була зареєстрована у спірному будинку з 14.06.2000 року. На той час будинок належав попередньому власнику продавцеві ОСОБА_6 (згідно договору купівлі-продажу). Після продажу будинку №10 по вул.. Ринкова в смт. Рафалівка право власності ОСОБА_6 припинено і відповідно втрачається й право користування жилим приміщенням у членів її сім»ї, в тому числі і у відповідачки.

Враховуючи вище викладене, суд рахує позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування будинком №10 по вул.. Ринкова в смт. Рафалівка Володимирецького району Рівненської області підставними і такими що підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст..ст.319,383,386,391,405 ЦК України, ст. 64,150 ЖК України, ст.ст.15, 202, 209-212 ЦПК України,-

Вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право на користування будинком №10 по вул. Ринкова в смт. Рафалівка Володимирецького району Рівненської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640.00 грн. судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте Володимирецьким районним судом за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С У Д Д Я : ОСОБА_7