АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/209/17 Номер провадження 22-ц/786/1276/17Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Дряниці Ю.В.

Суддів: Кривчун Т.О., Бондаревської С.М.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства ім. Зубковського, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління Держгеокадастру у Миргородському районі Полтавської області про витребування земельної ділянки із чужого незаконного користування.

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Миргородського міськрайонного суду з позовом до Приватного підприємства ім. Зубковського.

Просив суд витребувати у Приватного підприємства ім. Зубковського із незаконного користування земельну ділянку площею 2,17 га, розташовану на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :00:004:0136, власником якої він є відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 030343 від 04.06.2004 року.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Приватного підприємства ім. Зубковського, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління Держгеокадастру у Миргородському районі Полтавської області про витребування земельної ділянки із чужого незаконного користування відмовлено

Не погодившись з рішенням місцевого суду, його в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_4 В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному обсязі. При цьому посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід відхилити з підстав, визначених в ст. 308 ЦПК України.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 2,17 га, розташованої на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :00:004:0136, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 030343 від 04.06.2004 року (а.с.3).

15 грудня 2012 року між орендодавцем ОСОБА_4 й орендарем Приватним підприємством ім. Зубковського укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки, строком 5 років (п.8 Договору).

Пунктом 9 Договору визначено, що орендна плата орендарем вонситься у розмірі 7 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с. 4).

Цього ж дня між позивачем та відповідачем підписано акт передачі спірної земельної ділянки (а.с.5).

23 грудня 2013 року проведено державну реєстрацію даного договору, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.30).

У позовній заяві як на підставу недійсності договору оренди землі позивач посилається на не визначення у договорі орендної плати із зазначенням її розміру, не визначення чи здійснюється орендна плата із урахуванням індексації. Аналогічні доводи наведені і в апеляційній скарзі.

Згідно ст. 22 Закону України «Про оренду землі», орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» від 02.02.2002 року N 92/2002 в редакції Указу Президента України N 830/2002 (830/2002) від 13.09.2002 року із змінами, внесеними згідно з Указом Президента України N 725/2008 (725/2008) від 19.08.2008 року визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Отже, орендна плата за землю сільськогосподарського призначення визначається у відсотках від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і повинна складати не менш 3 відсотків від неї.

З матеріалів справи слідує, що у спірному договорі сторонами визначена орендна плата у розмірі 7 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Крім того, з договору оренди вбачається, що він підписаний сторонами, фактів звернення позивача до відповідача з пропозицією укласти додаткову угоду про зміну будь-яких умов договору на момент підписання договору не встановлено, отже, місцевим судом зроблено вірний висновок про те, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору під час його укладення.

Відповідно до положень ст.ст. 57, 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на не зясування судом чи належить підпис зі сторони ПП ім.. Зубковського на спірному договорі оренди, особі, уповноваженій на його підписання зі сторони орендаря.

Місцевим судом встановлено, що даний договір підписаний позивачем, як орендодавцем та директором ПП ім. Зубковського ОСОБА_5, як орендарем, повноваження директора підтверджуються довідкою даного підприємства від 06.03.2017 року № 26 (а.с.29) та протоколом зборів учасників зазначеного підприємства від 28.12.2006 року (а.с.28).

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_4 достатніх і належних доказів на підтвердження вказаних вище доводів апеляційної скарги не надав, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та обєктивного дослідження наданих сторонами доводів, яким судом надана вірна правова оцінка.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_6

(підпис) ОСОБА_7

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1