Справа № 211/3592/17
Провадження № 2/211/1941/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 грудня 2017 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Гулько А.С.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 2009 року, який рішенням суду від 24 травня 2016 р. між ними розірвано. Від шлюбу мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає разом з нею. Вважає, що проживання сина з нею надасть можливість та умови для належного виховання та розвитку, чого бракує у відповідача. Останній ніде не працює, заробляє де прийдеться, тому моральне та психологічне становище дитини при спілкуванні з батьком може кардинально змінитися та незворотньо нашкодити розвитку сина, оскільки ОСОБА_3 знаходиться у віці, в якому формується його особистість, його індивідуальність та погляди на життя. Просить суд визначити місце проживання сина з нею та стягнути з відповідача на утримання сина аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно до повноліття дитини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 на задоволенні позову наполягали з підстав, викладених в позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов визнала частково, не заперечувала щодо проживання дитини з матірю, однак згідно письмових заперечень відповідач погоджується сплачувати аліменти в розмірі 713,00 грн., що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини, оскільки офіційно не працевлаштований.

Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті Кривий Ріг ради вважала за доцільне в інтересах дитини визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з матірю.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, заперечення представника відповідача, позицію представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що з 05 вересня 2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.16 копія свідоцтва про шлюб), який рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року між ними розірвано (а.с. 13 - копія рішення суду).

Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17 копія свідоцтва про народження), який згідно акту від 02.08.2017 р. проживає з матірю (а.с. 10).

Актом служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 25.09.2017 р. встановлено, що ОСОБА_1 створено всі умови для забезпечення гармонійного розвитку дитини: для ОСОБА_7 виділено окрему кімнату, яка облаштована місцем для відпочинку та занять, в наявності іграшки та ігри. Умови проживання задовільні, житло облаштоване необхідними меблями та побутовою технікою, в квартирі чисто, охайно (а.с.25).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України.

Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові № 757/11568/15-ц від 14 грудня 2016року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Згідно висновку виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради від 03.10.2017 р. №8/22-1592 щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, виконком вважає доцільним визначити місце проживання дитини разом з матірю ОСОБА_1 (а.с. 23-24).

З огляду на зазначені обставини, враховуючи визнання позову в цій частині відповідачем, те, що у висновку виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради не вказано виняткових обставин, які б давали підстави для розлучення дитини з матір'ю відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, а також той факт, що мати в найбільшій мірі може сприяти гармонійному розвитку малолітньої дитини, не встановивши під час розгляду справи виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання дитини з матір'ю.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ОСОБА_2 України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року з відповідними змінами, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття.

Положення статті 181 Сімейного кодексу України передбачають, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, батьки зобов'язані забезпечити такий рівень життя своїх дітей, який є необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей на рівні, що визначений законодавством.

Згідно положень Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років: з 1 січня 2018 року 1492 грн, з 1 липня 1559 грн, з 1 грудня 1626 грн; прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року 1700 грн, з 1 липня 1777 грн, з 1 грудня 1853 грн.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим , ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аналізуючи зібрані по справі докази, виходячи з принципів розумності та справедливості, з врахуванням вікових потреб дитини, те, що відповідач є працездатною особою, інших зобовязань не має, позов визнав частково, суд приходить до висновку про обовязок відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, та з врахуванням вищезазначеного вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень на утримання сина до його повноліття, на користь позивача, що буде відповідати інтересам дитини та обох батьків.

Відсутність офіційного працевлаштування відповідача не є причиною для стягнення аліментів на утримання дитини у меншому розмірі, оскільки обовязок щодо повноцінного забезпечення дитини у відповідності з положення ми частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року покладено на обох батьків.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Датою подачі позову є 11 серпня 2017 року.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в розмірі 640 грн. (за вимогу про визначення місця проживання дитини), та на користь держави судовий збір в сумі 640 гривень (за вимогу про стягнення аліментів), оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 157, 161, 180-182, СК України, ст. ст. 5, 10, 11, 60, 88, 213, 214, 215, 367 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_1 за місцем проживання матері.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на утримання малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі, яка становить 1500 (одна тисяча п'ятсот) гривень 00 копійок, що підлягає індексації згідно Закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на користь матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, починаючи стягнення з 11 серпня 2017 року.

Відповідно до п. 1 ст. 367 ЦПК України рішення у частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок ) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок ) гривень 00 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Д.М.Ніколенко