Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/1351/17 Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С.
Категорія 59 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого- судді Трояновської Г.С.

суддів Микитюк О.Ю., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Голови Коростишівського районного суду Житомирської області ОСОБА_2 про скасування хабарно-злочинного рішення суду від 24 січня 1996 року

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 листопада 2017 року

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Голови Коростишівського районного суду Житомирської області ОСОБА_2, в якому просив скасувати рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 січня 1996 року, зазначивши, що це рішення є хабарно-злочинне.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 листопада 2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначену ухвалу скасувати. Зокрема вказує, що судом не досліджено матеріалів справи та безпідставно не переглянуто рішення суду від 24.01.21996 року, оскільки воно є протизаконним. Крім того зазначає, що у постановленні «хабарно-злочинного» рішення суду від 24.01.1996 року винний голова Коростишівського районного суду Житомирської області ОСОБА_2, який допустив посадову бездіяльність щодо виконання своїх обовязків, передбачених Законом України «Про судоустрій та статус суддів».

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_1 фактично оскаржує рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 січня 1996 року та просить його скасувати (а.с. 1-5, 8-9).

Однак, ОСОБА_1 звертається із позовом до голови Коростишівського районного суду Житомирської області ОСОБА_2, вважаючи, що при постановленні незаконного, на його думку, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 24.01.1996 року, наявна вина саме голови цього суду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суддя Коростишівського районного суду Житомирської області виходив із того, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю, порядок здійснення якого передбачений чинним цивільним процесуальним законодавством, застосував норми ЦПК України та врахував позицію п. 57 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо процедури судового розгляду.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Зі змісту позовних вимог позивача вбачається, що їх предметом є виключно процесуальні дії судді при здійсненні правосуддя.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Проте між позивачами та суддями (відповідачами) такі правовідносини не виникають, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Такі спори не повязані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані суди та Верховний Суд України.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Конституції України суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Однією з основних засад судочинства відповідно до пунктів 8 та 9 частини 2 статті 129 Конституції України, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення, обов'язковість судового рішення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 291 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Разом із тим, питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду правосуддя».

Таким чином, відповідно до статей 126, 129 Конституції України законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність.

Так, відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року № 8, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Виходячи із наведеного, нормами цивільного процесуального законодавства України визначений порядок оскарження рішень суду першої інстанції, у випадку, якщо особа вважає, що такі рішення постановлені із порушенням норм чинного матеріального та процесуального законодавства.

Таким чином, чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя, а тому для позивача передбачено право оскаржити рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 24.01.21996 року в порядку, визначеною главою V розділом 1 ЦПК України.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу суду першої інстанції постановлено із дотриманням норм цивільного процесуального законодавства, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 листопада 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: