УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Завгородньої І.М., Кадєтової О.В.,

Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про визнання порушення зарахування валютних коштів на поточний рахунок порушенням прав споживача фінансових послуг та умов договору, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про визнання порушення зарахування валютних коштів на поточний рахунок порушенням прав споживача фінансових послуг та умов договору.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_3 звернувся із апеляційною скаргою.

Ухвалою судді апеляційного суду Рівненської області від 24 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху та надано п'ятиденний строк для усунення недоліків, а саме для сплати судового збору у розмірі 704 грн.

Ухвалою судді апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто заявнику з підстав, встановлених ст. ст. 121, 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свої доводи порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу судді суду апеляційної інстанції і направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суддя апеляційного суду, визнаючи апеляційну скаргу неподаною та повертаючи її ОСОБА_3, виходив з того, що заявник у наданий йому строк не усунув недоліки апеляційної скарги, а саме не сплатив судовий збір.

Проте такого висновку апеляційний суд дійшов з порушенням норм процесуального закону, виходячи з такого.

Апеляційна скарга за формою і змістом повинна відповідати вимогам ст. 295 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими ст. 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу.

Ухвалою судді апеляційного суду Рівненської області від 24 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху та надано п'ятиденний строк для усунення недоліків, а саме для сплати судового збору у розмірі 704 грн.

З матеріалів справи вбачається, що як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначав, що відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» він звільнений від сплати судового збору (а. с. 1-10, 70-74), оскільки згідно із цією нормою споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Крім того, на виконання вимог ухвали від 24 лютого 2017 року ОСОБА_3 подав заяву, у якій також посилався на те, що він звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

У п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, тому при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, ст. 22 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів».

При цьому колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходить з того, що судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на справедливий суд.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Разом з тим у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року № 6-185цс17 висловлена правова позиція про те, що споживач звільняється від сплати судового збору лише при поданні позовної заяви і має сплатити судовий збір за подання до суду, зокрема апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Проте суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, відступаючи від вказаної правової позиції Верховного Суду України, виходить з того, що Закон України «Про судовий збір», зі змінами, внесеними Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», безпосередньо не зазначає споживачів, як осіб, які звільнені від сплати судового збору (ст. 5 Закону).

Проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону України і ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у встановленому у вказаній нормі (ст. 5 Закону України «Про судовий збір») переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

При цьому за основу приймається те, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Разом з тим порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 1 ЦПК України).

Проте, покладаючи на позивача обов'язок зі сплати судового збору та залишаючи без руху з цих підстав апеляційну скаргу, апеляційний суд зазначеного до уваги не взяв, тому висновок апеляційного суду про те, що подана ОСОБА_3 апеляційна скарга підлягає оплаті судовим збором, є передчасним.

Отже, доводи, наведені в касаційній скарзі, підлягають перевірці, оскільки судові процедури повинні бути справедливими (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на апеляційне оскарження рішення суду.

Ураховуючи викладене та положення п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа передачі до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: І.М. Завгородня

О.В. Кадєтова

Л.М. Мазур

О.В. Попович