Справа №442/2832/17
Провадження №2/442/1353/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

з участю секретаря - Малик О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ролівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами №87 по вул.Зеленій в с.Ролів Дрогобицького району по спадкуванню за законом після померлого ОСОБА_2.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.12.1995 року помер її чоловік ОСОБА_2. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований на вул.Зелена 87 в с.Ролів Дрогобицького району. За життя її чоловіка на його імя голови колгоспоного двору виконавчим комітетом Дрогобицької районної ради було видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок від 28.09.1990 року, в якому вказано, що такий будинок належить колгоспному двору. На час оформлення такого правовстановлюючого документу членами колгоспного двору було двоє осіб: вона та ОСОБА_2 Таким чином кожному із членів колгоспного двору належить по ? частини жилого будинку. Після смерті чоловіка вона успадкувала його частку, а тому вважає, що їй належить весь вказаний вище будинок. На даний час має намір належно оформити право власності на вказаний будинок, а тому для захисту своїх прав змушений звертатись до суду.

Позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задоволити.

Представник відповідача подав до суду заяви про розгляд справ у його відсутності, з приводу задоволення позову покладається на думку суду.

Відтак, відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Статтею 11 ЦПК України, визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

У відповідності до розяснень, наведених у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 , при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

У відповідності з п.1 постанови Пленуму Верхового Суду України від 30.05.2008 року спадкові відносини регулюються ЦК України, законами України від 02.09.1993 року «Про нотаріат», від 23.06.2005 року «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Встановлено, що ОСОБА_2 помер 20 грудня 1995 року.

Позивач є спадкоємицею першої черги після смерті його смерті та прийняла спадщину після його смерті.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Дрогобицької районної Ради №223 від 20.09.1990 р. колгоспному двору гр.ОСОБА_2 належить на праві власності житловий будинок на вул.Зелена 87 в с.Ролів Дрогобицького району Львівської області.

Згідно ст.120 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла до 16.12.1993 року, двір може мати статус колгоспного за умови, якщо члени двору працюють у колгоспі.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років поспіль до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включаються час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, а також хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів.

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування.

У зв'язку з тим, що право власності на спірний житловий будинок було зареєстровано у встановленому порядку відповідно до діючого на той час законодавства за колгоспним двором, членом якого на момент припинення існування колгоспних дворів була бабця позивача, відтак на підставі закону вона була власником цього будинку.

Згідно довідки Ролівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області №208 від 17.03.2017 року членами колгоспного двору за №0075-1 в будинку №87 по вул.Зеленій в с.Ролів Дрогобицького району Львівської області були ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а на даний час є ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 діяв Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963 року), який слід застосовувати до правовідносин спадкування належного йому майна.

Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Як вбачається з довідки Ролівської сільської ради №216 від 30.03.2017 року ОСОБА_1 до дня смерті проживала разом з ОСОБА_2.

У відповідності до норм ч.3 ст.1268 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2

Так, у відповідності до розяснень, наведених у другому та третьому абзацах пункту 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Частиною 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, що і було зроблено позивачем 26.11.2013 року (а.с.3).

Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається з представлених доказів, будинок знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, зареєстрований в погосподарських книгах, зареєстрований на праві особистої власності в цілому за ОСОБА_2, як головою колгоспного двору на підставі Свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Дрогобицької районної ради, дане будиноволодіння є колгоспним двором, яким спільно володіли багато років родина ОСОБА_2.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

За таких підстав позовні вимоги підлягають до задоволення.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 197, 209, 212, 214 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами №87 по вул.Зеленій в с.Ролів Дрогобицького району по спадкуванню за законом після померлого ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя О.В. Крамар