Справа №336/387/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Артемової Л.Г.,

при секретарі судового засідання: Аксьоновій О.А.,

за участі позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом 23.01.2017 р., зазначає, що 18.08.2000 року у неї та відповідача народилась дитина син ОСОБА_3. В 2001 році стосунки між ними припинені, дитина мешкає з позивачкою, перебуває на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає. З 25.06.2005 року позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі, народила другу дитину, у звязку із чим коштів на утримання дітей не вистачає.

Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. з 01.01.2001 року до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала на зазначених обставинах, вважає, що вирішення питання про сплату аліментів в позасудовому порядку неможливо.

Відповідач проти задоволення позову не заперечував, пояснив, що зареєстрований як фізична особа-підприємець, має мінливий дохід, приблизно 3200,00 грн. на місяць, протягом року не спілкується з сином з причин заперечення проти цього з боку позивачки. Зауважив, що періодично надавав кошти на утримання сина, два роки тому придбав йому персональний компютер в якості подарунку на день народження. Вважає, що сторони можуть дійти згоди щодо розміру аліментів в позасудовому порядку.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню у звязку із таким.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВРУ № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ст. 141 СК України врегульовано, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

За змістом ст.51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). Як врегульовано ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

При цьому, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням, як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Судом встановлено, що сторони, що не перебували у зареєстрованому шлюбі, - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС №002264 (а.с.3). Запис про відповідача, як батька дитини, міститься у відповідній графі у свідоцтві про народження.

Неповнолітня дитина мешкає з позивачкою, що визнається сторонами, вона займається вихованням сина, піклується про стан здоровя та особистісний розвиток. У звязку із реєстрацією шлюбу 25.06.2005 року із ОСОБА_4 позивачка змінила прізвище з «Панченко» на «Дєтковська», що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖС №005649 (а.с.8). Від шлюбу подружжя має спільну малолітню дитину.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у якості фізичної особи-підприємства, повідомив, що має мінливий дохід, який в середньому становить 3200,00 грн. на місяць, втім, доказів на підтвердження суду не надав. Таким чином, відповідач має змогу надавати кошти на утримання дитини. Відповідач має задовільний стан здоровя; нерегулярно надає допомогу на утримання дитини, оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо розміру та часу сплати аліментів в позасудовому порядку. Внаслідок заперечень позивачки ОСОБА_2 участі у вихованні сина протягом року не бере. Відповідач має іншу родину, в якій виховується дитина.

На час розгляду справи прожитковий мінімум для дитини віком від 6 років до 18 років згідно з ст.7 Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік від 21 грудня 2016 року складає 1689,00 грн.

Враховуючи встановлені судом обставини та заявлені позовні вимоги, суд вважає за доцільне стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, що відповідає вимогам сімейного законодавства, в розмірі, що перевищує 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на час розгляду справи, а саме в розмірі 1000,00 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, та з індексацією відповідно до закону.

Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову.

Позов до суду було предявлено позивачкою 23.01.2017 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції (а.с.1), тому аліменти підлягають стягненню саме з цього часу, тому позовну заяву необхідно задовольнити частково. Втім, позивачка не позбавлена права звернутись до суду із позовною заявою про присудження аліментів за минулий час, але не більш як за три роки, відповідно до ч.2 ст.191 СК України.

За змістом ч.1 ст. 80, ч.3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 640,00 грн., від сплати якого позивачка була звільнена при предявленні позову до суду.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 141, 180-184, 191 СК України, ст. ст. 59, 60, 88, 197, 208-209, 212, 214-215, 293, 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце народження: невідомо, РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації за місцем проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3:

- на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована за місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн., щомісяця, починаючи з 23.01.2017 року до досягнення дитиною повноліття, з індексацією відповідно до закону.

- судовий збір в розмірі 640,00 грн. в дохід держави.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Л.Г. Артемова