СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/44/17
Провадження №2/547/121/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року смт Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання К.А.Вареник,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 Семенівського районного суду Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Заїчинської сільської ради Семенівського району Полтавської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року позивач звернулася із зазначеним позовом до суду, яким просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на нежитлове приміщення загальною площею 59,5 кв.м., яке розташоване за адресою: вул. Радянська, 9а, с. Бакумівка, Семенівський район, Полтавська область. Позов обґрунтовано придбанням позивачем у 1993 році у відповідача ОСОБА_3 вказаного приміщення. 07.06.2015 позивач звернувся до реєстраційної служби, яка розяснила неможливість реєстрації права власності. Нежитлове приміщення було передане А.А.ОСОБА_4ОСОБА_1 за усною домовленістю, у ОСОБА_2 відсутні документи на будівлю. Позивач з 1993 року відкрито, безперервно, володіє, користується будівлею, ремонтує її, сплачує з 2006 року орендну плату за користування відповідною земельною ділянкою.

Позивач позов підтримав, пояснив, що у 1993 році хотів придбати житло, взнав, що продається частина приміщення, яку позивач купив у ОСОБА_2. Приміщення виявилося непридатним для проживання, у ньому не живе. Уточнив, що документів на приміщення не було, він сплатив за приміщення близько 30000,00 у касу КП Побутсервіс, квитанція не збереглася. ОСОБА_2 повертав приміщення продавцеві.

Представник позивача ОСОБА_5 позов підтримала, пояснила, що позивач бажав вселитися із сім'єю у спірне приміщення. ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1, що купив приміщення у КП Побутсервіс, вони домовилися, що ОСОБА_2 повертає кошти за приміщення Побутсервісу і його потім купує ОСОБА_1. Так і зробили. Комунальне підприємство ліквідовано. Зараз це приміщення комерційного призначення, не зареєстроване у реєстрі, БТІ підтвердило відсутність його реєстрації, ОСОБА_1 користується ним як магазином, що підтверджують сторони. Приміщення не є комунальною власністю. Позивач відкрито, добросовісно та безперервно ним користується, є підстави для застосування давності володіння. ОСОБА_5 припустила можливі неточності у технічних документах щодо площ приміщення і землі.

Представник позивача ОСОБА_6 позов підтримав, пояснив, що у справі є достатньо доказів добросовісного набуття позивачем приміщення. Припустив можливе неналежне оформлення придбання приміщення, але факт продажу відбувся більш як 10 років тому. Претензій до позивача щодо приміщення ніхто не предявляє, із 1993 року він ремонтує та користується будівлею, яка не є комунальною власністю. Процедура визнання майна безхазяйною є досить тривалою, не матиме перспективи, оскільки позивач висуватиме свої права як заінтересована особа. Визнання права власності судом за набувальною давністю є єдиною можливістю захисту позивачем свого права власності. ОСОБА_6 висловив припущення, що БТІ, вказуючи дату будівництва, керувалося інформацією, яку повідомив замовник складення паспорта.

ОСОБА_7ОСОБА_8 позов визнав, пояснив, що спочатку купив у побуткомбінаті будівлю, а потім одразу повернув її побуткомбінату, оскільки приміщення забажав придбати ОСОБА_1. Комбінат повернув ОСОБА_2 гроші через касу, а ОСОБА_1 сплатив у касу вартість будівлі.

Представник Заїчинської сільської ради ОСОБА_8 визнав позов, вказав, що у 1989 році приміщення будував колгосп, потім воно перейшло до побуткомбінату. Не знає як передавалося майно від колгоспу до комбінату, був арбітражний керуючий.

Представник Заїчинської сільської ради ОСОБА_9 позов визнав, пояснив, що у 1989 році приміщення збудувало КСП "Радянська Україна". Потім колгосп передав приміщення до побуткомбінату. Банкрутство побуткомбінату було орієнтовно у 1997 році. Приміщення не обліковувалося арбітражним керуючим, оскільки його купив ОСОБА_2. Спірне приміщення не є комунальною власністю. Сільська рада передала позивачеві в оренду земельну ділянку, необхідну для використання будівлі.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Технічний паспорт на магазин за адресою вул. Радянська, 9а, с. Бакумівка, Семенівський район, Полтавська область, площа 59,5 кв.м., складено КП "Лубенське МБТІ" 12.06.2015 вказано на 1989 рік будівництва (а.с. 8-14). Інвентаризаційна вартість магазину, убиральні та огорожі 81139,00 грн (а.с. 15).

За договорами оренди землі від 14.02.2006, від 15.02.2007, 12.10.2015 позивач користується земельною ділянкою під вказаною будівлею та прилеглою до неї територією (а.с. 16-31).

Начальник Семенівського РУЮ ОСОБА_5 листом від 12.06.2015 роз'яснила ОСОБА_1 неможливість зареєструвати право власності на нежитлову будівлю побуткомбінату через ненадання передбачених ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" документів: договорів, свідоцтв, рішень судів, інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно (а.с. 32).

Заїчинська сільська рада листом від 10.06.2015 повідомила, що правовий статус будівлі за адресою вул. Радянська, 9а, с. Бакумівка, невідомий, на балансі сільської ради вона не перебуває, з 1993 року нею користується ОСОБА_1 (а.с. 34). Згідно довідки Заїчинської сільради від 28.02.2017 приміщення не є комунальною власністю (а.с. 63).

Юридичну особу КВКП "Побутсервіс" припинено 20.12.2012 (а.с. 58, 59).

Згідно ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі. ОСОБА_7 до ч. 1 ст. 178 ЦК України об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

ОСОБА_7 до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Зі змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку, при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність добросовісність має враховуватися саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися у повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Добросовісне володіння має місце тоді, коли володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Аналогічні роз'яснення містить п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно якого, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Об'єктом цивільних прав може бути, зокрема, нерухоме майно (будівля, споруда, інші приміщення, земельна ділянка, підприємство як цілісний майновий комплекс (або його частина, виділена у встановленому законом порядку в окремий самостійний обєкт власності), а не його частина, яка не набула статусу обєкта нерухомості в передбаченому законом порядку (правовий висновок Верховного Суду України, постанова від 18.09.2013 № 6-76цс13).

У справі встановлено, що позивач з 1993 року користувався спірним приміщенням вважаючи, що є його власником та придбав його у КВКП "Побутсервіс".

У справі відсутні докази формування спірного приміщення як обєкта цивільних прав, правомірності його збудування та введення в експлуатацію, існування письмового договору купівлі-продажу, укладення якого є обовязковим за чинним у 1993 році ЦК УРСР, сплати коштів за його придбання, реєстрації приміщення у органі БТІ, перебування його на балансі КСП "Радянська Україна" та/або КВКП "Побутсервіс" тощо. Присвоєння поштової адреси не є свідченням правомірності збудування та переходу права власності на нерухомість.

Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником.

Таким чином зазначені обставини свідчать, що позов має ознаки узаконення за позивачем права власності за неналежним чином оформленим договором купівлі-продажу, що також достовірно не доведено.

Позивач не зміг реалізувати відповідне право звертаючись до органів реєстраційної служби, які також вказали на відсутність необхідних документів на підтвердження права власності.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент заволодіння чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

З огляду на зазначене, суд не може визнати володіння позивачем спірним нежитловим приміщенням добросовісним.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

ОСОБА_7 до ч.ч. 3, 4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Відтак ознаки набувальної давності, на які вказано у ст. 344 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", - відсутні.

Визнання відповідачами позову суперечить закону.

Відтак позов задоволенню не підлягає за безпідставністю через відсутність достатніх правових підстав для визнання права власності за набувальною давністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57, 60, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 223, 228, 291, 292, 294, 296 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Семенівський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Ф.Харченко

Повний текст рішення складено 19.05.2017.