Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/849/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кіселик С. А.
УХВАЛА

Іменем України

25.04.2017 Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого : судді Кіселика С. А.,

суддів : Суровицької Л.В., Чельник О.І.,

за участі секретаря судового засідання Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Кропивницькому, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_5В представника ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним заповіту ОСОБА_6 від 24.01.2013 року на користь ОСОБА_3, посвідчений Кіровоградською міською державною нотаріальною конторою № 2.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28 травня 2013 померла ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до довідки, причиною її смерті визнано рак молочних залоз 2 ст. В момент посвідчення заповіту від 24.01.2013 року ОСОБА_6 знаходилась в тяжкому стані, в стані вираженої інтоксикації організму, оскільки хворіла онкологічною хворобою та приймала значну кількість лікарських препаратів знеболювального характеру, більшість з яких мають побічну дію. А тому, як наслідок, волевиявлення ОСОБА_6 не було вільним і не відповідало її волі.

До часу смерті ОСОБА_6, позивачу було відомо, що ОСОБА_6 07.03.2012 року склала заповіт на імя племінниці ОСОБА_7, яким заповіла належне їй на праві власності майно у вигляді квартири, розташованої АДРЕСА_1. Але пізніше, ОСОБА_6, 24.01.2013 року склала другий заповіт на імя відповідача по справі ОСОБА_3, посвідчений Кіровоградською міською державною нотаріальною конторою № 2, яким заповіла належне їй на праві власності майно у вигляді квартири, розташованої по вул. Шатила, буд. З, кв. 86, м. Кіровограда.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 лютого 2017 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт зазначив, що при постановленні рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення позивача, відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи та наведені у скарзі доводи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 померла 28.05.2013 року. Після смерті ОСОБА_6 Г.Г. відкрилася спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, яка належала померлій на праві приватної власності. Відповідно до довідки № 607 від 15.06.2013 року Комунального ремонтно-експлуатаційного підприємства № 3, ОСОБА_6 проживала та була зареєстрована за даною адресою. Після смерті ОСОБА_6 заведена спадкова справа № 235/2013 від 05.06.2013 року. Підставою заведення нотаріальної справи були звернення до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2, із заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_3 (№ 737 від 20.08.2013 року) та ОСОБА_4 (№ 475 від 05.06.2013 року). В матеріалах спадкової справи № 235/2013, заведеної Кіровоградською міською державною нотаріальною конторою № 2, міститься оспорюваний заповіт від 24.01.2013 року, посвідчений державним нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2, ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 1-7. Вищевказаний заповіт складений ОСОБА_6, яка, на випадок своєї смерті, зробила таке розпорядження: усі свої права та обов'язки, які їй належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть належати їй у майбутньому та все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом має право, заповіла ОСОБА_3. Позивач є братом померлої. У визначений законом шестимісячний строк ОСОБА_2 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. Проживав окремо.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що при розгляді спору судом не встановлено і позивачем не доведено обставин відсутності волевиявлення заповідача щодо складання заповіту на користь відповідача, матеріалами справи підтверджено, що при складанні та посвідченні заповіту було дотримано усіх вимог, тому підстав для визнання заповіту недійсним не вбачається.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду із наступних підстав.

В позовній заяві, апеляційній скарзі та своїх поясненнях позивач ставить питання про визнання недійсним заповіту на підставі положень ст. 225 ЦК України, тобто у звязку із тим, що під час вчинення правочину спадкодавець не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимоги ст..225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак вона не могла усвідомлювати значення своїх дій не могла керувати ними.

Вирішення питання щодо усвідомлення фізичною особою своїх дій і можливість керувати ними потребує спеціальних знань в області психіатрії. А отже, належним та допустимим доказом у цьому питанні є висновок судово психіатричної експертизи.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1 та 2 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а обовязок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Із рішення суду вбачається, що судом на виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України зясовувалась позиція представника позивача щодо надання доказів та можливості проведення експертиз по справі.

Клопотань щодо призначення та проведення судово - психіатричної експертизи не надходило.

Цивільним процесуальним законодавством збирання доказів судом, за власної ініціативи, не передбачено і визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України).

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що заповітом, дійсність якого оспорює позивач, права ОСОБА_2 не порушуються.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані прав, свободи чи інтереси громадян.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Оскільки ОСОБА_2 заяву до нотаріальної контори, у встановлений законом строк, не подавав, спадщину не прийняв то успадкування відповідачем, за заповітом, після смерті ОСОБА_6 квартири, яка за життя належала спадкодавцю, прав ОСОБА_2 не порушує.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами і правильно застосував норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляції не спростовують правильних висновків суду, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307, 308,313,314,315 ЦПК України,колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5В представника ОСОБА_2 відхилити, а рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 лютого 2017 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з наступного дня.

Головуючий суддя С.А.Кіселик

Судді: Л.В. Суровицька

ОСОБА_9