Ухвала іменем україни
01 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», третя особа відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в Кіровоградській області, про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності,
за касаційною скаргою Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», подану представником ОСОБА_2 , на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 5 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 11 січня 2017 року,
та касаційною скаргою Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 5 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 11 січня 2017 року,
вс т а н о в и л а:
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»), третя особа відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в Кіровоградській області, про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності.
На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що працює на посаді провідного інженера з ОНС Інгульської шахти Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» з 21 березня 1999 року. В період з 04 вересня 2014 року до 07 вересня 2015 року проходив військову службу по мобілізації, безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, є учасником бойових дій. За ним зберігалося попередня робота і середній заробіток, згідно чинного законодавства. Після демобілізації 05 жовтня 2015 року приступив до роботи на своїй посаді. У зв`язку із погіршенням здоров`я в період з 16 листопада до 05 грудня 2015 року проходив лікування і був звільнений від роботи на підставі листка непрацездатності (15 робочих днів). Соціальна допомога виплачена йому в цей період у розмірі 861,13 грн.. Крім того, в період з 25 січня до 29 січня 2016 року (5 робочих днів) він також перебував на лікарняному, допомога у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності виплачена в розмірі 226,35 грн. Не погоджуючись з виплаченим йому розміром допомоги у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю, він звернувся із заявою на ім`я директора Інгульської шахти з проханням вжити заходів до виплати допомоги в повному розмірі, проте у перерахунку йому було відмовлено. Вважає, що при нарахуванні та виплаті йому допомоги по тимчасовій непрацездатності за періоди хвороби порушено його право на отримання належного і гарантованого державою соціального забезпечення. Просив стягнути з відповідача допомогу по тимчасовій непрацездатності за період з 16 листопада 2015 року до 04 грудня 2015 року включно 4 118,01 грн, за період з 25 січня 2016 року до 29 січня 2016 року включно - 1 100,90 грн, а всього 5 218,91 грн, а також компенсацію за моральну шкоду в розмірі 13 780 грн.
Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 допомогу по тимчасовій непрацездатності за період з 16 листопада 2015 року до 04 грудня 2015 року включно в розмірі 4 118 грн 01 коп; за період з 25 січня 2016 року до 29 січня 2016 року включно в сумі 1100 грн 90 коп, а всього 5 218 грн 91 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 11 січня 2017 року рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2016 року залишено без змін.
У поданій касаційній скарзі представник ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» Пасічник І.В. просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог в частині стягнення з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 16 листопада 2015 року до 04 грудня 2015 року включно 4 118,01 грн, за період з 25 січня 2016 року до 29 січня 2016 року включно 1 100 грн 90 коп, а всього 5 218 грн 91 коп, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
У поданій касаційній скарзі директор Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в Кіровоградській області ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
У зв?язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем порушено передбачені ст. 119 КЗпП України соціальні гарантії позивача щодо визначення його страхового стажу і відповідно методології оплати допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що невиплата відповідачем у належному розмірі допомоги по тимчасовій непрацездатності сталася у зв`язку із відсутністю у Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням чіткого переліку поважних причин, з яких застрахована особа не працювала, і внаслідок яких можливо виключити період військової служби за мобілізацією з розрахункового періоду та здійснювати розрахунок середньої заробітної плати за місяці та календарні дні розрахункового періоду, у яких єдиний внесок сплачено. Тому вина відповідача у неповній виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності відсутня.
Із матеріалів справи вбачається та судами встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій.
03 вересня 2014 року був звільнений від виконання службових обов`язків у зв`язку із призовом на військову службу по мобілізації, 02 вересня 2015 року приступив до виконання службових обов`язків. За період проходження служби із середнього заробітку позивача відповідач страхових внесків не сплачував.
З 16 листопада по 04 грудня 2015 року та з 25 січня по 29 січня 2016 року перебував на лікарняному. З відповіді Інгульської шахти Збагачувального комбінату на звернення ОСОБА_1 про виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності у розмірі 100 % середньої заробітної плати вбачається, що лікарняні листи за період з 16 листопада по 04 грудня 2015 року та лікарняний з 25 січня по 29 січня 2015 року оплачено, виходячи з нарахування заробітної плати, з якої сплачувались страхові внески, але в розрахунку на місяць не вище за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом у місяці настання страхового випадку.
Згідно із довідки від 31 серпня 2015 року № 40 ОСОБА_1 з вересня 2014 року по серпень 2015 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , де отримував заробітну плату всього 42 646,02 грн.
Судами встановлено, що при розрахунку за період з 16 листопада 2015 року по 04 грудня 2015 року (перший термін тимчасової непрацездатності позивача) його середньоденний заробіток 262, 06 грн (а. с. 31).
За період перебування ОСОБА_1 на лікарняному з 25 січня 2016 року по 29 січня 2016 року, його середній заробіток, згідно довідки (а. с. 32) склав 265,45 грн, що відповідає розрахунку в обґрунтування позовних вимог.
Захист Вітчизни, її територіальної цілісності є, згідно ст. 65 Конституція України, обов`язком громадянина України, тому, на думку колегії суддів, висновок суду про можливість ототожнення служби в умовах АТО з поважними причинами (підставами) викладеними у п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року № 439 «Про внесення змін до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням», незалежно від сплати внесків є правомірним, оскільки сам перелік поважних причин не є вичерпним, висновок не суперечить чинному законодавству і констатує рівність громадянських прав та обов`язків виконання соціальних пільг та гарантій у Державі. (ч. 1 ст. 46 Конституції України)

У п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року № 439 «Про внесення змін до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням» визначено перелік поважних причин (обставин, подій), що надають можливість виключення терміну їх дій з розрахункового періоду визначеного страхового стажу.

При цьому окремо зазначено, що для військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, календарні дні тимчасової непрацездатності чи відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами з розрахункового періоду не виключаються.
Але, по-перше, в даному випадку мова іде про контрактну чи строкову службу, коли за особою не зберігається місце попередньої роботи із середнім заробітком і сплата податків та зборів врегульована іншими нормативними актами, а по-друге, дане положення очевидно дискримінує осіб, які мобілізовані та за якими збереглася попередня посада і середній заробіток, із якого повинні сплачуватися страхові внески.
Згідно роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визначено, що Конституцією України кожній людині гарантовано право звернутись до суду для захисту своїх конституційних прав і свобод. Конституція має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії. Це зобов`язує суди при розгляді конкретних справ керуватись насамперед нормами Конституції України.

Відповідно до ст. 8 КонституціїУкраїни визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією України судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені в ній права і свободи людини й громадянина не є вичерпними.

Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшли правильного висновку про порушення відповідачем соціальних гарантій ОСОБА_1 передбачені ст. 119 КЗпП України, щодо визначення його страхового стажу і відповідно методології оплати допомоги по тимчасовій непрацездатності. Чинним законодавством утворена правова невизначеність щодо поважності такої причини для обрахування безперервності страхового стажу як проходження особою військової служби по мобілізації в особливий період, в умовах АТО, у випадку несплати страхових внесків, що підтверджується в листі від 15 грудня 2015 року Міністерства соціальної політики України (а. с. 46).

Разом з цим, суди попередніх інстанцій встановили, що невиплата відповідачем у належному розмірі допомоги по тимчасовій непрацездатності сталася у зв`язку із відсутністю у Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням чіткого переліку поважних причин, з яких застрахована особа не працювала, і внаслідок яких можливо виключити період військової служби за мобілізацією з розрахункового періоду та здійснювати розрахунок середньої заробітної плати за місяці та календарні дні розрахункового періоду, у яких єдиний внесок сплачено. Тому вина відповідача у неповній виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності відсутня.
Докази та обставини, на які посилаються скаржники у касаційних скаргах, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Доводи, наведені в касаційних скаргах, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржників з висновками суду щодо їх оцінки.
Відповідно до ч. 1 ст. 336 ЦПК України за наслідками розгляду касаційної скарги на рішення суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», подану представником ОСОБА_2 , відхилити.
Касаційну скаргу Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в Кіровоградській області відхилити.
Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 5 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 11 січня 2017 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова