Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/5486/16 Головуючий у І інстанції: Дмитрюк О.В.
Провадження № 22-ц/778/2145/17 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_7, територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської Ради про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання недійсними підстав для запису в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав власності,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів, в якому вказували, що 28.02.2014р. вони за нотаріально посвідченим договором купили у ОСОБА_8, яка діяла від себе особисто та від імені ОСОБА_9 за довіреністю, житловий будинок літ. А з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, набувши право власності у таких частках: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/3 частці кожен, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 по 1/6 частці кожна. Вважали, що вони придбали всю садибу в цілому, що розташована на земельній ділянці площею 0,0620 кв. м за вказаною адресою. В числі інших господарських будівель та споруд на території цієї земельної ділянки була розташована літня кухні літ. Б, яка є приналежною до будинку літ. А. Однак через деякий час ОСОБА_7 почала використовувати літню кухню літ. Б як житловий будинок. В подальшому їм стало відомо, що на підставі розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації № 769 від 10.08.2010р. ОСОБА_7 передано у приватну власність житловий будинок літ. Б за адресою: АДРЕСА_1, на підставі якого останній Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради 07.10.2010р. було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а ОП ЗМБТІ внесено до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_7 на будівлю літ. Б (реєстраційний номер 31697247) як на житловий будинок. Позивачі вважають, що будівля літ. Б не відповідає вимогам ДБН 2.2-15-2004 та ДБН 2.2-15-2005, тому не може мати статус окремого житлового будинку, а є складовою частиною придбаної ними садиби як господарська будівля, тому просили визнати недійсними підстави для винесення розпорядження № 796 від 10.08.2010р. голови Шевченківської райадміністрації та скасувати його; визнати недійсним та скасувати видане ОСОБА_7 на його підставі свідоцтво про право власності на житловий будинок літ. Б по АДРЕСА_1 визнати недійсними підстави для запису в Державному реєстрі прав на нерухоме майно відомостей про право власності ОСОБА_7 на вказаний житловий будинок; скасувати рішення ОП ЗМБТІ про державну реєстрацію прав в Державному реєстрі прав на нерухоме майно від 09.11.2010р. ( реєстраційний номер 3169247).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивачі в особі представника ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просять його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідачі в особі Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, будучи належним чином повідомлені, про що маються зворотні поштові повідомлення про вручення їх уповноваженим особам судових повісток, до судового засідання апеляційного суду 11 травня 2017р. не з»явились, клопотань про відкладення слухання справи ними не надано, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України апеляційний розгляд відбувся у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника апелянтів, відповідача ОСОБА_7 та її представника, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що при оформленні права ОСОБА_7 на житловий будинок літ. Б по АДРЕСА_1 не було допущено порушення вимог чинного на той час законодавства, а тому відсутні підстави для визнання недійсним та скасування розпорядження № 796 від 10.08.2010р., а відтак, свідоцтва про право власності, рішення ОП ЗМБТІ щодо внесення запису про право власності до Державного реєстру та самого запису про право власності ОСОБА_7 на будинок літ. Б за вказаною адресою.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають матеріалам справи.

Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 28 лютого 2014р. ОСОБА_8, яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_7 на підставі довіреності, продали, а ОСОБА_2, яка діла за себе та як законний представник малолітнього сина ОСОБА_3, ОСОБА_5 та неповнолітній ОСОБА_4, який діяв за згодою батька та матері, купили житловий будинок літ. А з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0620 га (кадастровий номер НОМЕР_1 Продавці набули житловий будинок у таких частках: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 по 1/6 частці кожна, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/3 частці кожний ( а.с. 5-6, 14-17).

Житловий будинок належить продавцям на праві приватної власності: ОСОБА_8 - ? частка на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого 31.05.2013р., та ? частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.09.2006р., а також ОСОБА_7 ? частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04.06.2010р.

З витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.09.2006р. видно, що на час прийняття спадщини продавцями після смерті батька ОСОБА_10 останнім вже була здійснена самовільна перебудова сараю літ. Б в житловий будинок літ. Б ( а.с. 82-83).

Також вбачається, що після прийняття у спадщину будинку літ. А з господарськими будівлями у свідоцтві про право на спадщину ОСОБА_7 було зазначено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 мається ще самочинно перебудований житловий будинок літ. Б та прибудовані до нього дві прибудови літ. Б-1 та літ. б-1 ( а.с. 82-83).

Тому ОСОБА_7 після отримання свідоцтва про право на спадщину звернулась до Шевченківської райадміністрації з питання узаконення цих самочинних будівель.

Розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської Ради № 796 від 10.08.2010р. вирішено оформити ОСОБА_7 право приватної власності на житловий будинок літ. Б та житлову прибудову літ. Б-1 за адресою: АДРЕСА_1 згідно даних технічного паспорту ОП ЗМБТІ ( а.с. 148).

Управлінням житлового господарства Запорізької міської Ради 07.10.2010р. ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок літ. Б та прибудову літ. Б-1 за вказаною адресою, також внесено запис до Реєстру права власності на нерухоме майно.

Вказане підтверджується наступними доказами у справі: свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради ОСОБА_7 07.10.2010р., Витягом про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, згідно з яким будинок під літ. А мав реєстраційний номер 14680538, а будинок літ. Б, відповідно, інший реєстраційний номер - 31697247, та технічним паспортом ( а.с. 7-8, 24, 25).

Як вбачається з вказаного договору купівлі-продажу від 28 лютого 2014р., предметом продажу в ньому був житловий будинок літ. А з господарськими будівлями і спорудами, які не були конкретно перелічені в договорі.

Згідно з технічним паспортом, виготовленим 03.04.2014р., тобто вже після укладення вказаного договору купівлі-продажу, на замовлення нових власників - позивачів у справі, вони зазначені як співвласники будинку літ. А у вищезазначених частках, а також одночасно вказано ОСОБА_7 як власника житлового будинку літ. Б ( а.с. 7).

Отже, на час продажу будинку літ. А по АДРЕСА_1 ОСОБА_7 вже була власником житлового будинку літ. Б за цією ж адресою, але об»єкт під літ. Б не був предметом купівлі-продажу за договором від 28.02.2014р., а також припинив свій статус як літня кухня.

Тому ОСОБА_7 як власнику ? частки будинку літ. А та власнику будинку літ. Б належало право розпорядження цим нерухомим майном, яким остання скористалась, виявивши бажання продати лише належну їй частку у будинку літ. А.

Що стосується доводів апелянта про порушення вимог чинного законодавства на момент винесення оспорюваного позивачем розпорядження голови Шевченківської райдержадміністрації № 796 від 10.08.2010р., то суд встановив і з цим погоджується колегія, що воно не було порушено з огляду на наступне.

До 2010 року самочинні будівлі за адресою АДРЕСА_1 не були узаконені.

Тому вирішення питання про оформленню права власності на них мало відбуватись за чинним на час подання відповідної заяви законодавством.

На час звернення з такою заявою ОСОБА_7 діяла постанова Кабінету Міністрів України № 1035 від 09.09.2009р. «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в екс-

плуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних

та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, спорудженими без дозволу на будівництво».

Відповідно до п. 3 вказаного Тимчасового порядку підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки садибного типу, дачні та садові будинки з господарськими спорудами і будівлями, спорудженими до 5 серпня 1992р., є висновок про їх технічний стан, складений бюро технічної інвентаризації за формою, встановленою Міністерством з питань житлово-комунального господарства за погодженням з Міністерством регіонального розвитку та будівництва, і документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об»єкти будівництва.

Органам місцевого самоврядування рекомендовано розробити і затвердити у місячний строк порядок погодження прийняття об»єктів будівництва в експлуатацію ( п. 4 Порядку).

Відповідно до п. 1.8 рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради від 31 травня 2010р. № 249 «Про порядок оформлення документів районними адміністраціями Запорізької міської Ради з питань індивідуальної забудови, а також відомчих будинків (домоволодінь) та будинків (домоволодінь), які перебувають на балансі комунальних підприємств «ВРЕЖО № 1-11, № 13», доручено районним адміністраціям Запорізької міської Ради оформлювати право власності на приватні житлові будинку садибного типу, дачні та садові будинки з господарськими будівлями та спорудами, спорудженими до 05.08.1992р., відповідно до вимог Тимчасового порядку.

20.04.2010р. ОСОБА_7 було отримано в ЗМБТІ технічний паспорт, довідку про земельну ділянку та висновок про технічний стан самочинно перебудованого будинку літ. Б, та з цими документами вона звернулась до Шевченківської райадміністрації.

Отже, оспорюване розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської Ради № 796 від 10.08.2010р. приймалось з дотриманням діючого на той час законодавства та рішення виконавчого органу місцевого самоврядування.

Висновком проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи № 2253 від 20.02.2017р. встановлено, що будинок під літ. Б по АДРЕСА_1 за своїми технічними характеристиками не відповідає державним будівельним нормам, які визначають статус житлового будинку. Та на цей висновок посилається апелянт, наголошуючи на незаконності оформлення права власності на цей будинок за відповідачем ОСОБА_7

Проте, навіть за таких обставин оспорюване розпорядження не може бути скасовано на підставі вимог позивачів з урахуванням того, що їх право власності цим розпорядженням порушено не було.

Так, у справі встановлено, що ОСОБА_7 набула право власності на будинок літ. Б задовго до укладення договору купівлі-продажу, будівля під літ. Б на час продажу будинку літ. А вже не була вказана в технічному паспорті та іншій технічній документації як споруда господарського призначення. А тому право позивачів не було порушено оспорюваним розпорядженням, яке було винесено за 4 роки до укладення договору купівлі-продажу, а відтак не можуть бути визнанні недійсним та скасовані свідоцтво про право власності та запис у Реєстрі про право власності ОСОБА_7 на будинок літ. Б з будь-яких підстав, зокрема, і зазначених позивачами.

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому у відповідності до ст. 308 ЦПК України її слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Гончар М.С.