Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 323/379/16 Головуючий у 1 інстанції: Плечищева О.В.
Провадження № 22-ц/778/1573/17 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

за участю секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що в період шлюбу, який було укладено сторонами 17.07.2010 року, останні придбали квартиру АДРЕСА_1. Шлюб розірвано 09.12.2013 року.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 червня 2015 року вказана квартира визнана спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 За кожним з них визнано право власності на 1/2 частку квартири.

На теперішній час відповідач бажає вселитись в квартиру, однак позивач заперечує проти цього, оскільки з відповідачем неможливо проживати разом, а також експертом було встановлено про неможливість виділення в натурі 1/2 частки квартири.

Оскільки розділити спірну квартиру кожному по 1/2 частки в натурі неможливо ОСОБА_3 просиласуд припинити право власності ОСОБА_4на його 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 з виплатою вартості належної йому частки у розмірі 178190.00 грн., визнати за ОСОБА_3 право власності на спірну квартиру.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2017 року в задоволенні позовних вимого відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для припинення права на частку у спільному майні, що передбачені ст.365 ЦК України, а саме, що частка не є незначною, таке припинення завдасть істотної шкоди ОСОБА_4, оскільки він іншого житла не має, коштів, які можуть бути одержані в якості компенсації за частку для придбання іншого житла не вистачає, належних доказів неможливості спільного володіння і користування картирою позивачем не надано.

З таким висновком суду можна погодитись.

Судом установлено, що сторони перебцували в зареєстровпангому шлюбі з 17 липня 2010 року.

09.12.2013 року шлюб між стоорнами розірвано.

В період шлюбу сторони придбалт квартиру АДРЕСА_1 олбасті .

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 червня 2015 року вищезазначена квартира визнана спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ст. ст. 60, 71, 73 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

При цьому при вирішенні питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, слід ураховувати положення частин четвертої та п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Разом з тим, у випадках і в порядку, встановлених законом, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні (ч.2 ст.321 ЦК України).

Згідно зі ст. 365 ЦПК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Зі змісту вищевказаної статті вбачається, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливий за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК України підстав, проте таке припинення в будь-якому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6 - 81 цс 11,від 2 липня 2014 року № 6-68 цс14 та від 13 травня 2015 року № 6-93цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Як вбачається з матеріалів справи відповілдач не бажає отримувати грошову компенсацію замість своєї частки у спільному майні подружжя ( спірної квартири).

Іншого житла відповідач не має.

Суд дійшов вірного висновку про те, що спірна квартира є єдиним житлом відповідача , його частка не є незначною, коштів на придбання іншого житла у нього не має.

Ураховуючи викладене, суд дійшли вірного висновку про те, що припинення права власності відповідача на частку в спірній квартирі завдасть істотної шкоди його інтересам.

Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів неможливості спільного володіння і користування спірною квартирою, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), а само по собі бажання позивача, позбавити відповідача примусово права власності є незаконним.

За нормами ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов"язковим для неї, а норми ст. 364 ЦК України не зобов"язують іншого співвласника на виплату грошової компенсації частки іншого співвласника. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Тобто, використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що є неприпустимим згідно до вимог норм ч.5 ст.319 ЦК України

Суд повно та всебічно встановив обставини справи, дав оцінку доказам відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Зі змісту апеляційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: