Справа № 159/2959/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Восковська О.А.
Провадження № 22-ц/773/1444/17 Категорія: 47 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Матвійчук Л.В., Русинчука М.М.,

з участю:

секретаря -Лимаря Р.С.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення огорожі та повернення самовільно зайнятої частини земельної ділянки, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_6 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_5 звернулась до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 03 грудня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу вона придбала у ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,1175 га по вул. Б. Хмельницького, 23 в смт. Голоби Ковельського району Волинської області за цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказує, що власник суміжної земельної ділянки ОСОБА_6 самовільно перемістив межу, що поділяє їхні земельні ділянки, в сторону позивача і встановив паркан із бетонних стовпів та сітки поздовж усієї суміжної сторони, чим самовільно захопив частину земельної ділянки позивача. Зокрема, зі сторони вулиці загального користування ширина її земельної ділянки зменшилась з 16,81 до 16,07 м, а ширина земельної ділянки відповідача збільшилась з 3,08 до 3,68 м. Тобто вважає, що внаслідок цього частина належної їй земельної ділянки площею фактично вибула з її користування з вини відповідача.

Ураховуючи наведене, позивач просила суд захистити її порушене право власності на землю у визначений нею спосіб, а саме, усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу огорожі та повернення їй самовільно зайнятої відповідачем частини земельної ділянки.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2017 року позов задоволено. Зобовязано ОСОБА_6 усунути перешкоди ОСОБА_5 в користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою (кадастровий номер :01:002:0625), розташованою по вул. Б.Хмельницького,23 в смт. Голоби Ковельського району Волинської області, шляхом демонтування бетонних стовпів із огорожею з сітки, що розмежовують земельні ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, та перенести їх на лінію межі А-Д відповідно до плану меж Державного акту ОСОБА_6 серії ЯМ527152 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :01:002:0581), зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за №03083 від 15.05.2012 року, та додатку 4 Висновку судової земельно-технічної експертизи № 35 від 22.05.2017 року.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність судового рішення в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин і прийшов до вірного висновку, що фактичне користування відповідачем ОСОБА_6 частиною суміжної земельної ділянки позивача ОСОБА_5 по лінії від літери А до літери Д поза межами, визначеними у Державному акті відповідача, доведено в суді, а тому порушене право власності на землю позивачки підлягає захисту шляхом усунення перешкод у спосіб, визначений у позові, демонтуванням бетонних стовпів із огорожею із сітки та перенесенням їх на лінію межі.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обовязок же доказування і подання доказів встановлений статтею 60 ЦПК України.

Так, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачці ОСОБА_5 згідно з Державним актом на право власності серії ЯМ №495869 належить земельна ділянка площею 0,1175 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по вул. Б.Хмельницького, 23 в смт. Голоби Ковельського району Волинської області (а.с. 10-11).

Відповідно до Державного акту на право власності серії ЯМ №527152 від 15.05.2012 року відповідачу ОСОБА_6 належить суміжна земельна ділянка площею 0,02 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства по вул. Б.Хмельницького, 23 в смт. Голоби Ковельського району Волинської області (а.с.12).

Також судом встановлено, що позивач набула право власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.2012 року, за яким ОСОБА_7 (попередній власник) відчужила дану земельну ділянку ОСОБА_5 (а.с.5-6).

У свою чергу, ОСОБА_7 володіла цією ділянкою на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 495869, виданого 13.11.2012 року, отримавши у спадщину жилий будинок по вул. Б.Хмельницького, 23 в смт. Голоби Ковельського району від померлої 23.06.2011 року ОСОБА_8 (а.с.70 т.1).

На підставі рішення Голобської селищної ради від 17.01.2012 року ОСОБА_6 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,02 га по вул. Б.Хмельницького, 23 в смт. Голоби Ковельського району для ведення особистого селянського господарства серії ЯМ № 527152 від 15.05.2012 року. Кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0581.

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_5 зазначає, що власник суміжної земельної ділянки ОСОБА_6 самовільно перемістив межу, що поділяє їхні земельні ділянки, в сторону позивача і встановив паркан із бетонних стовпів та сітки поздовж усієї суміжної сторони, чим самовільно захопив частину її земельної ділянки. Таким чином, зі сторони вулиці загального користування ширина її земельної ділянки зменшилась з 16,81 м, як визначено у Державному акті, до 16,07 м, а ширина земельної ділянки відповідача збільшилась з 3,08, як вказано у його Державному акті, до 3,68 м.

Для встановлення розбіжностей у технічних документаціях та з»ясування дійсних обставин у ході розгляду справи в суді першої інстанції ухвалою суду від 11 січня 2017 року призначена судова земельно-технічна експертиза.

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 35 від 22.05.2017 року, призначеної за клопотанням сторони позивача та проведеної із залученням спеціаліста з ліцензованої землевпорядної організації, конфігурація, проміри , площа та межі земельних ділянок на місцевості, що знаходяться по вул.Б.Хмельницького, 23 в смт.Голоби, Ковельського району, власниками яких є ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не відповідають площі та межам земельних ділянок, визначених у державних актах на право власності на ці ділянки, та технічній документації із землеустрою. (а.с.195-209 т.1).

Фактична площа земельної ділянки, якою користується позивач ОСОБА_5, - 1087 кв.м., замість 1175 кв.м., визначених Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 495869 (додаток №2 до Висновку а.с. 204).

Фактична площа земельної ділянки, якою користується на час проведення експертизи відповідач ОСОБА_6, становить 217 кв.м., замість 200 кв.м., визначених Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №527152 (додаток №3 до Висновку а.с. 205).

Експерт прийшов до висновку, що невідповідність (накладення) фактичних меж земельних ділянок сторін має місце в частині їх спільної межі. (додаток №4 до Висновку а.с.206).

Враховуючи такий висновок експертизи, відповідач ОСОБА_6, як власник земельної ділянки за Державним актом ЯМ № 527152, правомірно може користуватися земельною ділянкою в межах, визначених у цьому акті.

Однак, експертом також зазначено, що фактичний розмір користування ОСОБА_6 суміжною земельною ділянкою позивача ОСОБА_5 по лінії А-Д здійснюється поза межами, визначеними для нього у державному акті. При дослідженні спірних земельних ділянок встановлено, що фактична ширина земельної ділянки відповідача зі сторони вулиці загального користування Г-Д (а.с.206) становить 3,51 м, в той час як у державному акті 3,08 м., а фактична ширина земельної ділянки позивачки ОСОБА_5 зменшилась з 16,81 м до 16,08 м. Невідповідність розмірам межі, зазначеним у державному акті, має місце і з протилежної сторони (у ОСОБА_5 за документами 14,81 м, а фактично 13,17 м), що потягло неправомірне використання ОСОБА_6 земельної ділянки ОСОБА_5 по всій довжині межі А-Д (а.с.206).

Отже, в судовому засіданні встановлено, що фактичне користування належними сторонам земельними ділянками не узгоджується з їх технічною документацією.

Крім того, наведений вище висновок експертизи узгоджується із іншими поданими позивачем доказами, якими встановлено фактичне зменшення площі земельної ділянки, якою користується ОСОБА_5, порівняно із документами. Зокрема це вбачається із топографо-геодезичного викопіювання, планової зйомки (а.с.6,7т.1) з місця розташування земельної ділянки позивачки, з акта встановлення меж земельної ділянки від 28.07.2015 року, складеного комісією Голобської селищної ради (а.с.33-34 т.1), а також із технічних документів із землеустрою та Державних актів щодо спірних земельних ділянок сторін (а.с.65-83, 108-123 т.1).

Покликання відповідача ОСОБА_6 та його представника на те, що позивач ОСОБА_5 не є належним власником земельної ділянки площею 0,1175 га по вул. Б.Хмельницького, 23 в смт.Голоби, оскільки не оформила на себе право власності у вигляді Державного акта, колегією суддів не береться до уваги як безпідставне, оскільки спростовується наявною у справі копією нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки від 03.12.2012 року. На підставі цього договору 07.10.2015 року за заявою позивачки державним реєстратором було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію про право власності ОСОБА_5 на зазначену ділянку із присвоєнням об»єкту реєстраційного номера 221.

З набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» і «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 01 січня 2013 року були впроваджені нові правила виникнення, переходу і припинення прав на об»єкти нерухомості, в тому числі на земельні ділянки. Таким чином, оскільки внесено законодавчі зміни до порядку оформлення прав власності на земельні ділянки, з 01 січня 2013 року видача державних актів на землю була припинена.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що право позивача, як власника земельної ділянки, порушене внаслідок побудови відповідачем огорожі на земельній ділянці, яка йому не належить, що перешкоджає позивачеві користуватися належним їй майном, а відтак підлягає захисту шляхом усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном.

Разом з тим, доводи відповідача про те, що вимоги позивачки не підлягають до задоволення, оскільки експертизою встановлено зменшення площі її ділянки порівняно з тим, як вказано у документах, на 88 квадратних метри, а площа земельної ділянки, якою він фактично користується, визначена на 17 квадратних метрів більшою, ніж у документах на право власності, не може братися до уваги колегією суддів, оскільки ОСОБА_5 не просила повернути їй право користуватися ділянкою площею саме 88 кв.м, а лише просила усунути перешкоди у користуванні тією частиною ділянки, яку за визначенням експерта незаконно зайняв ОСОБА_6, відмежувавши суміжні ділянки бетонними стовпами та огорожею із сітки, не у відповідності до технічної документації.

Покликання в апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права не береться до уваги колегії суддів, оскільки спростовується матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст., 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді