Справа № 415/266/17
Провадження № 2/415/470/17
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2017 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Краснокутської М.О.,
за участі секретаря Тимофієвої О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.10.2013 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого позивач, як позикодавець, передала позичальнику ОСОБА_2 84 150 грн. відповідач зобовязався повернути таку ж суму не пізніше, ніж через 3 місяці з моменту укладання, тобто до 17.01.2014 року. Але до теперішнього часу відповідач свої зобовязання не виконав, борг не повернув. Просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 168 889,05 грн., три процента річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 7 469,75 грн., а всього 176 358, 80 грн.
Позивач в судове засідання не зявився, до його початку надав заяву, де зазначив, що підтримує позовні вимоги, просить розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Копія ухвали про відкриття провадження, копія ухвали про призначення справи до розгляду та повістка про виклик до суду, були надіслані відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, на адресу місця реєстрації, однак, ним не були отримані з незалежних від суду причин, про що свідчать конверти з позначкою "через не запит", які наявні в матеріалах справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається, зокрема, фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Розглянувши відомості про належне повідомлення осіб, які беруть участь у справі про час, дату та місце розгляду справи, враховуючи заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності, суд вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутності, за наявними в матеріалах справи доказами.
Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З письмової згоди представника позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору позики від 17.10.2013 року, сторони уклали між собою договір про надання позики, за яким ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 у власність грошові кошти у розмірі 84 150 гривень 00 копійок, а ОСОБА_2 зобов'язалася повернути таку ж суму грошових коштів до 17 січня 2014 року (а.с.17).
Вирішуючи справу по суті, суд враховує наступні норми закону.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Виходячи з міжнародно-правових зобовязань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Статтею 1 протоколу №1 Конвенції передбачено, що: «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Враховуючи наявність в матеріалах справи оригіналу договору позики від 17.10.2013 року, встановлено, що у строк, визначений договором про надання позики - 17.01.2014 року, так і до цього часу ОСОБА_2 не повернула позивачу грошові кошти.
За таких обставин, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляція за 11 місяців 2014 року помісячно склала: лютий 100,6; березень 102,2; квітень 103,3; травень 103,8; червень 101,0; липень 100,4; серпень 100,8; вересень 102,9; жовтень 102,4; листопад 101,9; грудень - 103,0, а в цілому 124,6 %
Інфляція за 12 місяців 2015 року помісячно склала: січень 103,1; лютий - 105,3; березень 110,8; квітень 114,0; травень 102,2; червень 100,4; липень 99,0; серпень 99,2; вересень 102,3; жовтень 98,7; листопад 102,0; грудень 100,7, а в цілому 143,3 %
Інфляція за 12 місяців 2016 року помісячно склала: січень 100,9; лютий 99,6; березень 101,0; квітень 103,5; травень 100,1; червень 99,8; липень 99,9; серпень 99,7; вересень 101,8; жовтень 102,8; листопад 101,8; грудень 100,9, а в цілому 112,4 %
Загальний індекс інфляції за 11 місяців 2014 року, 2015 рік та 2016 рік складає: 124,6%х143,3%х112,4% = 200,7%.
Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 168 889,05 грн. (84 150 грн. х 200,7% : 100%)
Заборгованість з урахуванням 3 % річних при загальній кількості прострочених днів складає: 84 150 грн. х 3 % х 1080 днів : 365 днів = 7469 грн. 75 коп. (а.с.3).
Загальна сума заборгованості складає: 168 889,05 грн. + 7469,75 грн. = 176 358,80 грн.
Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
За змістом ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Суд бере до уваги розрахунок, наведений позивачем у позові, оскільки відповідач не надав ніякого іншого розрахунку на спростування вимог позивача.
При вирішенні справи суд виходить також з того, що право позивача на повернення наданих у борг коштів базується на визнанні такого абсолютним правом на власність, яке не припиняється із незаконною втратою цих коштів власником та відсутністю можливості володіти ними.
Оцінюючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні знайшли підтвердження обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, разом з тим, відповідачем не надано доказів, які спростовують вимоги позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Крім того суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею при зверненні до суду судовий збір.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 223, 224-225, 294, 296 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, суму боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення в розмірі 168 889 (сто шістдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят девять) грн. 05 коп., а також три процента річних від простроченої суми боргу в розмірі 7 469 (сім тисяч чотириста шістдесят девять) грн. 75 коп., а всього 176 358 (сто сімдесят шість тисяч триста пятдесят вісім) грн. 80 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1763,59 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Суддя М.О. КРАСНОКУТСЬКА