Справа № 212/6427/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Козлова Ю.В.,

за участю секретаря: Мариненко І.О.,

представника позивача:ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_3 цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_5»про стягнення моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з вищезазначеним позовом до ПАТ «Євраз ОСОБА_5», мотивуючи тим, що вона з 1982 року по 2008 року працювала на підприємстві відповідача шахті Южна, шахті Ювілейна Рудоуправління ім.20 Партзїзду, правонаступник ПрАТ «Євраз ОСОБА_5» на різних професіях: підземним дозиметрі-стом, підземним лаборантом-радіометристом, оператором пульта управління, оператором по геофізичному випробуванню, старшим майстром. 30.11.2008 р. вона звільнена з підприємства за власним бажанням по виходу на пенсію за віком згідно ст.38 КЗпП України.

Працюючи старшим майстром 3 березня 1994 року з нею стався нещасний випадок на виробництві, а саме: 03.03.1994 року о 09:30 годині під час снігопаду, старший майстер дільниці №39 ОСОБА_4 та начальник відділу технічного контролю ОСОБА_6 йшли по пішохідному мосту від АБК шахти Юбілейна в сторону рудного складу. Спускаючись по неочищеним від снігу сходам мосту але тримаючись за поручні ОСОБА_4 посковзнулась і впала. При падінні травмувала ліву ногу. В результаті нещасного випадку я отримала закритий перелом наружноїлодижки лівої голені. 05 березня 1994 року комісією з розслідування нещасного випадку складно акт №12 про нещасний випадок на виробництві, згідно якого причинами нещасного випадку: незадовільний стан території. Висновком МСЕК від 02.11.1994р. їй встановлено 20% втрати професійної працездатності в звязку з нещасним випадком та рекомендовано санаторно курортне лікування, оперативне лікування. Висновком МСЕК від 21.12.1999р. встановлено 15% втрати професійної працездатності та рекомендовано обмеження в праці по лінії ВКК. Висновком МСЕК від 13.11.р.она переносить моральні страждання та переживання, вважає, що з боку роботодавця їй має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодження здоровя в сумі 96 000,00 гривень.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, при цьому посилалася на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала в повному обсязі. Проти задоволення позову заперечувала, оскільки власник підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган звільняються від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини, а умови праці не є причиною моральної шкоди, а оскільки причиною трудового каліцтва є погодні умови (снігопад), які стали в причинному звязку з травмою позивача, то ж моральна шкода з відповідача до стягненню не підлягає на підставі ст.1167 ЦК України. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст.15,16 ЦК України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

ОСОБА_5 встановлено, відповідно до акту №12 від 05 березня 1994 року про нещасний випадок на підприємстві встановлено: 03.03.1994 року о 09:30 годині під час снігопаду, старший майстер дільниці №39 ОСОБА_4 та начальник відділу технічного контролю ОСОБА_6 йшли по пішохідному мосту від АБК шахти Юбілейна в сторону рудного складу. Спускаючись по неочищеним від снігу сходам мосту але тримаючись за поручні ОСОБА_4 посковзнулась і впала. При падінні травмувала ліву ногу. В результаті нещасного випадку я отримала закритий перелом наружноїлодижки лівої голені. Відповідно до п.11.3 Акту, причина нещасного випадку: незадовільний стан території.

Відповідно до первинного висновку МСЕК від 02.11.1994 ОСОБА_7 встановлено 20% втрати професійної працездатності в звязку з нещасним випадком та рекомендовано санаторно курортне лікування, оперативне лікування.

В подальшому висновками МСЕК від 02.12.996р.,12.11.1998р.,21.12.1999р., 30.11.2000р., 31.10.2001р., 13.11.2002р.,22.03.2011р. року встановлено 15% втрати професійної працездатності, без встановлення інвалідності.

Так, наявність трудового каліцтва у позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими медичними виписками, з яких вбачається що він проходив стаціонарне лікування в закладах охорони здоров'я.

Відповідно до ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.На власника або уповноважений ним орган покладається систематичне проведення інструктажу (навчання) працівників з питань охорони праці, протипожежної охорони.

Згідноприписів ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Вказана стаття містить перелік юридичних фактів, які складають підставу виникнення правовідносин по відшкодуванню власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові, зокрема: факт порушення власником законних прав працівника та наявність моральних страждань або втрата нормальних життєвих зв'язків, необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Ці обставини повинні бути належно доведені.

За загальним правилом відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Протиправність поведінки полягає у невиконання юридичного обов'язку, встановленого нормою права. При цьому під протиправною дією розуміють поведінку, що заборонена законом, а під протиправною бездіяльністю - не вчинення особою дій, які вона була зобов'язана за законом вчинити. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно до постанови Пленуму Верховного ОСОБА_5 України від 27 березня 1992 р. № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 р. № 11 та від 25 травня 1998 р. № 15, від 24.10.2003р. №9) "Вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП).

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_5 України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст..237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Рішенням Конституційного ОСОБА_5 України від 08.10.2008р. №20-рп/2008р., також підтверджено право на відшкодування моральної шкоди потерпілими на виробництві за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Факт моральних страждань позивача при обставинах, які він зазначив у позові, суд вважає встановленим і доведеним самим фактом втрати позивачем працездатності, що безперечно не може не створювати ті негативні наслідки, про які зазначає позивач.

Суд вважає, що отримавши травму, позивач зазнала фізичну біль, а також страждання у зв'язку з ушкодженням свого здоров'я. Лікування позивача вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року, який діяв станом на 03 березня 1994 року, тобто час первинного встановлення позивачу втрати працездатності по професійному захворюванню, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних заробітних плат незалежно від інших будь-яких виплат.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з наступного: життя і здоров'я людини найвища соціальна цінність, невід'ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров'я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров'ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. А тому суд, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення її здібностей, ступень вини відповідача в заподіянні шкоди, вимоги розумності, виваженості і справедливості, а також ту обставину, що за висновком МСЕК позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 15 %, травма отримана на виробництві, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди частково, стягнувши на його користь з відповідача 15000 грн..

Доводи представника відповідача з приводу відсутності доказів заподіяння позивачу моральної шкоди, обґрунтування її розміру суд вважає необґрунтованими, некоректними та такими, що не відповідають дійсності та спростовуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи викладеними вище, та не приймає за основу при ухваленні даного рішення.

Відповідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

На підставі ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 640,00грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3,10,60,212,214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 23,1167,1168,1172 ЦК України, ст.12 Закону України "Про охорону праці", ст.ст.153, 237-1 ч.1, КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного ОСОБА_5 від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,0 суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_5» про стягнення моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя- задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_5»на користь ОСОБА_4 15 000 (пятнадцять тисяч) гривеньв порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_5» на користь держави судовий збір 640 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. ОСОБА_3 на протязі десяти днів після проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю. В. Козлов