Справа № 369/1643/17
Провадження № 2/369/1687/17
РІШЕННЯ

Іменем України

07.12.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Завойській В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватне сільськогосподарське підприємство «Шевченківське», про стягнення вартості частки в статутному капіталі підприємства,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватне сільськогосподарське підприємство «Шевченківське», про стягнення вартості частки в статутному капіталі підприємства, посилаючись на те, що 01 грудня 2009 року між громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений усний Договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Приватного сільськогосподарського підприємства «Шевченківське».

Відповідно до умов Договору ОСОБА_1 відступив ОСОБА_2 частку в статутному капіталі ПСП «Шевченківське» в розмірі 30%, вартість якої складає 501 000 грн..

Вказані правовідносини підтверджуються в Протоколі № 1 зборів власників ПСП «Шевченківське», в п. 1 якого зазначається, що відповідно до договорів купівлі-продажу часток у статутному капіталі підприємства між ОСОБА_1 та громадянином ОСОБА_3 та ОСОБА_2, укладеними 01 грудня 2009 року, останні набувають права власників підприємства у відповідних частинах.

Зокрема, п. 1 Протоколу встановлено, що громадянин ОСОБА_2 набув права власності на частку в статутному капіталі ПСП «Шевченківське» в розмірі 30% статутного капіталу вартістю 501 000 грн..

Свої зобов»язання за Договором ОСОБА_1 виконав у повному обсязі, зокрема, передав ОСОБА_2 частку в статутному капіталі ПСП «Шевченківське» в розмірі 30%, включивши останнього за Протоколом № 1 загальних зборів власників від 08 лютого 2010 року до складу власників ПСП «Шевченківське».

Водночас, зобов»язання за Договором з боку ОСОБА_4 в частині оплати вартості частки виконані не були.

26 жовтня 2016 року позивач направив відповідачу лист-вимогу про сплату зобов»язання, і зазначений лист відповідач отримав 08 листопада 2016 року.

Станом на час подання позову відповідачем борг не сплачено.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ст. ст. 526, 530, 610, 626, 629, 639 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь вартість частки в статутному капіталі ПСП «Шевченківське» за Договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі Приватного сільськогосподарського підприємства «Шевченківське» в сумі 501 000 грн..

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав і просив його задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав і заперечував проти його задоволення, і подав суду заяву про застосування строку позовної давності.

У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватного сільськогосподарського підприємства «Шевченківське», позов не підтримав.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов»язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов»язку не встановлений або визначений моментом пред»явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов»язок у семиденний строк від дня пред»явлення вимоги, якщо обов»язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов»язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов»язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов»язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим до виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За правилами ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що відповідно до Протоколу № 1 загальних зборів власників Приватного сільськогосподарського підприємства «Шевченківське» від 08 лютого 2010 року на зборах були присутні власники: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2.

На порядок денний зборів були винесені питання: «Про затвердження складу власників Приватного сільськогосподарського підприємства «Шевченківське» та розподілу часток власників у статутному капіталі підприємства; 2. Про внесення змін до Статуту Підприємства.

На зборах було заслухано ОСОБА_1 з інформацією, що відповідно до договорів купівлі-продажу часток у статутному капіталі Підприємства між ним і громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_2, укладеними 01 грудня 2009 року, останні набувають права власників підприємства у відповідних частинах.

На вказаних зборах було вирішено затвердити склад власників підприємства та розподілити між ними частки у статутному капіталі підприємства: ОСОБА_1-668000 грн. ОСОБА_3-501000 грн., ОСОБА_2-501000 грн., а всього-1670000 грн..

Також на загальних зборах власників Приватного сільськогосподарського підприємства «Шевченківське» 08 лютого 2010 року було вирішено затвердити нову редакцію Статуту Підприємства та уповноважити директора Підприємства ОСОБА_1 здійснити усі необхідні дії, пов»язані з реєстрацією до змін Статуту Підприємства з правом передоручення особі.

24 жовтня 2016 року ОСОБА_1 надіслав листа-вимогу ОСОБА_2, в якому вказував, що відповідно до умов Договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Приватного сільськогосподарського підприємства «Шевченківське» від 01 грудня 2009 року він відступив ОСОБА_2 частку в статутному капіталі ПСП «Шевченківське» в розмірі 30%, вартість якої складає 501 000 грн.. Як вказував ОСОБА_1 у листі-вимозі, свої зобов»язання за Договором він виконав в повному обсязі, зокрема, передав ОСОБА_2 частку в статутному капіталі ПСП «Шевченківське» в розмірі 30%, включивши останнього за рішенням власника до складу власників ПСП «Шевченківське». Водночас зобов»язання за Договором з боку ОСОБА_4 в частині оплати вартості частки виконані не були. У зв»язку з цим ОСОБА_1 просив сплатити на його користь (картковий рахунок ПриватБанку 5168 7423 1415 7136) вартість частки в статутному капіталі ПСП «Шевченківське» за Договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі Приватного сільськогосподарського підприємства «Шевченківське» в сумі 501 000 грн..

Рішенням власника ПСП «Шевченківське» ОСОБА_1 від 04 лютого 2010 року вирішено: 1. Розділити статутний капітал підприємства, який складає 1670000 грн. на частки таким чином: одна частка вартістю 668 000 грн., або 40% статутного капіталу, друга частка вартістю 501 000 грн., або 30% статутного капіталу, третя частка вартістю 501 000 грн., або 30% статутного капіталу; 2.Передати належні йому частки в статутному капіталі Приватного сільськогосподарського підприємства «Шевченківське» та відповідні частини корпоративних та майнових прав по володінню, користуванню, розпорядженню та управлінню Приватним сільськогосподарським підприємством «Шевченківське», розташованим за адресою: 08114, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Гореничі, вул. Леніна, 205, зареєстрованим Києво-Святошинською районною адміністрацією Київської області від 15 лютого 20000 року таким чином: громадянину України ОСОБА_3-частку у розмірі 501000 грн., або 30% статутного капіталу; громадянину України ОСОБА_2-частку у розмірі 501000 грн., або 30% статутного капіталу; 3. Негайно провести загальні збори власників Підприємства для внесення відповідних змін до Статуту Підприємства.

Представник відповідача ОСОБА_2 в наданих суду запереченнях на позов зазначав, що відповідач сплатив позивачу грошові кошти відповідно до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Приватного сільськогосподарського підприємства «Шевченківське», що підтверджується наявними в матеріалах справи копією квитанції до прибуткового касового ордера № 613139 від 24 квітня 2008 року в сумі 340 000 грн., і копією квитанції до прибуткового касового ордера № 613136 від 24 квітня 2008 року в сумі 160 000 грн, що в загальному становить 500 000 грн..

Однак, з вказаних квитанцій суду неможливо дійти висновку, що вказані грошові кошти були сплачено ОСОБА_2 ОСОБА_1 за продаж частки в статутному капіталі ПСП «Шевченківське» в розмірі 30% , вартість якої складає 501 000 грн., оскільки з вказаних квитанцій вбачається, що ОСОБА_2 сплачував грошові кошти в загальному розмірі 500 000 грн. Приватному сільськогосподарському підприємству «Шевченківське» за іншим цільовим призначенням, а саме грошові кошти сплачені були як зворотна фінансова допомога.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно вимог ч. ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причинами пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У зв»язку з цим суд вважає, що позивач ОСОБА_5 пропустив строк звернення до суду з вказаним позовом, оскільки про своє порушене право він знав ще з 01 грудня 2009 року, вказавши в позові дату укладення договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Приватного сільськогосподарського підприємства «Шевченківське»-01 грудня 2009 року.

Однак, з вказаним позовом позивач ОСОБА_1 звернувся лише в лютому 2017 року, пропустивши тим самим строк звернення до суду за захистом своїх прав, доказів поважності причин пропуску позовної давності позивач і представник позивача суду не надали.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 257, 261, 267, 526, 530, 610, 626, 629, 639 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватне сільськогосподарське підприємство «Шевченківське», про стягнення вартості частки в статутному капіталі підприємства відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.