Справа № 683/543/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Бондарчук Л.А.

секретаря Борикіної Л.В.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката Григорука С.В.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача адвоката Віхерко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на квартиру,

встановив:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що з 24 грудня 2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 В період шлюбу 14 січня 2013 року ними за спільні кошти було придбано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яку оформлено на відповідача. Зазначає, що відповідач почав чинити їй перешкоди у користуванні спірною квартирою, спонукаючи її знятись з реєстрації у квартирі та виселитись. Оскільки спірна квартира є їх спільною сумісною власністю подружжя, тому просить провести поділ квартири, визнавши за кожним із них право власності на 1/2 її частину.

До початку розгляду справи по суті ОСОБА_3 подав зустрічний позов до ОСОБА_1, у якому просить визнати квартиру АДРЕСА_1 його особистою приватною власністю.

В обґрунтування зустрічного позову посилається на те, що до 22 листопада 2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 29 грудня 2012 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_1 24 січня 2013 року він за свої особисті кошти в сумі 111982 грн., які знаходились на його банківському рахунку в ПАТ КБ «Надра», придбав квартиру АДРЕСА_1. Вказує, що зазначені кошти були виручені ним від продажу квартири АДРЕСА_4 та 04 грудня 2012 року покладені на депозит в ПАТ КБ «Надра» в сумі 147430 грн., тобто ще до реєстрації шлюбу. Вказує, що з часу реєстрації шлюбу і до придбання спірної квартири вони перебували у шлюбі всього 24 дня, тому спільних коштів для придбання квартири у них не було. Оскільки спірна квартира придбана за його особисті кошти, тому вона є його особистою власністю та не підлягає поділу.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Григорук С.В. підтримали первісний позов у повному обсязі та просять його задовольнити, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 просять відмовити. При цьому ОСОБА_1 пояснила, що на придбання спірної квартири ними було витрачено 111982 грн. коштів, з яких 50000 грн. - це кошти, які їй подарувала тітка ОСОБА_6, а решту коштів надав ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Віхерко Н.О. заперечили проти первісного позову ОСОБА_1, посилаючись на те, що спірна квартира придбана за особисті кошти ОСОБА_3, а тому є його особистою приватною власністю. Зустрічний позов підтримали, просять його задовольнити.

Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши надані докази, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_3 - задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 25 березня 1996 року ОСОБА_3 та членам його сім»ї: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 належала на праві власності в рівних частках квартира АДРЕСА_4.

За договором купівлі-продажу від 16 листопада 2012 року ОСОБА_3 та члени його сім»ї продали квартиру АДРЕСА_4 за 175655 грн., що підтверджується актом приймання-передачі квартири (а.с.61), а також цей факт підтвердила свідок ОСОБА_8 - мати ОСОБА_3 та одна із співвласників квартири, яка показала, що кошти від продажу квартири за спільною згодою вони віддали ОСОБА_3 на придбання нової квартири.

04 грудня 2012 року ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 147430 грн. поклав на депозит в ПАТ КБ «Надра», що підтверджується договором строкового банківського вкладу (депозиту) №1532568 від 04 грудня 2012 року.

18 грудня 2012 року вищезазначений депозитний вклад було достроково розірвано ОСОБА_3 і кошти в сумі 147430 грн. перераховано на його картковий рахунок, що вбачається із довідок про рух коштів по банківському рахунку, які під час розгляду справи надав ПАТ КБ «Надра» (а.с.106, а.с.144).

24 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб.

24 січня 2013 року ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу придбав квартиру АДРЕСА_1 за 111982 грн., яка є предметом позову.

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 01 липня 2015 року (справа № 6-612цс15) і постанові від 25 листопада 2015 року (справа № 6-2333цс15), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

У відповідності до ч. 3 ст. 10; ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 60 СК України презюмує, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові та жінці на праві спільної сумісної власності, якщо належними та допустимими доказами не буде доведено, що це майно набуте одним із подружжя за особисті кошти.

Отже, саме на сторону, яка заперечує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, покладається обов'язок довести протилежне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 придбав спірну квартиру під час шлюбу з ОСОБА_1 Однак, враховуючи, що до придбання квартири сторони перебували у шлюбі лише один місяць, та оцінюючи надані сторонами докази, зокрема свідоцтво про право власності ОСОБА_9 та його родичів на квартиру АДРЕСА_4, договір купівлі-продажу цієї квартири від 16 листопада 2012 року, банківські дані про відкриття ОСОБА_3 04 грудня 2012 року депозиту на суму 147430 грн. та отримання ним цих коштів 18 грудня 2012 року - перед укладенням договору купівлі-продажу спірної квартири за ціною 111982 грн., показання свідка ОСОБА_8, яка підтвердила, що кошти від продажу квартири АДРЕСА_4 отримав ОСОБА_3, який поклав їх на депозит, а потім за ці ж кошти купив спірну квартиру, а також відсутність доказів про істотне збільшення вартості спірної квартири внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, суд дійшов висновку, що квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 придбав за особисті кошти. А тому, спірна квартира є його особистою приватною власністю.

Посилаючись на те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_1 не заперечувала того факту, що за місяць спільного проживання вони не заробили коштів на придбання квартири, й вказувала, що 50000 грн. на придбання квартири їй подарувала тітка ОСОБА_6, а решту коштів надав ОСОБА_3

На підтвердження факту витрат особистих коштів в сумі 50000 грн. на придбання спірної квартири ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів.

Не є такими доказами й показання свідка ОСОБА_10, яка є матір»ю ОСОБА_1, та яка показала, що вона на підставі довіреності від 14 вересня 2009 року отримувала декілька років пенсію своєї сестри ОСОБА_6, яка проживає в Криму, складала цю пенсію й з цих коштів за згодою ОСОБА_6 дала дочці 50000 грн. на придбання спірної квартири, та свідка ОСОБА_6 - тітки ОСОБА_1, яка підтвердила показання ОСОБА_10, та пояснила, що грошові кошти в сумі 50000 грн. - це подарунок від неї для ОСОБА_1

Відповідно до положень ч.1 ст.717, ч.1 ст.718 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Частина 5 статті 719 ЦК України встановлює спеціальну вимогу щодо форми договору дарування валютних цінностей у розмірі, який перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Договори дарування, що перевищують зазначений розмір, укладаються в письмовій формі з обов'язковим нотаріальним посвідченням.

При цьому, до валютних цінностей згідно з Декретом Кабінету

Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного

контролю" належить, зокрема валюта України - грошові знаки у вигляді банкнот, казначейських білетів, монет і в інших формах, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території України.

ОСОБА_1 не надала суду жодних належних та допустимих доказів, які б достовірно вказували на те, що витрачені на придбання спірної квартири 50000 грн. є її особистими коштами, які вона отримала в подарунок.

Натомість, надані ОСОБА_3 письмові докази свідчать про те, що спірна квартира придбана ним за особисті кошти, які він виручив від продажу належної йому та його родичам на праві власності квартири АДРЕСА_4.

З огляду на викладене, суд вважає, що зустрічний позов ОСОБА_3 слід задовольнити та визнати за ним право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1.

Оскільки задоволення зустрічного позову виключає можливість задоволення первісного позову ОСОБА_1 про поділ спірної квартири, як майна подружжя, тому в задоволенні цього позову їй слід відмовити.

Оскільки зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі, тому на підставі ст.88 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 слід стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору на суму 1119 грн. 82 коп.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на квартиру задоволити.

Визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1119 грн. 82 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянтинівський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя