У х в а л а

іменем україни

25 жовтня 2017року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Дзержинську Донецької області про встановлення факту перебування на утриманні померлого від нещасного випадку, стягнення страхових виплат, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Дзержинську Донецької області на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 19 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 10 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилався на те, що з грудня 2000 року разом зі своєю матір'ю ОСОБА_4 проживали однією сім'єю з ОСОБА_5, мали з ним сумісний побут та вели спільне господарство. ОСОБА_5 утримував його та піклувався про нього.

ОСОБА_5 працював забійником на відбійних молотках дільниці № 89-1160 і помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року від отриманих травм на виробництві у зв'язку з нещасним випадком, який стався 6 лютого 2012 року.

Вказував, що вважав ОСОБА_5 вітчимом, той утримував та піклувався про нього, приймав участь в сімейних витратах, сплачував його навчання та лікування, виховував його; вирішував всі матеріальні витрати родини позивача, проводив разом із ними відпочинок.

Посилаючись на те, що він є інвалідом ІІ групи та фактично перебував на утриманні ОСОБА_5, після уточнення позовних вимог просив встановити факт, що він був членом сім'ї загиблого ОСОБА_5; зобов'язати відповідача провести нарахування та виплатити щомісячні страхові платежі, одноразову страхову виплату у зв'язку зі смертю ОСОБА_5, одноразову допомогу як особі, яка перебувала на утриманні загиблого; зобов'язати відповідача провести індексацію щомісячних сум відшкодування шкоди, стягнути суму компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою сум відшкодування шкоди та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 19 листопада 2015 року позов задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_3 був членом сім'ї ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та перебував на його утриманні з 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року; зобов'язано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Дзержинську Донецької області на відшкодування шкоди у зв'язку із втратою годувальника на користь ОСОБА_3 здійснити одноразову страхову виплату в розмірі п'ятирічного заробітку в сумі 438 372,60 грн, виплатити одноразову допомогу у розмірі річної заробітної плати 87 674,52 грн, виплатити щомісячні страхові платежі у розмірі 2 739,83 грн; зобов'язано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Дзержинську Донецької області провести індексацію щомісячних платежів у відшкодування шкоди на користь ОСОБА_3, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Стягнено з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Дзержинську Донецької області на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 10 лютого 2016 року рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 19 листопада 2015 року скасовано в частині стягнення моральної шкоди, у задоволенні позову в цій частині відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Дзержинську Донецької області, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення у частині, в якій позов задоволено, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову про встановлення факту, що позивач був членом сім'ї ОСОБА_5, та зобов'язання відповідача у зв'язку з цим провести відповідні страхові виплати, суд першої інстанції, з яким погодився у цій частині апеляційний суд, виходив з доведеності позовних вимог та того, що ОСОБА_3 був членом сім'ї ОСОБА_5 і будучи інвалідом ІІ групи і перебуваючи на утриманні померлого, має право на отримання зазначених у позовній заяві сум.

Такі висновки є передчасними.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року від нещасного випадку на виробництві помер ОСОБА_5

На час смерті ОСОБА_5 позивачу ОСОБА_3, який є сином ОСОБА_6 , виповнилось 12 років.

Також судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Донецької області від 21 червня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_5 відмовлено.

Так, ст. 28 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачено перелік страхових виплат, які Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 33 цього Закону у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Отже, за змістом зазначених норм законодавства право на отримання після смерті потерпілого вказаних виплат виникає за наявності двох обставин: належності до складу сім'ї померлого з урахуванням відповідних положень СК України та факту перебування на його утриманні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині встановлення факту родинних відносин, ОСОБА_3 посилався на те, що він вважав ОСОБА_5 вітчимом, той брав активну участь у його вихованні та утриманні, тобто ОСОБА_3 обґрунтовував свої вимоги в частині визнання членом сім'ї померлого нормами сімейного права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди виходили з підставності таких позовних вимог.

Проте при цьому судами не враховано наступне.

Обов'язок утримувати дитину покладено, насамперед, на батьків дитини (глава 15 СК України).

Виникнення прав та обов'язків батька щодо утримання дитини ґрунтуються на біологічному походженні від нього, що має бути засвідчене державним органом у встановленому порядку (ст. 121 СК України), або у разі наявності відповідного спору про походження дитини - на підставі рішення суду, яким визначається батьківство на підставі будь-яких відомостей, які засвідчують походження дитини.

Встановлення обставин батьківства щодо дитини, походження якої не засвідчено державним органом у встановленому законом порядку, або між батьками, які не перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, відбувається з дотриманням норм ст. 125-140 СК України.

Позивач посилався на те, що вважав померлого ОСОБА_5 вітчимом, адже той його утримував та брав участь у його вихованні.

Судами попередніх інстанцій не враховано зміст рішення апеляційного суду Донецької області від 21 червня 2012 року. Цим рішенням, постановленим за позовом ОСОБА_6, яка є матір'ю позивача ОСОБА_3, у задоволенні її позову про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_5 відмовлено.

Обов'язок з утримання дитини виникає у біологічного батька; у разі, коли особа не має біологічного зв'язку із дитиною, обов'язок з утримання дитини може виникати в усиновлювача, або опікуна (піклувальника), або такий обов'язок може виникати в іншому випадку, коли ця особа перебуває у зареєстрованому шлюбі з матір'ю цієї дитини.

Немає даних і про біологічний зв'язок між позивачем та ОСОБА_5

З урахуванням наведених обставин саме по собі посилання на той факт, що ОСОБА_5 утримував ОСОБА_3, не може бути підставою для визнання останнього членом сім'ї потерпілого, який перебував на його утриманні, з подальшим призначенням страхових виплат, передбачених ст. 28 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», оскільки на час смерті ОСОБА_5 позивач був малолітньою дитиною, мав матір - ОСОБА_6, і будь-яких сімейних відносин між його матір'ю та ОСОБА_5 встановлено не було.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, невірно установив характер спірних правовідносин, невірно обрав норму права, яка підлягає застосуванню, та ухвалив передчасне рішення про задоволення позову.

Апеляційний суд, у порушення вимог статей 303, 315 ЦПК України, у достатній мірі не перевірив доводів апеляційної скарги, у рішенні не зазначив конкретні обставини й факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін в частині встановлення факту перебування на утриманні та призначення і стягнення страхових виплат.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню в цій частині з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених частиною другою статті 338 ЦПК України.

Рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди заявником не оскаржено.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Дзержинську Донецької області задовольнити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 19 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 10 лютого 2016 року в частині вирішення позовних вимог про встановлення факту, який має юридичне значення, і покладення на відповідача обов'язку з відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника, одноразової страхової виплати, одноразової допомоги, щомісячних страхових платежів та їх індексації скасувати з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Є.П.Євграфова О.І.Євтушенко С.О.Карпенко Г.І.Мостова