Справа № 310/8327/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Мазняк О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у якому зазначила, що згідно договору купівлі-продажу від 13.09.2002 року вона придбала 1/2 частину житлового будинку по вул. Дюміна,113 в м. Бердянську за кошти її дочки ОСОБА_3 На момент укладення договору купівлі-продажу вона перебувала в шлюбі з відповідачем, а тому прописала його в належній їй частині житлового будинку 01.04.2003 року. ОСОБА_2 виїхав до Російської Федерації і не проживає в належній їй частині житлового будинку з 09 березня 2013 року, участі в утриманні будинку не приймає. Реєстрація відповідача в житловому приміщенні позбавляє її можливості повністю розпоряджатися її власністю. Просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування належним їй житлом, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач вимоги підтримала і просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Згідно договору купівлі-продажу від 13.09.2002 року ОСОБА_4 продала ОСОБА_1 1/2 частину житлового будинку по вул. Дюміна,113 в м. Бердянську (а.с.6).

Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано в КПТІ виконавчого комітету Бердянської міської ради за ОСОБА_1 27 вересня 2002 року (а.с.6).

Із копії паспорта позивача видно, що вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 25.06.1993 року (а.с.4-5).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвали шлюб 02 березня 2013 року (а.с.11).

Згідно заяви від 07.02.2013 року, яка посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_5, ОСОБА_2 дав свою згоду на дарування його дружиною ОСОБА_1 1/2 частини житлового будинку по вул. Дюміна,113, здобутого ними під час знаходження в зареєстрованому шлюбі. З діями дружини, які відповідають інтересам сімї, він повністю згоден та не має заперечень проти оформлення договору дарування зазначеного вище нерухомого майна. Умови договору дарування йому відомі. Зміст ст. ст. 60,65 Сімейного кодексу України йому нотаріусом розяснено (а.с.33). Із зазначеної заяви слідує, що відповідач визнавав спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином, судом встановлено, що право власності на 1/2 частину житлового будинку по вул. Дюміна,113 в м. Бердянську набуто позивачем в період шлюбу з відповідачем ОСОБА_2

За ст. 22 КпШС України майно, що нажито подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.

Аналізуючи надані позивачем докази, судом встановлено, що позивач та відповідач у період шлюбу за договором купівлі-продажу придбали квартиру, яка була зареєстрована за позивачем, але виходячи з сенсу ст. 22 КпШС України вона є спільною сумісною власністю позивача та відповідача.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користуванням цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України та передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Перешкоджання власнику щодо вільного користування своїм майном заборонено ст. 41 Конституції України де вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Суд вважає, що за встановлених обставин підстави для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним нерухомим майном відсутні, оскільки вимоги про позбавлення власника майна права цим майном користуватися суперечать діючому законодавству України.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 383, 405 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. 22 КпШС України, ст. 150 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя