АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1468/17 Справа № 206/1193/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся Н.Є.
Категорія 20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Гулієву М.І.о.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2016 року, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення законним, таким, що повинне бути залишене без змін, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала згідно свідоцтва про право власності від 16 червня 1995 року. на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

28 липня 2003 року на підставі довіреностей від імені наведених співвласників, посвідчених нотаріусом Вязінського нотаріального округу Володимирської області РФ, між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровськ від 21.04.2006 року, яке набрало законної сили, за позовом ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, визнано недійсними довіреності № 1272 та № 1273 від 15.02.2002 року, посвідчені від імені ОСОБА_8 та ОСОБА_7, та визнано недійсним зазначений договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири.

Всупереч цьому рішенню 10 жовтня 2007 року ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 придбала за договором купівлі-продажу спірну квартиру за 404 000гривень з реєстрацією права власності за ОСОБА_2 на квартиру та реєстрацією у даній квартирі осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10

24 грудня 2012 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровськ визнано недійсним договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_11Л в частині 1/2 спірної квартири., визнано за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 право спільної власності на 1/2 частину квартири, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 202 000 гривень. Апеляційним судом Дніпропетровської області від 01 березня 2013 року це рішення скасовано в частині визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним з висновком, що позивачі за вказаними обставинами можуть предявити віндикаційний позов, в іншій частині, зокрема, щодо стягнення суми 202 000 гривень,- рішення було залишено без змін.

Вказані рішення суду мають преюдиційний характер, оскільки ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 березня 2013 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2013 року.

Крім того, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2013 року відмовлено у позові ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння і визнання права власності. Переглядаючи дане рішення, апеляційний суд Дніпропетровської області своїм рішенням від 19 грудня 2013 року рішення районного суду скасував, задовольнив позов в частині витребування з володіння ОСОБА_2, ОСОБА_4 ? частини спірної квартири та скасував реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на ? частини квартири.

На підставі рішень Самарського суду від 24 грудня 2012 року та Апеляційного суду від 01 березня 2013 року державним виконавцем 10 лютого 2014 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 202 000 грн., а на підставі рішення апеляційного суду від 01 березня 2013 року виконавче провадження закінчено без виконання рішення про стягнення суми 202 000 грн., в звязку з чим ОСОБА_2 оскаржила дії виконавчої служби.

Переглядаючи ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року, якими відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_12 на дії виконавчої служби, та залишаючи дані ухвали без змін, - Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своїй Ухвалі зазначив, що рішення Самарського районного суду від 24 грудня 2012 року (на виконання якого було видано виконавчий лист і відкрито виконавче провадження) в частині позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу було скасоване апеляційним судом та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, а оскільки рішення суду в указаній частині включало як визнання недійсним оспорюваного договору так і стягнення на користь ОСОБА_12 коштів в порядку ст. 216 ЦК України, то після відмови судом апеляційної інстанції у задоволенні позову ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відсутні підстави для стягнення спірної суми, у звязку із чим державним виконавцем вірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Наведене давало законні підстави ОСОБА_12 заявити позовні вимоги про стягнення суми 202 00грн.

Розглядаючи заявлені по справі, що нині переглядається апеляційним судом, позовні вимоги ОСОБА_12 до ОСОБА_3 про стягнення основної суми 202 000,00 грн., - районний суд вірно виходив із наведених вище обставин та рішень судів, на підставі яких обґрунтовано вважав, що ОСОБА_12 як така, що придбала спірну квартиру у ОСОБА_3 за 404 000,00 грн., після витребування у неї за рішеннями судів половини цієї квартири на користь власників даної половини ОСОБА_7Р та ОСОБА_8 за правилами ст.216 ЦК України має право на стягнення з ОСОБА_3 наведеної суми,. яка незаконно продала цю ? частину квартири у 2007 році після наявного судового рішення 2006 року, яким фактично було поновлено право власності на ? частину за ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно ухвалено рішення за статтею 216 ЦК України, яка містить правові наслідки недійсності правочину, в тому числі, реституцію, в той час як договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 не був визнаний недійсним, а також доводи про незалучення ОСОБА_3А до розгляду справи за віндикаційним позовом та наслідки, передбачені ч.2 ст.660 ЦКУ, - не можна визнати обґрунтованими, оскільки норма 216 ЦК вірно застосована райсудом як наслідок недійсності первинного правочину, визнаного недійсним в ? частині за рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровськ від 21.04.2006 року, з врахуванням, що визнання послідуючих правочинів недійсними, зокрема, правочину між ОСОБА_3 та ОСОБА_12, законом не вимагалось

Твердження апелянта про придбання ОСОБА_12 квартири за іншу ціну, ніж встановлена судом, не можуть прийматись до уваги, оскільки єдиним належним доказом ціни проданої нерухомості вважається договір купівлі-продажу, згідно якого така ціна складає 404 000грн., значить половина її 202 000 грн. Дану суму з врахуванням усих встановлених обставин справи райсуд правильно стягнув з відповідачки.

Враховуючи наведене та перевіривши усі доводи апеляційної скарги, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_13