УхвалА

іменем україни

10 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до Міністерства аграрної політики та продовольства України,державного підприємства «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві», третя особа - ОСОБА_5, про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що згідно наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 17 жовтня 2014 року його було призначено на посаду виконуючого обов'язки начальника державного підприємства «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві»( далі - ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві». Після призначення на указану вище посаду він приймав участь у конкурсі на відбір керівника ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві». Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23 липня 2015 року ОСОБА_5 було призначено на посаду директора ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві» шляхом укладання із ним контракту, як з переможцем конкурсного відбору. Цим же наказом його, позивача, було звільнено з посади виконуючого обов'язки керівника ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Позивач вважав, що звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є незаконним, проведено з порушенням норм трудового законодавства, оскільки його звільнено під час знаходження у щорічній відпустці, строкового трудового договору з Міністерством аграрної політики та продовольства України він не укладав. Крім того, конкурсний відбір керівника ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві» був проведений з порушенням норм чинного законодавства.

Ураховуючи викладене та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просив суд визнати його звільнення з посади виконуючого обов'язки начальника ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві» незаконним та поновити його на цій посаді, скасувати наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23 липня 2015 року.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 12 травня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано незаконним звільнення ОСОБА_4 з посади виконуючого обов'язки начальника ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві». Поновлено ОСОБА_4 на указаній посаді. Скасовано наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23 липня 2015 року в частині звільнення ОСОБА_4 з посади виконуючого обов'язки начальника державного підприємства «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві». У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення п. 21 ст. 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2008 року № 777 «Про проведення конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки», дійшов до правильного висновку про те, що звільнення позивача з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України роботодавцем здійснено з дотриманням норм трудового законодавства та без порушення трудових прав позивача у зв'язку з укладання із ОСОБА_5 контракту, як переможцем конкурсного відбору на посаду керівника ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві».

Указаний висновок суду відповідає роз'ясненням, наданими судам у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» про те, що при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази того, що сторони трудового договору вчиняли будь-які дії, спрямовані на продовження строку дії трудового договору.

Доводи касаційної скарги про те, що трудові відносини є продовженими на невизначений строк (ст. 39-1 КЗпП України), є безпідставними.

Інші доводи касаційної скарги висновку суду не спростовують, на законність судовогорішення не впливають, в основному стосуються переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник В.І. Журавель С.П. Штелик