АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: ОСОБА_2,

суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участі секретаря: Григор»євої В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду із позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути моральну шкоду в розмірі 15 000грн. (а. с. а. с. 16-20, 39-40).

В обґрунтування позову зазначила, що вона та відповідач, з червня 2010 р. по грудень 2010 р. вели спільне життя без укладення шлюбу.

Від цих стосунків сторони мають доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1

Після того, як відповідач дізнався про її вагітність та те, що вона є сиротою, покинув її. У неї стався нервовий зрив та загроза викидня. Позивачка тривалий час перебувала у депресії, довго не могла знайти роботу, харчувалась нерегулярно та не в повній мірі, що негативно вплинуло на її фізичний та моральний стан.

Після народження дитини, відповідач не приймає участі у її вихованні та утриманні, хоча донька бажає спілкуватися з батьком. 31.12.2015 р. відповідач взагалі виставив доньку за двері, після чого у позивачки стався нервовий зрив , вона довго лікувалась.

Своїми діями відповідач завдав позивачці моральних та фізичних страждань, які негативно позначились у її житті.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2016 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що батьком малолітньої ОСОБА_7, 20.03.2011р.народження є відповідач ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Кіровським відділом ДРАЦС ДМУЮ у Дніпропетровській області (а.с. № 9).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2016р., яке 26.09.2016р. набрало законної сили, з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку ( доходу) відповідача до досягнення донькою повноліття (а.с.№7-8).

Позивачка посилалася на те, що своїми діями відповідач їй завданні моральні та фізичні страждання, які негативно вплинули на її життя та життя дитини. Щоденні думки та спогади про наслідки того, що відповідач покинув її вагітну, не турбувався про неї під час вагітності та пологів, залишив її одну з проблемами на самоті, нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість - все це негативно вплинуло на душевний та психологічний стан позивачки.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р., в позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями та бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При недотриманні позивачем зазначених вимог настають наслідки, передбачені ст. 139 ЦПК України в редакції 1963р., тобто наслідки подання позовної заяви, що не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

У розумінні ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Однак, позивачка по справі не надала жодного доказу щодо підтвердження завдання моральної шкоди відповідачем.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р., розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову у позові, дійшов до вірного висновку про те, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених в позові (довідок з лікарні про ускладнення під час пологів, загрозу викидня, перебування на обліку у лікарів з приводу порушення сну, нервозності, дратівливості, тощо).

Зясувавши в достатньому повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: