07 квітня 2017 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційного банку Правекс-Банк до ОСОБА_1 Фрідріха Йосифовича, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
Публічне акціонерне товариство комерційний банк Правекс-Банк звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 Фрідріха Йосифовича, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Пунктом 1.2. Кредитного договору встановлено, що кредит надається позичальникові терміном з 26 березня 2008 року до 26 березня 2015 року зі сплатою 11,99 відсотків річних.
31 серпня 2009 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 1579-006/08Р від 26 березня 2008 року, яким Кредитний договір № 1579-006/08Р було викладено у новій редакції. Згідно Кредитного договору № 1579-002/09Р, нова редакція Кредитного договору № 1579-006/08Р, банк надав позичальнику кредит у національній валюті на загальну суму 260226 гривень, цим же договором було змінено відсоткову ставку, яка складає 15 відсотків річних.
Пунктом 4.4. Кредитного договору, з врахуванням внесених змін, передбачено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 3884 гривень щомісяця до 10-го числа наступного місяця.
Відсотки за користування кредитом відповідно до пункту 4.5 (4.2.) Кредитного договору підлягають сплаті позичальником щомісяця у строк до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент припинення дії Кредитного договору, зазначеного у пункті 1.2. Кредитного договору.
Після закінчення строку повернення кредиту, станом на 15 червня 2015 року відповідачем неналежним чином виконуються зобовязання за Кредитним договором щодо сплати щомісячних внесків за кредитом та процентів за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 670243,74 гривні, у тому числі: заборгованість за кредитом 198082,00 гривень; заборгованість за процентами 161763,23 гривень; неустойка (пеня) за кредитом 172164,97 гривень; неустойка (пеня) за процентами 138233,54 гривень.
Пунктом 10.1 Кредитного договору передбачено, що за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної у пункті 1.2. Кредитного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.
З метою забезпечення належного виконання зобовязання та захисту майнових інтересів позивача, як кредитодавця на випадок порушення зобовязання ОСОБА_1 Фрідріхом Йосифовичем, як позичальником, 26 березня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 1579-006/08Р.
31 серпня 2009 року у звязку із внесенням змін до кредитного договору між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір про внесення змін та доповнень до договору поруки, посвідченого 26 березня 2008 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 634, згідно із яким поручитель зобовязався нести солідарну майнову відповідальність перед позивачем за виконанням ОСОБА_1 Фрідріхом Йосифовичем своїх зобовязань за Кредитним договором № 1579-002/09Р (п. 1.1.).
Враховуючи вищенаведене представник позивача просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 Фрідріха Йосифовича та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку Правекс-Банк заборгованість за кредитним договором № 1579-053/07Р від 2 жовтня 2007 року у розмірі 670243,74 гривні, у тому числі: заборгованість за кредитом 198082,00 гривень; заборгованість за процентами 161763,23 гривень; неустойка (пеня) за кредитом 172164,97 гривень; неустойка (пеня) за процентами 138233,54 гривень, а також судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3654,00 гривні та за забезпечення позову у розмірі 121,80 гривень.
В судове засідання представник позивача публічного акціонерного товариства комерційного банку Правекс-Банк не зявився, подав на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача від 6 квітня 2017 року, в якій повідомляє, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, укласти мирову угоду не бажає, просить розглянути цивільну справу без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи ПАТ КБ Правекс-Банк не заперечує.
Відповідачі ОСОБА_1 Фрідріх Йосифович та ОСОБА_2 у судове засідання повторно не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. На підставі наведеного суд керуючись ч.1 ст.224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Представник відповідачів ОСОБА_1 Фрідріха Йосифовича та ОСОБА_2, ОСОБА_4 подала на адресу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області клопотання про застосування строку позовної давності та зменшення пені від 30 листопада 2016 року.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Пунктом 1.2. Кредитного договору встановлено, що кредит надається позичальникові терміном з 26 березня 2008 року до 26 березня 2015 року зі сплатою 11,99 відсотків річних. 31 серпня 2009 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 1579-006/08Р від 26 березня 2008 року, яким Кредитний договір № 1579-006/08Р було викладено у новій редакції. Згідно Кредитного договору № 1579-002/09Р, нова редакція Кредитного договору № 1579-006/08Р, банк надав позичальнику кредит у національній валюті на загальну суму 260226 гривень. Згідно пункту 1.2. Кредитного договору № 1579-002/09Р, кредит надається позичальникові терміном з 26 березня 2008 року до 26 березня 2015 року. З 31 серпня 2009 року відсоткова ставка складає 15 відсотків річних.
З метою забезпечення належного виконання зобовязання та захисту майнових інтересів позивача, як кредитодавця на випадок порушення зобовязання ОСОБА_1 Фрідріхом Йосифовичем, як позичальником, 26 березня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 1579-006/08Р.
31 серпня 2009 року у звязку із внесенням змін до кредитного договору між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір про внесення змін та доповнень до договору поруки, посвідченого 26 березня 2008 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 634, згідно із яким поручитель зобовязався нести солідарну майнову відповідальність перед позивачем за виконанням ОСОБА_1 Фрідріхом Йосифовичем своїх зобовязань за кредитним договором № 1579-002/09Р (п. 1.1.).
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 Фрідріх Йосифович взяті на себе зобовязання по вищевказаному договорі порушив, оскільки не погасив в установлений строк заборгованість по кредиту та по відсотках.
З розрахунку заборгованості за кредитним договором від 26 березня 2008 року № 1579-002/09Р, вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість перед банком в сумі 670243,74 гривні, у тому числі: заборгованість за кредитом 198082,00 гривень; заборгованість за процентами 161763,23 гривень; неустойка (пеня) за кредитом 172164,97 гривень; неустойка (пеня) за процентами 138233,54 гривень.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст. ст.530, 631 ЦК України). Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності повязаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.
Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).
У зобовязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. кредитного договору від 26 березня 2008 року № 1579-002/09Р (нова редакція Кредитного договору №1579-006/08Р), ОСОБА_1 Фрідріх Йосифович 26 березня 2008 року отримав кредит в національній валюті на загальну суму 260226 гривень терміном до 26 березня 2015 року. Відповідно до графіка, викладеного у пункті 4.4. кредитного договору № 1579-002/09Р (з урахуванням внесених змін), позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 3884 гривні щомісяця до 10-го числа наступного місяця.
Відсотки за користування кредитом відповідно до пункту 4.5 (4.2.) Кредитного договору підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у термін до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент припинення дії кредитного договору, вказаного у пункті 1.2. кредитного договору.
Тобто, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.
Оскільки умовами кредитного договору (орієнтовним графіком щомісячних платежів по кредиту (в валюті кредиту гривня) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами кредитного договору погашення кредиту повинно здійснюватись рівними частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.
У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.
Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14 та від 18 червня 2014 року №6-61цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.
Крім того, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 1579-002/09Р укладено на строк до 26 березня 2015 року, при цьому сторони встановили строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів: погашення заборгованості за кредитом щомісяця до 10-го числа наступного місяця; відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у термін до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент припинення дії кредитного договору, вказаного у пункті 1.2. кредитного договору (пункти 4.4., 4.5. договір від 31 серпня 2009 року про внесення змін до кредитного договору).
Згідно пункту 9.1. договору від 31 серпня 2009 року про внесення змін до кредитного договору, банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати належних відсотків і передбачених даними договором штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, заподіяних банкові внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов даного договору, а позичальник зобовязаний повернути банку суму заборгованості, що залишилася, за кредитом, сплатити належні відсотки і штрафні санкції, а також відшкодувати заподіяні банку збитки, зокрема у таких випадках: якщо позичальник порушує терміни платежів, установлені даним договором (п.п. 4.4., 4.5.); при виникненні обставин, що ставлять під загрозу своєчасність погашення заборгованості за кредитом і/або сплату відсотків. Пунктом 9.2. договору від 31 серпня 2009 року про внесення змін до кредитного договору № 1579-002/09Р встановлено, що шляхом підписання даного договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та /або за сплатою відсотків за користування кредитом, строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2. даного договору, припиняється достроково на 10 день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.
Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором від 26 березня 2008 року № 1579-002/09Р здійснено позичальником 10 грудня 2010 року.
Публічне акціонерне товариство комерційний банк Правекс-Банк звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 Фрідріха Йосифовича, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором 3 вересня 2015 року.
Представник відповідачів ОСОБА_1 Фрідріха Йосифовича та ОСОБА_2, ОСОБА_4 у поданому на адресу Ужгородського міськрайонного суду клопотанні про застосування строку позовної давності та зменшення пені від 30 листопада 2016 року, просить застосувати до позовних вимог у частині стягнення пені за кредитним договором строк позовної давності та відмовити у стягненні пені повністю з врахуванням матеріального стану, і того факту, що позивачу не завдано збитків внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором.
Частиною 1 статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог и про стягнення неустойки (штрафу, пені). Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 ЦК України). Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).
Так, під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобовязання, передбаченого договором. Отже, основне зобовязання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору.
За змістом частин 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Отже, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.
Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 02 листопада 2016 року № 6-1174цс16, від 09 листопада 2016 року № 6-2251цс16, від 16 листопада 2016 року № 6-900цс16, які відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Разом з тим, суд констатує, що повідомлення про дострокове повернення кредиту відповідачу надіслано не було, таке в матеріалах справи відсутнє. Отже, передбачений умовами договору кредиту строк підлягає обрахуванню щодо заборгованості по щомісячним платежам (згідно графіку) з дня виникнення прострочки (несплати) по кожному із них, а щодо вимоги про дострокове повернення кредиту з дня заявлення цієї вимоги.
Така позиція узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України, а саме постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, в постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 та інших.
Отже, якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні за загальним правилом застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до позичальника про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
З наявного у справі розрахунку заборгованості ПАТ КБ Правекс-Банк слідує, що останній платіж в рахунок погашення кредиту та відсотків за кредитним договором від 26 березня 2008 року № 1579-002/09Р, здійснено позичальником 10 грудня 2010 року.
При цьому, загальна сума предявлена банком до стягнення з позичальника включає й суми щомісячних прострочених платежів, що виникли за межами трирічного строку позовної давності.
Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року по справі № 6-53цс14 зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчинити не може. У даному випадку вказаний строк сплив, а повідомлення про порушення позичальником кредитного договору поручителю не надсилалось.
Крім цього, відповідно до постанови Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.
Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми, як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для відповідача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який в декілька разів перевищує заборгованість спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22.11.1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України.
З врахуванням положень п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, наведеного вище, суд вважає, що пеню за несвоєчасну сплату кредиту та пеню за несвоєчасну сплату відсотків слід нарахувати в тому розмірі, яка склалася у боржника протягом одного року до звернення до суду з позовом, стягнувши таку у гривнях, згідно поданого позивачем розрахунку заборгованості.
Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України - рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.
Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищезазначені положення чинного процесуального законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків якщо інше не встановлено договором поруки.
Таким чином загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню за кредитним договором № 1579-002/09Р від 26 березня 2008 року, складає 318983,10 гривень.
Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
У відповідності до вимог статті 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з ОСОБА_1 Фрідріха Йосифовича та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку Правекс-Банк судові витрати у розмірі 3775,80 гривень. Та стягнути солідарно з ОСОБА_1 Фрідріха Йосифовича та ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 1008,95 гривень.
Відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів і постановляє заочне рішення.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 256 - 258, 525 - 527, 530, 554, 555, 625, 629, 1049, 1054 ЦК України, статтями 4, 5, 10, 14, 60, 88, 169, 208, 209, 213, 215, 224-226, 293, 294 ЦПК України, суд -
Позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційного банку Правекс-Банк до ОСОБА_1 Фрідріха Йосифовича, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 Фрідріха Йосифовича (ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2) на користь держави судові витрати у розмірі 1008,95 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_5