УХВАЛА

про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу

05.04.2017 року Провадження № 2-н/425/34/17

Справа № 425/869/17

місто Рубіжне Луганської області

Суддя Рубіжанського міського суду Луганської області Мирошникова О.Ш., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати з Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Сєвєродонецьк», -

встановив:

04 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Сєвєродонецьк» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги в розмірі 10862,21 гривні та суми середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати з 18.10.2016 року по 04.04.2017 року в розмірі 44370,36 гривень.

Виходячи з положень частини другої статті 95 Цивільного процесуального кодексу України із заявою про видачу судового наказу може звернутись особа, якій належить відповідне право вимоги.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Відповідно пунктів 1 та 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо: заявлено вимогу, не передбачену статтею 96 цього Кодексу; із заяви та поданих документів вбачається спір про право.

У пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» зазначено, що наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК України), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України).

У пункті 12 зазначеної Постанови вказано, що якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини першої статті 96 ЦПК України), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати»). До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання. При цьому частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України визначено, що працівник має право звернутися до суду з вимогою про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 367 ЦПК України судовий наказ про виплату заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню, а згідно з частиною другою цієї статті суд має право допустити негайне виконання судового наказу в разі стягнення всієї суми заборгованості із заробітної плати.

Так із документів доданих до заяви вбачається, що заявник має докази її перебування у трудових відносинах із КП «Міжнародний аеропорт «Сєвєродонецьк», але не має жодних документів, які б вказували на розмір нарахованої заявнику, але не виплаченої заробітної плати та компенсації за несвоєчасну її виплату окремо по кожній складовій заробітної плати із зазначенням періоду заборгованості та розрахунку компенсації.

Суддею враховано, що заявник додала до заяви довідку КП "Міжнародний аеропорт "Сєвєродонецьк" № 13-17 від 27.03.2017 року про загальну суму заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги станом на 27.03.2017 у розмірі 10861,21 гривень, однак в цій довідці не зазначено розміру нарахованої заробітної плати, компенсації за порушення строків її виплати, окремо по кожній статті із вказівкою періоду такої заборгованості.

Відсутність зазначення у довідці розміру нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, окремо по кожній статті, із вказівкою періоду такої заборгованості, свідчить на розсуд судді про наявність спору про право, тому слід відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_1 в частині вимог щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та стягнення компенсації за порушення строків її виплати, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України.

В частині вимог про стягнення компенсації за невикористану відпуску суддя вважає, що у прийнятті заяви також слід відмовити, але з іншої підстави - у звязку із тим, що такі вимоги не підлягають розгляду у порядку наказного провадження відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 100 ЦПК України.

На виконання вимог, передбачених ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суддя розяснює заявнику наслідки відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу, зазначені у ч. 2 ст. 101 ЦПК України відповідно до якої відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою та заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні.

Керуючись ст. ст. 100, 101, 209, 210 ЦПК України, суддя -

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Сєвєродонецьк» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя (підпис) О.Ш. Мирошникова

Копія ухвали згідно з оригіналом, яка зберігається у справі № 425/869/17. Ухвала не набрала законної сили.

Суддя О.Ш. Мирошникова секретар Кулішова О.С.