Справа № 308/1944/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.10.2017 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Світлик О.М.,

при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про зміну черговості спадкування, усунення від права спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про зміну черговості спадкування, усунення від права спадкування за законом та визнання права власності в порядку спадкування.

Свої вимоги мотивує тим, що 19.07.2015 року померла її племінниця - ОСОБА_5, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 191032 від 20.07.2015 року. Померла ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. АДРЕСА_1, що підтверджується паспортом серії ВР 317331.

Вказує, що після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно у вигляді квартири за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 30. 03.1994 року.

Зазначає, що померла ОСОБА_5 не складала заповіт, тому спадкування повинно відбуватися за законом.

У померлої ОСОБА_5 спадкоємці першої черги відсутні, оскільки мати ОСОБА_6 померла літом 2010 року, батько ОСОБА_7 помер у 2000 році, дітей не було, а її чоловік ОСОБА_8 помер 10.02.2005 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ№ 000251 від 04.03.2005 року.

Стверджує, що у померлої ОСОБА_5 із спадкоємців другої черги є тільки рідний брат ОСОБА_9 (відповідач). Інші спадкоємці другої черги відсутні.

Пояснює, що вона - ОСОБА_3, відповідно до ст. 1263 ЦК України, являється спадкоємцем третьої черги померлої ОСОБА_5, при цьому її родинні звязки із померлою ОСОБА_5 підтверджуються наступним:

- у її батьків, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, народилися дві доньки, її сестра - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії ЯФ № 241682 від 06.05.1949 року та вона - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії ЯВ № 210824 від 28.06.1957 року;

19.11.1958 року вона - ОСОБА_13, одружилася з ОСОБА_14, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії ЩЗ № 025848 від 19.11.1958 року, та змінила прізвище з «Присяжнюк» на «Куцева»;

08.08.1951 року її сестра ОСОБА_15 одружилася з ОСОБА_7 та змінила прізвище з «Присяжнюк» на «Парчак», що підтверджується написом, який здійснив виконавчий комітет Вінницької міської ради на Свідоцтві про народження серії ЯФ № 241682 від 06.05.1949 року (у післявоєнні роки, деякий період, свідоцтво про шлюб не видавалося, а здійснювалися записи на документах з проставленням печатки та підпису посадової особи). Від шлюбу в них народилися троє дітей: донька - ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії ЯЯ № 451338 від 23.03.1951 року, син - ОСОБА_9 (надалі - ОСОБА_4, Відповідач) та ОСОБА_17, яка померла в 2008 році;

27.04.1978 року ОСОБА_16 одружилася та змінила прізвище з «Парчак» на прізвище «Малькова», що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 8 від 30.09.2015 року;

07.10.2004 року ОСОБА_18 одружилася та змінила прізвище з «Малькова» на прізвище «Кабакова», що підтверджується Повним витягом Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 6 від 29.10.2015 року.

Враховуючи викладене спадкоємцем третьої черги померлої ОСОБА_5 є вона ОСОБА_3

Вказує, що вона спадщину померлої ОСОБА_5 прийняла відповідно до 1269 ЦК України, подавши приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 31.08.2015 року.

31.08.2015 року нотаріусом ОСОБА_2 заведено спадкову справу № 57871656, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 31.08.2015 року.

Пояснює, що в січні 2016 року позивачу стало відомо, що спадкоємцем ОСОБА_4 подано заяву про прийняття спадщини померлої ОСОБА_5

Враховуючи викладене спадкоємцями, що прийняли спадщину померлої ОСОБА_5, є вона - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Також вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Пояснює, що померла ОСОБА_5 була особою похилого віку, що підтверджується пенсійним посвідченням серії АЗ № 042266 від 11.08.2005 року та паспортом серії ВР 317331.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року.

За ст. 26 України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_5 і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно.

Оскільки померла ОСОБА_5 народилася 01.03.1950 року, тобто до 30.09.1956 року, то статус особи похилого віку вона набула після виповнення їй 55 років - тобто 01.03.2005 року. Враховуючи викладене, померла ОСОБА_5 була особою похилого віку впродовж останніх 10 років до моменту смерті.

Крім цього, за твердженням позивача ОСОБА_19, ОСОБА_5, була тяжко хворою і через тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані, що підтверджується Амбулаторною карткою ОСОБА_5

Відповідно до Амбулаторній картки ОСОБА_5 та Повідомлення про хворого від 14.02.2014 року померла ОСОБА_5 була хворою на мультирезистентний туберкульоз.

Мультирезистентний туберкульоз - це найбільш небезпечна форма туберкульозу, при «тій мікобактерії туберкульозу стають стійкими (несприйнятливими) як мінімум до двох найбільш важливих протитуберкульозних препаратів: ізоніазиду та рифампіцину.

Стверджує, що викладене свідчить, що померла ОСОБА_5, була особою, яка хворіла на тяжку хворобу.

Також зазначає, що у 2005 році у померлої ОСОБА_5 помер її чоловік. Після смерті чоловіка ОСОБА_5 була у складному моральному становищі, появилася апатія. Вона, як тітка померлої ОСОБА_5, змушена була морально її підтримувати, старалася виходити з нею на прогулянки та відволікати її від горя. В цей період у померлої ОСОБА_5 різко погіршився стан здоровя. Протягом наступних півроку померла ОСОБА_5 мала почерговий перелом руки, ноги та руки. В цей важкий період життя померлої ОСОБА_5 вона була разом з нею, опікувалася нею, приходила до неї, допомагала по хатній роботі та готувала їжу. Після її одужання вони підтримували тісні дружні та родинні стосунки, що може бути підтверджено показами свідків ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28

Орієнтовно в 2012 році ОСОБА_5 захворіла на мультирезистентний туберкульоз, що підтверджується Амбулаторною карткою ОСОБА_5 Померла ОСОБА_5 почала різко худнути, погано себе почувати, постійно кашляти. Вона декілька разів на тиждень її навідувала, возила до лікарів, купувала ліки.

Після суттєвого погіршення здоровя та спілкування з лікарями, вона дізналася, що померла ОСОБА_5 хвора на тяжку форму туберкульозу, яка є стійкою до основних медикаментів та сильно та швидко прогресує. Вона змушена була кожного дня навідувати померлу ОСОБА_5, допомагати їй одягатися, готувати їй та купувати їжу та ліки, виходити з нею на прогулянки, поки це було можливим. Пояснює, що вона неодноразово приїжджала з нею в лікарню, навідувалася до неї в періоди її перебування на стаціонарному лікуванні, що може бути підтверджене показами свідків ОСОБА_20. ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24. ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, а також підтверджується відомостями, які містяться в Амбулаторній картці ОСОБА_5

З 03.10.2014 року померла ОСОБА_5 не могла самостійно приходити на прийоми до лікаря, оскільки стан її здоровя погіршувався. Вона змушена була викликати лікарів додому, а за деякими призначуваними ліками зявлятися до лікуючого лікаря в поліклініку, деякі ліки змушена була купувати за особисті кошти, про що неодноразово зазначається в Амбулаторніі картці ОСОБА_5 та може бути підтверджене показами свідків ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28

Орієнтовно з жовтня 2014 року по лютий 2015 року померла ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні в туберкульозному диспансері. Впродовж шести місяців перебування на стаціонарному лікуванні вона кожного дня навідувала померлу ОСОБА_5, проводила з нею разом час, приносила їй їжу, за потребою ліки, допомагала персоналу лікарів її мити та одягати. За час стаціонарного лікування стан здоровя померлої ОСОБА_5 не покращився, через що вона виявила бажання виписатися додому. Під час консультації лікаря дізналася, що померла ОСОБА_5, живучи дома, сама не зможе подбати про себе, тому їй ввесь час буде потрібна буде стороння допомога.

Після виписки з лікарні вона привезла померлу ОСОБА_5 до неї додому, провела дезінфекцію квартири, забезпечила продуктами харчування, ліками та забезпечила перебування біля хворої когось із її членів сімї для догляду за хворою.

З 24.02.2015 року померла ОСОБА_5 вже не могла вставати із ліжка, самостійно пересуватися, їсти та ходити в туалет, дуже схудла, не могла сама навіть піднімати руки, потрібно було годувати з ложки, вона почала кашляти мокротинням з гною та крові, але могла його відкашлювати, від того виривала та задихалася. Їй доводилося витягувати з горла згустки гною з кровю, інакше вона б задихнулася. Через такий стан померла ОСОБА_5 не могла рухати руками. На цій стадії туберкульозу в неї розвинулося недержання сечі та калу. Вона змушена весь час бути з померлою ОСОБА_5, ночувала в неї на кухні, оскільки в кімнаті не було місця. Вона робила все можливе для покращення самопочуття та підтримання життя її племінниці. Викладене свідчить про важку хворобу померлої ОСОБА_5 та безпорадний стан.

Зазначає, що в такому стані померла ОСОБА_5 перебувала до своєї смерті.

19.07.2015 року ОСОБА_5 померла вдома в її присутності. Вона здійснювала поховання померлої ОСОБА_5

Стверджує, що з обставин, які описуються вище випливає, що померла ОСОБА_5 була особою похилого віку, хворою на тяжку хворобу, через яку перебувала у безпорадному стані. Померла ОСОБА_5, хворіючи на мультирезистентний туберкульоз, не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування

Вона, як тітка померлої ОСОБА_5, не дивлячись на свій похилий вік (82 роки), змушена була здійснювати догляд за померлою ОСОБА_5, надавати допомогу та здійснювати піклування за нею, підтримувати її морально та матеріально.

Враховуючи викладене, вона, ОСОБА_3, як спадкоємець за законом третьої черги, особа, що протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала допомогу померлій ОСОБА_5, яка через похилий вік, тяжку хворобу була у безпорадному стані, відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, має право за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги ОСОБА_4, який має право на спадкування.

Також зазначає, що згідно ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України за рішенням суду особа може усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ч. 2 ст. 267 Сімейного кодексу України повнолітні брати і сестри зобов'язані утримувати непрацездатних повнолітніх братів і сестер, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони не мають чоловіка, дружини, батьків або повнолітніх дочки, сина, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу.

В той же час, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, «та через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Аналогічної позиції притримується Верховний Суд України у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року.

Також позивач стверджує, що померла ОСОБА_5 проживала одна, дітей в неї не було, а її чоловік ОСОБА_8 помер 10.02.2005 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ№ 000251 від 04.03.2005 року.

Вважає, що відповідач, як рідний брат померлої ОСОБА_5, міг та зобовязаний був надавати матеріальну допомогу своїй сестрі.

В період хвороби померлої ОСОБА_5 вона неодноразово телефонувала ОСОБА_4 та просила приїхати до померлої ОСОБА_5 для догляду за нею. Адже їй важко у 81 рік доглядати за хворою ОСОБА_5, а він, ОСОБА_4, є набагато молодший.

Також пропонувала ОСОБА_4 забрати померлу ОСОБА_5 до себе додому, адже ОСОБА_4 має власний будинок, в якому він проживає із своєю сімєю.

Крім цього, позивач зазначає, що померла ОСОБА_5 отримувала пенсію, за яку можна було її утримувати. Померла ОСОБА_5, в її присутності, пропонувала ОСОБА_4, приїхати продати її квартиру, а на виручені кошти утримувати її. Свідком викладеного була ОСОБА_25, яка готова підтвердити вказане в суді. Проте відповідач не захотів займатися доглядом за померлою ОСОБА_5

Стверджує, що про стан хвороби своєї сестри відповідач знав давно, адже померла ОСОБА_5 хворіла багато років, а останні три роки була важко хвора. Відповідач жодного разу не навідав сестру - померлу ОСОБА_5, навіть тоді, коли вона через хворобу та похилий вік опинилася у безпорадному стані. Враховуючи викладене, відповідач мав матеріальну можливість утримувати свою сестру, своєю бездіяльність умисно ухилявся від покладеного на нього обовязку. Відповідно до приписів Сімейного кодексу України, відповідач, ОСОБА_4 мав обовязок утримувати померлу ОСОБА_5, адже через свою хворобу померла ОСОБА_5 була непрацездатною, тяжко хворою, перебувала в безпорадному стані та потребувала матеріальної допомоги.

З огляду на обставини, які описані вище, померла ОСОБА_5, була особою похилого віку, тяжко хворою та перебувала у безпорадному стані, через що вона не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. Враховуючи викладене, вважає, що наявні підстави для усунення від спадкування ОСОБА_4 за рішенням суду у звязку із тим, що він ухилявся від надання допомоги померлій ОСОБА_5, яка через похилий вік, тяжку хворобу була у безпорадному стані.

Також вказує, що як зазначалося вище, після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно у вигляді квартири за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 30.03.1994 року.

Проте оригінали документів, які посвідчують право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_2, були втрачені, що є перешкодою в отриманні Свідоцтва про право на спадщину.

09.09.2015 року вона звернулася до нотаріуса ОСОБА_2 щодо можливості оформлення спадщини у випадку втрати правовстановлюючого документа на вищевказане майно померлої ОСОБА_5 Нотаріусом ОСОБА_2 надано відповідь щодо неможливості оформлення Свідоцтва про право на спадщину у звязку із втратою правовстановлюючого документа та необхідність звернення до суду.

Оскільки, у неї відсутні документи, що посвідчують право власності померлої ОСОБА_5 на квартиру за адресою АДРЕСА_2, вказує на наявність підстав для визнання права власності на вказане майно в порядку спадкування.

Вартість квартири за адресою АДРЕСА_2 становить: 54800,00 грн., що підтверджується Висновком про оцінку житлової квартири від 02.02.2016 року.

Враховуючи викладене, просить суд змінити черговість спадкування майна померлої ОСОБА_5 та визнати за нею - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, право на спадкування майна померлої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла 19.07.2015 року, разом із спадкоємцями другої черги; усунути ОСОБА_9 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла 19.07.2015 року та визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла 19.07.2015 року, на квартиру за адресою м. Ужгород, вул. Г. Артемовського. АДРЕСА_1, а також стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_3 судові витрати у справі.

18.04.2016 року представник відповідача по довіреності ОСОБА_4 - ОСОБА_29 подав через канцелярію суду письмові заперечення на позов ОСОБА_3 В запереченнях зазначає, що позивач просить суд:

1) змінити черговість спадкування та визнати за нею право на спадкування разом із спадкоємцями другої черги, так як позивач нібито починаючи з 2005 року, після смерті чоловіка морально підтримувала останню. З 2012 року спадкодавець захворіла на мультирезистентний туберкульоз і позивач нібито готувала їй їжу, водила на прогулянки, провідувала в лікарні та забезпечувала ліками (за рахунок коштів ОСОБА_19).

2) усунути ОСОБА_9 від права на спадкування за законом майна померлої - ОСОБА_5, так як позивач нібито повідомляла відповідача про хворобу, а відповідач в свою чергу нібито умисно не виконував свого обов'язку по догляду за сестрою.

3) визнати за нею право власності в порядку спадкування на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Посилаючись на ст. 392 ЦК України позивач зазначає, що у звязку з відсутністю в неї документів на підтвердження права власності спадкодавця на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, вважає за можливе визнати право власності на цю квартиру за позивачем.

Відповідач не погодився з позовними вимогами, вважає їх безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення.

Щодо змінити черговості спадкування та визнання за Позивачем спадкування разом із спадкоємцями другої черги зауважив наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За змістом п. 5.2. листа Вищий спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику цивільних справ про спадкування» судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів і встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх пяти вищезазначених обставин.

Однак, вважає, що позивачем не підтверджується будь-якої, хоча б однієї, із наведених пяти обставин.

Крім того, навіть за умови, якби позивач і надавав якусь допомогу спадкодавцеві, така допомога може враховуватись лише з моменту коли спадкодавець почав перебувати в безпорадному стані, викликаному тяжкою хворобою або каліцтвом, як цього ч. 2 ст. 1259 ЦК України, і аж ніяк не з 2005 року.

Ще однією з вимог ч. 2 ст. 1259 ЦК України для можливості одержання фізичною особою, за рішенням суду, права на спадкування разом із спадкоємцями попередньої черги є догляд, опіка, піклування, матеріальне забезпечення тощо спадкодавця протягом тривалого часу, поки він був у безпорадному стані.

Однак, позивачем не підтверджується жодним доказом того, що він здійснював опіку, піклування, матеріальне забезпечення тощо спадкодавця протягом тривалого часу.

Позивачем зазначено в його позові, що спадкодавець в 2012 році захворіла на мультирезистентний туберкульоз, однак жодним доказом не підтверджено, що саме з 2012 року спадкодавець уже перебувала у безпорадному стані, і взагалі коли цей стан у неї розпочався.

Заперечуючи вимоги позивача щодо усунення ОСОБА_9 від права на спадкування за законом майна померлої - ОСОБА_5, представник відповідача зазначив наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За змістом п. 4 листа Вищий спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування», виходячи зі змісту зазначеної норми, тобто ч. 5 ст. 1224 ЦК України, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Зазначає, що лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Однак, вважає, що позивачем не підтверджується:

- умисних дій чи бездіяльності відповідача, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю;

- наявності у відповідача матеріальної змоги надавати таку допомогу;

- наявності у відповідача фізичної змоги надавати таку допомогу.

При цьому вказує, що:

- відповідач народився 25.04.1948 року, тобто на момент смерті спадкодавця йому виповнилося повних 67 років, а відтак відповідач сам являється особою похилого віку, яка часом потребує сторонньої допомоги, що позбавляло його фізичної змоги надавати допомогу спадкодавцеві;

- відповідач являється пенсіонером і єдиним його доходом є пенсія, яка протягом періоду з травня 2013 року по липень 2015 року коливалася в розмірі з 1029,97 грн. 1084,97 грн., а відтак у відповідача відсутня матеріальна змога надавати допомогу спадкодавцеві, не зважаючи на те, що така допомога постійно надавалася за рахунок дітей - онуків відповідача;

- відповідач проживає у ІНФОРМАЦІЯ_6, що за 1160 км від Ужгорода, і це позбавило його фізичної змоги надавати допомогу Спадкодавцеві.

Окрім того, зазначає, що необхідно врахувати ту обставину, що за умови, якщо позивач надавав Спадкодавцеві постійно допомогу (твердження Позивача у його позові) то, чи необхідною була яка-небудь допомога від відповідача.

Щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на квартиру представник відповідач вказав наступне.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, на яку у своєму позові посилається позивач, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, саме власник майна, а не будь-яка інша особа, може скористатися правом, наданим ст. 392 ЦК України.

В той же час, стверджує, що позивач не являється і ніколи не являвся власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, а відтак і правом, передбаченим ст. 392 ЦК України, скористатися не може.

На підставі викладеного, представник відповідача по довіреності ОСОБА_4 ОСОБА_29 просить суд відмовити ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_9.

27.03.2017 року представником позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 було надано додаткові письмові пояснення до позовної заяви. В поясненнях обґрунтував наявність сукупності юридичних фактів, які є підставою для задоволення позову про зміну черговості спадкування відповідно до позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику цивільних справ про спадкування».

А саме щодо здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг зазначає, що за весь період з 2005 року до смерті ОСОБА_5 позивач здійснювала над нею опіку, посилаючись на обставини, уже викладені в позовній заяві. Щодо матеріального забезпечення спадкодавця зазначає, що позивачка у звязку з нестачею державних коштів та пенсії померлої ОСОБА_5, ОСОБА_3 змушена була купувати їй ліки, засоби догляду за хворою, забезпечувати доставку до лікарні та з лікарні за свої кошти, а також здійснювала поховання ОСОБА_5 Щодо надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, представник позивача зазначає, що ОСОБА_3 з 2012 року навідувала померлу, возила її до лікарів, прибирала вдома, готувала їжу, купувала ліки, продукти харчування, засоби гігієни, по догляду за домом, допомагала їй одягатися, проводити медичні процедури, доглядала за нею в період перебування на стаціонарному лікуванні. Щодо тривалого часу здійснення таких дій, вказує на систематичну опіку, матеріальне забезпечення та надання іншої допомоги померлій ОСОБА_5, починаючи з 2012 року, коли вона захворіла на тяжку хворобу мультирезистентний туберкульоз, а з жовтня 2014 року практично щоденно перебувала з померлою ОСОБА_5 Щодо безпорадного стану спадкодавця, вказує на обставини, які зазначені позивачем у позовній заяві, а саме, що померла ОСОБА_5 була особою похилого віку, та у 2012 році захворіла на найбільш небезпечну форму туберкульозу мультирезистентний туберкульоз. Відповідно до Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від дальшого відбування покарання, затвердженого Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань та Міністерства охорони здоров'я України № 3/6 від 18.01.2000, туберкульоз вважається тяжким захворюванням. Починаючи з жовтня 2014 року ОСОБА_5 перестала вставати з ліжка та потребувала щоденного догляду.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявилася, однак її представник ОСОБА_1 в судовому засіданні усно заявив клопотання про зменшення позовних вимог, а саме підтримав лише дві із трьох раніше заявлених позовних вимог, а саме просив суд змінити черговість спадкування та визнати за позивачкою право на спадкування разом із спадкоємцями другої черги, а також усунути ОСОБА_9 від права на спадкування за законом майна померлої - ОСОБА_5. Від вимоги про визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, відмовився. Зменшення позовних вимог прийняте судом в судовому засідання 30.10.2017 року на підставі ст. 31 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_29 в судове засідання не зявилися, однак, позивач неодноразово подавав заяви про розгляд справи без його участі.

Третя особа - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги.

У даному судовому засіданні

В судових засіданнях також були допитані свідки.

Свідки ОСОБА_30, ОСОБА_21 в судовому засіданні підтвердили, що фізичний стан ОСОБА_5 був важкий, вона самостійно не ходила, підтвердили, що бачили як позивачка ОСОБА_3 дійсно купляла ліки померлій, а також її племінниця. Також свідок ОСОБА_21 пояснив, що сусіди теж доглядали за ОСОБА_5 та неодноразово купляли ліки померлій, так як вона не могла ходити і вона просила їх про допомогу, при цьому зазначив, що померла давала власні грошові кошти на купівлю їй ліків.

Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні повідомила, що відповідач казав, що приїхати не може, посилаючись на нехватку грошових коштів.

Свідок ОСОБА_31 в судовому засіданні повідомила, що була лікуючим лікарем ОСОБА_5, остання перебувала у стаціонарі 5 місяців стаціонарно за період з 2013 по 2015 рр. Повідомила, що ОСОБА_32 була у важкому стані, не могла самостійно їсти та пити, не спроможна була доглядати за собою та потребувала стороннього догляду. Зазначила, що ОСОБА_3 постійно приходила до хворої, однак, пояснила, що теоретично відвідувачі не допускаються в стаціонар до хворих.

У даному судовому засіданні головуючим суддею встановлено, що позивачем допущено описку при оформленні позовної заяви та по батькові відповідача як Григорійович замість вірного «Григорович», відтак, подальше провадження здійснено відносно відповідача ОСОБА_4.

Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, показання свідків, дослідивши письмові докази, в тому числі оригінал спадкової справи, зясувавши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

За приписами ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Судом встановлено, що 19.07.2015 року померла племінниця позивачки - ОСОБА_5, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 191032 від 20.07.2015 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є тіткою померлої ОСОБА_5 Даний факт підтверджується наступним.

У батьків позивачки - ОСОБА_10 та ОСОБА_11, народилися дві доньки, її сестра - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії ЯФ № 241682 від 06.05.1949 року та вона - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії ЯВ № 210824 від 28.06.1957 року.

19.11.1958 року позивачка - ОСОБА_13, одружилася з ОСОБА_14, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії ЩЗ № 025848 від 19.11.1958 року, та змінила прізвище з «Присяжнюк» на «Куцева».

08.08.1951 року її сестра ОСОБА_15 одружилася з ОСОБА_7 та змінила прізвище з «Присяжнюк» на «Парчак», що підтверджується написом, який здійснив виконавчий комітет Вінницької міської ради на Свідоцтві про народження серії ЯФ № 241682 від 06.05.1949 року (у післявоєнні роки, деякий період, свідоцтво про шлюб не видавалося, а здійснювалися записи на документах з проставленням печатки та підпису посадової особи).

Від шлюбу у її сестри ОСОБА_33 народилися троє дітей: донька - ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії ЯЯ № 451338 від 23.03.1951 року, син - ОСОБА_9 та ОСОБА_17, яка померла в 2008 році.

27.04.1978 року ОСОБА_16 одружилася та змінила прізвище з «Парчак» на прізвище «Малькова», що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 8 від 30.09.2015 року.

07.10.2004 року ОСОБА_18 одружилася та змінила прізвище з «Малькова» на прізвище «Кабакова», що підтверджується Повним витягом Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 6 від 29.10.2015 року.

Судом встановлено, що померла ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. АДРЕСА_1, що підтверджується паспортом серії ВР 317331.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно у вигляді квартири за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 30. 03.1994 року.

Згідно з висновком про вартість обєкта оцінки, замовником якого є ОСОБА_3, ринкова вартість квартири за адресою АДРЕСА_2, загальною площею 28,2 м.кв., житловою площею 14,3 м.кв., становить 54 800,00 грн.

Також судом встановлено, що померла ОСОБА_5 не складала заповіт, тому спадкування відбувається за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Ст. ст. 1261-1265 ЦК України визначені черги спадкоємців за законом, причому ст. 1258 ЦК України визначено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. ст. 1261, 1262, 1263, 1264, 1265 ЦК України:

у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки;

у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері;

у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця;

у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини;

у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Судом встановлено, що у померлої ОСОБА_5 спадкоємці першої черги відсутні, оскільки чоловік ОСОБА_8 помер 10.02.2005 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ№ 000251 від 04.03.2005 року; із спадкоємців другої черги є рідний брат - ОСОБА_9; спадкоємцем третьої черги померлої ОСОБА_5 є її тітка - ОСОБА_3

Судом також встановлено, що 31.08.2015 року нотаріусом ОСОБА_2 заведено спадкову справу номер у нотаріуса 6/2015, номер у спадковому реєстрі 57871656, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 31.08.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

В судових засіданнях встановлено, що ОСОБА_3 спадщину померлої ОСОБА_5 прийняла відповідно до 1269 ЦК України, подавши приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 31.08.2015 року та оглянутою судом спадковою справою. Спадкоємцем ОСОБА_4 також подано заяву про прийняття спадщини померлої ОСОБА_5, що встановлено у даному судовому засіданні при огляді оригіналу спадкової справи.

Враховуючи викладене спадкоємцями, що прийняли спадщину померлої ОСОБА_5 є тітка померлої - ОСОБА_3 та брат померлої - ОСОБА_4

Однією з позовних вимог позивача є зміна черговості одержання права на спадкування, а саме позивач просить суд змінити черговість спадкування майна померлої ОСОБА_5 та визнати за нею - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, право на спадкування майна померлої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла 19.07.2015 року, разом із спадкоємцями другої черги.

За правилами ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За змістом п. 5.2. листа Вищий спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику цивільних справ про спадкування» судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів і встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, хворобою або каліцтвом.

Для задоволення позову необхідна наявність всіх пяти вищезазначених обставин.

За приписами ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами наявність сукупності всіх пяти юридичних фактів, які є підставою для зміни черговості одержання права на спадкування.

Зокрема, як встановлено з пояснень позивачки, а також допитаних у судовому засіданні свідків: сусідів, медичного працівника ОСОБА_31 позивачка дійсно опікувалася над спадкодавцем, тобто надавала їй нематеріальні послуги, а також надавала іншу допомогу спадкодавцеві, тобто таку допомогу, яка має матеріалізоване вираження, що виражалася у тому, що позивачка ОСОБА_3 навідувала померлу ОСОБА_5, допомагала їй у побуті, неодноразово приїжджала з нею в лікарню, навідувалася до неї в періоди її перебування на стаціонарному лікуванні, приносила їй їжу, за потребою ліки, доглядала за нею в період погіршення стану здоровя померлої, проводила з нею час, підтримувала її.

Як зазначається в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров'я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо. Отже, безпорадність особи пов'язана саме зі станом її здоров'я.

Судом встановлено, що померла ОСОБА_5 дійсно була особою похилого віку, що підтверджується пенсійним посвідченням померлої серії АЗ № 042266 від 11.08.2005 року та паспортом серії ВР 317331.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року.

Відповідно до ст. 26 України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_5 і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно.

Оскільки померла ОСОБА_5 народилася 01.03.1950 року, тобто до 30.09.1956 року, то статус особи похилого віку вона набула після виповнення їй 55 років - тобто 01.03.2005 року. Враховуючи викладене, померла ОСОБА_5 була особою похилого віку впродовж останніх 10 років до моменту смерті.

Крім цього відповідно до Амбулаторній картки ОСОБА_5 та Повідомлення про хворого від 14.02.2014 року померла ОСОБА_5 була хворою на мультирезистентний туберкульоз.

Відповідно до Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від дальшого відбування покарання, затвердженого Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань та Міністерства охорони здоров'я України № 3/6 від 18.01.2000, туберкульоз вважається тяжким захворюванням.

Викладене свідчить, що померла ОСОБА_5 дійсно була особою, яка хворіла на тяжку хворобу.

Однак, що стосується матеріального забезпечення спадкодавця, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що вона матеріально забезпечувала померлу ОСОБА_5 за власні кошти. На підтвердження того, що ОСОБА_34 матеріально забезпечувала ОСОБА_5, позивачка додає копії квитанцій про сплату комунальних послуг, однак, останні не є доказом того, що дану оплату позивачка здійснювала за власні кошти, а не кошти самої померлої. Як вбачається з пояснень свідків, вони бачили як дійсно ОСОБА_3 чи її племінниця купляли ліки ОСОБА_5, однак, сусіди повідомила, що померла ОСОБА_5, неодноразово зверталася і до них за допомогою в купівлі їй ліків, на купівлю яких вона надавала їм власні кошти. Окрім того, ОСОБА_34 в свої позовній заяві сама зазначила те, що ОСОБА_5 отримувала пенсію, за яку можна було її утримувати.

Окрім того, що стосується тривалого часу здійснення вищевказаних дій, то така допомога враховується з моменту коли спадкодавець почав перебувати в безпорадному стані, викликаному тяжкою хворобою або каліцтвом, однак, не можна рахувати моментом настання такого безпорадного стану померлої 2005 рік, коли помер чоловік ОСОБА_5

Як вбачається з амбулаторної картки ОСОБА_5, остання захворіла на мультирезистентний туберкульоз у 2012 році. Однак, позивачка сама зазначає, що стан здоровя ОСОБА_5 почав погіршуватися з 03.10.2014 року, коли вона не могла самостійно уже приходити на прийом до лікаря та потребувала сторонної допомоги.

Однак, як встановлено судом, з жовтня 2014 року по лютий 2015 року померла ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні в туберкульозному диспансері та отримувала кваліфіковану медичну допомогу, а отже не була залишена в безпорадному стані.

Як вбачається з позовної заяви, померла ОСОБА_5 перебувала вдома та потребувала сторонньої допомоги, так як уже не могла навіть вставати з ліжка з 24.02.2015 року і до своєї смерті 19.07.2015 року.

У Законі міститься вичерпний перелік обставин, за наявності яких можлива зміна черговості, що не потребує розширеного тлумачення. Відсутність хоча б однієї із таких обставин зумовлює застосування загального порядку черговості спадкування, визначеного у ст. 1258 ЦК. При цьому факт проживання із спадкодавцем протягом певного часу і відповідна взаємна турбота осіб, які проживають разом, не є підставою для зміни черговості спадкування.

Таким чином, суд дійшов висновок, що позовна заява в частині вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування не підлягає задоволенню, так як позивачем ОСОБА_3 не доведено належними та допустимими доказами наявність сукупності всіх юридичних фактів встановлених у судовому порядку, які є підставою для задоволення такої вимоги, зокрема, не доведено факту матеріального забезпечення спадкодавця позивачкою ОСОБА_3, окрім того, що стосується тривалого часу здійснення вищевказаних дій, то такий не може рахуватися з 2005 рік, а лише з часу, коли спадкодавець почав перебувати в безпорадному стані, викликаному тяжкою хворобою.

Що стосується позовної вимоги щодо усунення ОСОБА_9 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла 19.07.2015 року, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За положеннями п. 4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування», виходячи зі змісту зазначеної норми, тобто ч. 5 ст. 1224 ЦК України, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_4 умисно ухилявся від надання допомоги спадкодавцю.

Відповідно до ч. 2 ст. 267 Сімейного кодексу України повнолітні брати і сестри зобов'язані утримувати непрацездатних повнолітніх братів і сестер, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони не мають чоловіка, дружини, батьків або повнолітніх дочки, сина, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, для усунення особи від спадкування необхідно встановити факт того, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, відповідач мав можливість її надати, проте ухилявся від обовязку щодо її надання.

Лише при одночасному настанні наведених вище обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Судом встановлено, що відповідач народився 25.04.1948 року, тобто на момент смерті спадкодавця йому виповнилося повних 67 років, а відтак відповідач сам являється особою похилого віку Даний факт підтверджується паспортом громадянина України серії МО 039513.

Судом також встановлено, що відповідач являється пенсіонером, що підтверджується посвідченням серії АВ № 350617 і єдиним його доходом є пенсія, яка протягом періоду з травня 2013 року по липень 2015 року коливалася в розмірі з 1 029,97 грн. 1 084,97 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою Управління ПФУ у Херсонській області 12.04.2016 року, а відтак у відповідача була відсутня матеріальна змога надавати допомогу спадкодавцеві.

Судом також встановлено, що відповідач проживає у ІНФОРМАЦІЯ_7, що також позбавило його фізичної змоги надавати допомогу спадкодавцеві.

Окрім того, як вбачається з позовної заяви ОСОБА_3, позивачка опікувалася померлою ОСОБА_5, а ОСОБА_5 отримувала пенсію, за яку можна було її утримувати, а тому не доведеним є факт того, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, окрім того не наведено жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 зверталася за допомогою до ОСОБА_4

Також, як встановлено судом, у ОСОБА_5 було тяжке захворювання, а саме мультирезистентний туберкульоз. Мультирезистентний туберкульоз - це найбільш небезпечна форма туберкульозу, при «тій мікобактерії туберкульозу стають стійкими (несприйнятливими) як мінімум до двох найбільш важливих протитуберкульозних препаратів: ізоніазиду та рифампіцину. Туберкульоз це інфекційне захворювання, збудником якого є мікобактерія туберкульозу, котре передається переважно повітряно-крапельним шляхом від хворої людини до здорової.

Як вбачається з пояснення свідка ОСОБА_31, яка є дільничним лікарем та була лікуючим лікарем померлої ОСОБА_32, відвідувачі не допускаються до хворих на таку форму туберкульозу під час перебування їх в стаціонарі. А отже, за період перебування ОСОБА_5 в стаціонарі, в період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року за нею здійснювався кваліфікований догляд медичними працівниками, які діють на підставі стандартів і наказів, встановлених внутрішнім розпорядком медичних закладів, а допомогу персоналу лікарні по догляду за хворою на найбільш небезпечну форма туберкульозу ОСОБА_3 здійснювала на свій страх та ризик, та не може кваліфікуватися як ухилення відповідачем від надання допомоги спадкодавцеві, яка перебувала у безпорадному стані.

Виходячи з вищевикладеного, а також те, що позивачем не доведено факт ухилення відповідача ОСОБА_4 від надання допомого спадкодавцю ОСОБА_32, суд вважає, що вимога про усунення ОСОБА_9 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла 19.07.2015 року, не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 30.10.2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 06.11.2017 року.

Керуючись ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1224, 1258, 1259, 1261-1265, 1269, ст.ст. 3, 10, 57-60, 197, 208, 209, 218, 212-215, 223, 294, 296 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про зміну черговості спадкування, усунення від права спадкування за законом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.М. Світлик