Справа № 153/898/17 Провадження № 22-ц/772/2653/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 48 Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Копаничук С.Г., Оніщука В.В., секретар Агеєва Г.В., за участі: ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 20 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

встановила:

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на ? частку майна як спільно нажитого у шлюбі, а саме квартири з надвірними будівлями за № 16 домоволодіння 81 по вулиці Замостянській у м. Ямпіль Вінницької області.

Позов мотивовано тим, що з 09 грудня 2002 року до 10 жовтня 2013 року ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_4 За час спільного проживання у шлюбі 03 червня 2003 року сторонами придбано спірну однокімнатну квартиру.

Після розірвання шлюбу сторони залишились зареєстрованими у спірній квартирі. Позивач неодноразово звертався до ОСОБА_4 з проханням провести розподіл нерухомості в рівних частках спільно нажитого майна по 1/2 частині кожному, але відповідач відмовлялась.

Враховуючи викладені обставини ОСОБА_2 звернувся до суду для захисту своїх прав.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 20 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду є незаконним та не справедливим, оскільки, в першу чергу, порушує законні права ОСОБА_2 як співвласника; судом взято до уваги показання матері відповідача, які є недоведеними; судом не враховано, що позивач зареєстрований у спірній квартирі та користується нею по теперішній час; позивач здійснює догляд за квартирою та ним здійснено переобладнання гаражу і сараїв.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів, керуючись ст. 6061ЦПК України, вважає за необхідне перевірити наявність чи відсутність обставин у справі, встановлених судом першої інстанції, в т.ч. тих, які б заперечувались або не заперечувались сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 09.12.2002 року. Дана обставина підтверджується рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області ухваленого 10 жовтня 2013 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

Даним рішенням шлюб між сторонами даного спору розірвано, та визначено місце проживання спільних дітей з відповідачем - ОСОБА_4 (за адресою: АДРЕСА_1 (на даний час вул. Замостянська) в м. Ямпіль).

Рішення суду про розірвання шлюбу набрало законної сили 21 жовтня 2013 року.

03.06 2003 року між ОСОБА_4 - покупцем та ОСОБА_6В, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - продавцями укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, що знаходиться за адресою: вул. Замостянська (колишня Ворошилова)АДРЕСА_2.

Відповідно до даного договору також придбано 1/8 частина сараю та гараж.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів факт придбання спірної квартири за спільні кошти та працю подружжя, а з показів свідків встановлено, що кошти на квартиру давала мати відповідача ОСОБА_8 Крім того, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду із позовом про розподіл майна подружжя протягом трьох років з дня розлучення.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Сторонами не заперечувалось, що спірна квартира придбана під час шлюбу. Позивач зареєстрований в даній квартирі з 2003 року і по цей час. Позивач користується спірною квартирою, сараєм та гаражем.

Питання поділу майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя регулюється ст. 372 ЦК України та ст. 69, 70, 71 СК України.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За правилами статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частина друга статті 372 ЦК України та частина 1 статті 70 СК України встановлює презумпцію рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності.

Дана презумпція може бути спростована домовленістю (договором) між співвласниками, законом або рішенням суду.

В правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 05 квітня 2017 року у справі № 6-399 цс17 звертається увага на підстави отримання статусу майна як спільної сумісної власності. Зокрема вказується, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

На думку колегії суддів, ці обставини, на підставі ст.. 60 ЦПК України, слід доводити як позивачу, так і відповідачу, і доводити належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, взяв до уваги свідчення свідків, які підтвердили факт придбання спірної квартири за кошти матері відповідача свідчення матері відповідача та свідчення сусідів.

Однак, колегія суддів, керуючись ст. 59, 63 ЦПК України, вважає, що обставини про які зазначає свідок, теж повинні доводитись іншими доказами. В даному випадку докази того, що мама відповідача дійсно їздила на заробітки з метою придбання дочці квартири, і чи були зароблені кошти на спірну квартиру мамою відповідача, їх кількість, тощо.

Обставини про які зазначали свідки, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Враховуючи, що відповідач не довела того, що спірна квартира є її особистою власністю, придбаною її матірю за власні кошти, відповідач не спростувала презумпцію рівності часток подружжя при поділі майна, встановленої частиною другою статті 372 ЦК України та частина 1 статті 70 СК України.

Так, відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Беручи до уваги, що квартира була придбана під час шлюбу, враховуючи вищезгадані норми, та те, що відповідач не спростувала презумпцію рівності часток подружжя при поділі спільної сумісної власності, вимоги позову підлягають задоволенню.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, про пропущення відповідачем строку позовної давності, який передбачений ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Отже, строк позовної давності вважається пропущеним не лише через три роки після розлучення, а й при умові порушення прав співвласника майна.

В даному випадку строк позовної давності, на думку колегії суддів, не пропущений, оскільки, позивач став співвласником спірної квартири з часу її придбання. Розлучилось подружжя в 2013 році. Позивач продовжує користуватись квартирою, що підтвердила в судовому засіданні відповідач. Фактичного порушення права позивача не існує. Позивач лише просить поділити з спільне сумісне майно, з метою подальшого розпорядження своєю часткою.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги є обґрунтованими та законними, та, колегія суддів вважає, що за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, та в звязку з порушенням норм матеріального права в частині застосування наслідків пропущення строку позовної давності, рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню, а вимоги позову підлягають задоволенню.

Статтею 88 ЦПК України закріплено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 20 вересня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) право власності на ? частку майна як спільно нажитого у шлюбі, а саме квартири № 16 з надвірними будівлями домоволодіння 81 по вулиці Замостянській (бувша Ворошилова) у м. Ямпіль Вінницької області.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 640 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви та 704 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_9

Судді: /підпис/ ОСОБА_10

/підпис/ ОСОБА_11

Згідно з оригіналом:

Суддя: Сало Т.Б.