Ухвала

іменем україни

5 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - інспекція ДАБК у Закарпатській області, про знесення самочинного будівництва, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 серпня 2016 року,

встановила:

У липні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,0305 га. та будинковолодіння АДРЕСА_1, які знаходяться у власності та користуванні її сім

з 20 червня 1966 року. На день придбання вказане будинковолодіння складалося із житлового будинку та надвірних будівель, у тому числі сараю - літ «В», який в реконструйованому виді знаходиться на первісному місці.

Суміжна земельна ділянка по АДРЕСА_2 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4

Зазначала, що відповідач збудував житловий будинок 9 «а» за вказаною адресою на належній йому на праві власності ділянці із істотним порушенням будівельних норм і правил, а саме не дотримано норми щодо відступлення від огорожі прилеглих земельних ділянок на відстань 1 м до стіни, стіна будинку ОСОБА_6 розташована практично на межі її земельної ділянки, покрівля будинку виходить за межі будинковолодіння ОСОБА_6 і заступає (звисає) у тому числі над її прилеглим будинковолодінням, в місці прилягання до її земельної ділянки відсутня відмостка, яка є необхідною для відводу опадових та ґрунтових вод від фундаменту і стіни будинку, порушені правила відведення стічних вод з даху будинку, не дотримано протипожежні норми, застосований до будівництва будинку стіновий матеріал не відповідає вимогам будівельних правил та норм.

Вважала, що завершений будівництвом будинок у АДРЕСА_2 є самочинним, а відтак підлягає знесенню.

У зв'язку з смертю ОСОБА_5 до участі у справі залучений її правонаступник ОСОБА_3

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2014 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 провести перебудову здійсненого ним самочинного будівництва у АДРЕСА_2 на власній земельній ділянці 9 «а» для приведення його у відповідність до вимог ДБН, а саме: збільшити відстань від стіни будинку АДРЕСА_2 до межі із земельною ділянкою ОСОБА_5 по АДРЕСА_4 до 1 м.

Якщо буде встановлено неможливість такої перебудови або ОСОБА_4 відмовиться від її проведення, зобов'язати ОСОБА_4 знести самочинне будівництво: будинок АДРЕСА_2 за його рахунок

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18 серпня

2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволення позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, який є правонаступником

ОСОБА_5, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із недоведеності факту проведення відповідачем самочинного будівництва по

АДРЕСА_2

Дані висновки відповідають вимогам закону та матеріалам справи.

Апеляційним судом установлено, що земельна ділянка на якій розташований будинок АДРЕСА_2 належить ОСОБА_4 на підставі державного акту про право власності на землю, виданого 5 серпня 2009 року Ужгородською міською радою. Площа земельної ділянки становить 0,0567 га.

26 жовтня 2004 року ОСОБА_4 отримав витяг з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради про дозвіл на перебудову існуючого сараю під житлові кімнати та літню кухню на цій земельній ділянці по

АДРЕСА_2 6 грудня 2005 року отримав довідку про надання поштової адреси: АДРЕСА_2

14 грудня 2005 року ОСОБА_6 отримав дозвіл інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у АДРЕСА_3

27 жовтня 2012року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Пред'являючи позов, ОСОБА_5 посилалась на те, що завершений будівництвом будинок у АДРЕСА_2 є самочинним та таким, що створює реальну загрозу для її життя та здоров'я. На підтвердження доводів позовної заяви, позивач посилався на висновок експертного будівельно-технічного дослідження від 20 липня 2013 року, уточненням до цього висновку від 12 березня 2014 року встановлено порушення будівельних норм і правил відповідачем при будівництві будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_2 Даним висновком також встановлено, що вказана будівля створює реальну загрозу для життя та здоров'я людей, які проживають по сусідству, у тому числі позивача.

Будівництво об'єктів нерухомості є взаємопов'язаною діяльністю різних суб'єктів права, які поєднані єдиною метою, спрямованою на безпосереднє забезпечення та створення об'єкта будівництва, яка включає різні аспекти й етапи будівництва.

Відносини у сфері містобудівної діяльності регулюються Конституцією, Цивільним, Господарським і Земельним кодексами, законами «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про Генеральну схему планування території України», «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду», «Про землеустрій», іншими нормативно-правовими актами (ст.3 закону «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Для визнання будівництва самочинним воно має бути пов'язане з об'єктом нерухомості й порушувати одне з положень ст.376 ЦК.

За положеннями ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Встановивши, що ОСОБА_4, який є суміжним з позивачем землекористувачем, отримав всі необхідні дозволи на перебудову існуючого сараю під житлові кімнати та літню кухню та правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності, які в установленому законом порядку не скасовані, апеляційний суд прийшов до правильного висновку, що наявними у справі матеріали не доведено факт проведення відповідачем самочинного будівництва.

Відхиляючи наданий позивачем висновок експертного будівельно-технічного дослідження від 20 липня 2013 року, з уточненням до нього, який було додано позивачем до позовної заяви, суд апеляційної інстанції оцінив його у сукупності з іншими доказами та дав відповідну правову оцінку.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що апеляційним судом не дана оцінку тому факту, що будівля створює реальну загрозу для життя та здоров'я людей, які проживають по сусідству не заслуговує на увагу, оскільки дана обставина належними доказами не підтверджена, а призначена апеляційним судом судова будівельно-технічна експертиза не була проведена у зв'язку з несплатою позивачем рахунку за її проведення.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріальногой процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 серпня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М. Фаловська