Справа № 341/2717/13-ц
Провадження № 22-ц/779/736/2017
Головуючий у 1 інстанції Мула О. Д.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Беркій О.Ю., Горблянського Я.Д.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Вікторівської сільської ради, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду від 27 березня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом до Вікторівської сільської ради Галицького району.

Після перегляду судових рішень у даній справі та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції у лютому 2016 року позивач уточнив позовні вимоги, зазначивши співвідповідачем ОСОБА_3 (том-1, а.с.244).

В обгрунтування своїх вимог ОСОБА_2 зазначив, що 04.09.2006 року померла його бабця ОСОБА_4. Згідно заповіту від 23.11.2000 року все своє майно ОСОБА_4 заповіла позивачеві. Однак, він не мав можливості своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого пропустив встановлений законом шестимісячний строк.

Позивач посилається на те, що він є людиною похилого віку, тривалий час хворіє, неодноразово проходив курс стаціонарного лікування, про що свідчать виписки з історії хвороби та медичні документи. За станом здоровя його визнано інвалідом ІІІ групи по зору. Така обставина підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК та пенсійним посвідченням.

Крім того, про існування заповіту позивачеві стало відомо лише у 2013 році.

Тоді ж він звернувся до нотаріуса, однак було повідомлено про пропуск строку для прийняття спадщини та рекомендовано звернутись до суду із позовом для визначення додаткового строку.

Посилаючись на наведені обставини та положення ст.1272 ЦК України, ОСОБА_2 просив суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 04.09.2006 року терміном на 3 місяці з дня набрання рішенням законної сили.

У березні 2016 року із зустрічним позовом до ОСОБА_2 звернулась ОСОБА_3, яка просила суд встановити факт її постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини.

Обгрунтовуючи зустрічний позов ОСОБА_3 вказала, що вона є дочкою покійної ОСОБА_4 та мамою позивача за первісним позовом ОСОБА_2, а відтак спадкоємцем першої черги за законом.

ОСОБА_3 також посилається на те, що вона ціле життя проживала із мамою в одному будинку у с.Вікторів, разом вели спільне господарство. В похилому віці мати за станом здоровя була лежачою і ОСОБА_3 одна здійснювала за нею догляд, а після смерті похоронила за місцевими звичаями.

Крім того, ще за життя матері ОСОБА_3 разом із чоловіком ОСОБА_5 на підставі рішення Вікторівської сільської ради від 27.06.1967 року здійснили будівництво нового будинку і споруд на земельній ділянці на місці старого будинку, де вони проживали разом із матірю. У 2002 році, у звязку із смертю чоловіка звершений будівництвом будинок із господарськими спорудами оформлений на ОСОБА_3 згідно із свідоцтвом про право власності від 13.10.2004 року із присвоєнням адреси вул.Федика,134.

Таким чином, ОСОБА_3 стверджує, що на момент смерті вона спільно проживала із спадкодавцем, а отже прийняла спадщину відповідно до ст.1268 ЦК України, оскільки не подавала заяви до нотаріуса про відмову від спадщини.

Щодо первісного позову ОСОБА_2 позивач за зустрічним позовом зазначила, що він на момент смерті проживав у м.Івано-Франківську, про смерть бабці знав і був на похороні. Однак, не прийняв спадщини у строки, визначені законом та довший час не мав претензій з приводу спадкового майна. Лише через 7 років після відкриття спадщини звернувся до суду із позовом про визначення додаткового строку, не повідомивши про це нікого з родини.

ОСОБА_3 вважає, що причини, наведені позивачем за первісним позовом не є поважними для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Посилання ОСОБА_2 на стан здоровя, не можна вважати обґрунтованим, оскільки спадкодавець померла у вересні 2006 року, а на стаціонарному лікуванні позивач перебував у 2009- 2010 роках.

Ухвалою Галицького районного суду від 15.07.2016 року зустрічний позов ОСОБА_3 обєднано в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_2 (том-2, а.с.72).

Справа перебувала на розгляді судів неодноразово.

Останнім рішенням Галицького районного суду від 27 березня 2017 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задоволено та встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 із спадкодавцем ОСОБА_4, яка померла 04.09.2006 року, на час відкриття спадщини в с.Вікторів Галицького району Івано-Франківської області.

ОСОБА_2 на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом вимог матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що про заповіт, складений покійною ОСОБА_4 23.11.2000 року, він дізнався випадково у Вікторівській сільській раді. Дублікат заповіту він отримав 29.07.2013 року та одразу звернувся до нотаріуса, проте нотаріус відмовив у прийнятті заяви, у звязку із пропуском строку для прийняття спадщини.

Апелянт вважає, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, оскільки тривалий час хворів та не знав про існування заповіту.

Проте суд першої інстанції необґрунтовано відмовив йому у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_3, то її твердження про спільне проживання з спадкодавцем не відповідають дійсності. Дана обставина спростовується довідкою Вікторівської сільської ради від 27.11.2013 року №956, в якій зазначено, що ОСОБА_4 до дня смерті проживала і була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживала одна. Вказана довідка видана Вікторівською сільською радою для предявлення до державної нотаріальної контори. В той же час, ОСОБА_3 проживала і проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2.

Неправдивими є також твердження ОСОБА_3 про те, що вона разом з чоловіком побудувала новий будинок на земельній ділянці на місці старого будинку матері ОСОБА_4 В дійсності новий будинок був побудований на городі ОСОБА_4 поруч з її житловим будинком та зареєстровано під №134, в той час як будинок спадкодавця має №133.

В цілому апелянт вважає, що ОСОБА_3 не доведено факт її спільного проживання із ОСОБА_4 на момент смерті останньої.

З наведених підстав апелянт просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким його позов задоволити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представник апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі. Просили її задоволити.

Представник відповідача-позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 скаргу не визнала просила відмовити в її задоволенні.

В попередньому судовому засіданні представник відповідача сільської ради апеляційну скаргу заперечила в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що вказані позивачем причини пропуску строку на прийняття спадщини не можна вважати поважними в розумінні положень ч.3 ст.1272 ЦК України, оскільки періоди лікування ОСОБА_2 у 2009р., 2010р., 2015 р. були нетривалими, а визнання у 2010 році інвалідом ІІІ групи не є обєктивною обставиною, яка перешкоджала своєчасно звернутись із заявою про прийняття спадщини після смерті бабці 04.09.2006 року.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3, суд взяв до уваги свідчення допитаних у судовому засіданні свідків, які ствердили факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на момент смерті останньої; оглянуті у судовому засіданні погосподарські книги; пояснення Вікторівської сільської ради з приводу обставин спільного проживання дочки з матірю та нумерації будинку №133, в якому разом проживали ОСОБА_3 та ОСОБА_4О та довідки сільської ради.

Колегія суддів погоджується таким висновком враховуючи наступне.

Матеріалами справи встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_2 є сином відповідача та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 (том-1, а.с.7).

Спір між сторонами виник з приводу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, яка померла 09.04.2006 року і приходилась ОСОБА_3 мамою та відповідно ОСОБА_2 бабцею (том-1, а.с.9,10,34).

Встановлено, що за життя спадкодавцем було складено два заповіти.

15.05.2000 року ОСОБА_4 зробила розпорядження, оформивши заповіт на доньку ОСОБА_3, якій заповіла земельний пай розміром 15,11 умовних кадастрових метрів, який знаходиться на території Вікторівської сільської ради (том-1,а.с.38-39).

Однак, 23.11.2000 року ОСОБА_4 складено новий заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося спадкодавець заповіла ОСОБА_2 (том-1, а.с.11,40).

Згідно копії паспорта, виданого Галицьким РВ УМВС 10.02.2000 року, ОСОБА_3 зареєстрована у селі Вікторів з 21.08.1976 року (том-1, а.с.31).

Згідно витягів з рішення Вікторівської сільської ради від 09.12.2010 року ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації по землеустрою з інвентаризації земельної ділянки та підготовці матеріалів до видачі державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,44 га. В с.Вікторів, а також для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,14 га в с.Вікторів по вул.Федика,134, (том-1, а.с.215,216).

Як вбачається із Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.10.2004 року, ОСОБА_3 є власником домоволодіння, що знаходиться в с.Вікторів по вул.Федика,134 (том-1, а.с.42,43).

З листа Галицької державної нотаріальної контори від 03.12.2013 року №938/02-14 вбачається, що у звязку з тим, що на майно спадкодавця ОСОБА_4, яка померла 04.09.2006 року і на день смерті була зареєстрована та проживала у ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме: земельні ділянки і житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться на території Вікторівської сільської ради, відсутні оригінали документів права власності, свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю ОСОБА_4 ОСОБА_2 не може бути видано (том-1, а.с.87).

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Вікторівської сільської ради від 27.11.2013 року № 956, ОСОБА_4 до дня смерті (04.09.2006р.) проживала і була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_4. проживала одна. Житловий будинок побудований у 1950 році, деревяний, критий бляхою. Загальна площа 50м.кв (том-1, а.с.210).

За даними архівного витягу з рішення Вікторівської сільської ради від 21.12.1993 року ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,14га для обслуговування житлового будинку, а також 0,19 га для ведення особистого підсобного господарства (том-1, а.с.211).

З листівдовідок Вікторівської сільської ради від 06.04.2016 року №44 та від 27.03.2017 року №61 вбачається, що спадкодавець ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_5 в будинку за №133 по вул.Федика, на який документи про право власності відсутні. ОСОБА_4 користувалась земельними ділянками площею 0,14 га для обслуговування житлового будинку, на яку документи відсутні, і площею 0,34 га для ведення особистого селянського господарства.

Разом з ОСОБА_4 у цьому будинку проживала сімя її дочки ОСОБА_3 в складі чоловіка ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_7

Рішенням Вікторівської сільської ради від 27.06.1967 року ОСОБА_5 надано дозвіл на індивідуальне будівництво в межіх між сусідами ОСОБА_8 та ОСОБА_9, на старому місці. Згідно плану відводу земельної ділянки під будівництво будинку ОСОБА_5, старий будинок, в якому проживала ОСОБА_4 та сімя її дочки, підлягав знесенню.

Оскільки будівництво, яке розпочав ОСОБА_5 у 1968 році тривало довший час, а у незавершений будинок перейшла проживати дочка ОСОБА_10 з сімєю, то ОСОБА_3 з чоловіком ОСОБА_5 залишились поживати у старому будинку за №133 з разом із ОСОБА_4, яка була лежачою та потребувала стороннього догляду.

Так як на одній земельній ділянці площею 0,14 га певний час існував старий будинок за №133, який підлягав знесенню, та недобудований будинок, сільська рада вела два записи у шнуровій книзі обліку.

У звязку із смертю 17.06.2002 року ОСОБА_5 та після смерті 04.09.2006 року ОСОБА_4 будівельний паспорт на забудову вищезгаданої земельної ділянки 0,14 га по вул.Федика оформлено в 2007 році на ОСОБА_3, яка завершила будівництво будинку, якому присвоєно №134 зі знесенням будинку №133, де проживала ОСОБА_4, та 30.10.2015 року оформила свідоцтво про право власності на житловий будинок №134.

Як зазначено Вікторівською сільською радою у вищевказаних листах, ОСОБА_3 з часу народження проживала з матірю ОСОБА_4 в будинку по вул.Федика до дня її смерті, вела з нею спільне господарство та обробляла город і користувалася пайовими землями, доглядала матір в старості, похоронила на сільському кладовищі, поставила памятник та доглядає за могилою матері.

Крім того, згідно листа від 06.04.2016 року довідку від 27.11.2013 року №956, видану Вікторівською сільською радою на вимогу ОСОБА_2 для предявлення в нотаріальну контору в частині, що ОСОБА_4 проживала одна, визнано недійсною (том-2, а.с.85-96, 138).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що враховуючи дані погосподарських книг, оглянутих та проаналізованих судом першої інстанції та дані довідок сільської ради, покази свідків, суд дійшов обґрунтованого висновку, щодо наявності підстав для встановлення факту спільного проживання ОСОБА_3 та спадкодавця ОСОБА_4 на час її смерті.

Такий висновок апелянт не спростував, не наведено доказів, які вказують на інші фактичні обставини та спростовують ті, які викладено судом в рішенні.

Твердження щодо умисного приховування факту проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6, а ОСОБА_4 в будинку № 133 не доведено належними та допустимими доказами.

Щодо спадкової маси після смерті ОСОБА_4, то як вбачається з довідки, виданої виконавчим комітетом Вікторівської сільської ради від 27.11.2013 року № 956, ОСОБА_4 до дня смерті (04.09.2006р.) проживала і була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_4. Житловий будинок побудований у 1950 році, деревяний, критий бляхою. Загальна площа 50м.кв (том-1, а.с.210).

Згідно листа Державного нотаріуса від 03.12.2013 року (а.с.87), у зв»язку з тим, що на майно спадкодавця ОСОБА_4 а саме: земельні ділянки і житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться на території Вікторівської сільської ради, відсутні оригінали документів права власності, свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 не може бути видано.

За даними архівного витягу з рішення Вікторівської сільської ради від 21.12.1993 року ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,14га для обслуговування житлового будинку, а також 0,19 га для ведення особистого підсобного господарства (том-1, а.с.211).

З листів Вікторівської сільської ради від 06.04.2016 року №44 та від 27.03.2017 року №61 вбачається, що спадкодавець ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_5 в будинку за №133 по вул.Федика, на який документи про право власності відсутні. ОСОБА_4 користувалась земельними ділянками площею 0,14 га для обслуговування житлового будинку, на яку документи відсутні, і площею 0,34 га для ведення особистого селянського господарства.

В частині вирішення заяви про визначення додаткового строку на прийняття спадщини колегія суддів виходить з того, що на підтвердження поважності причин пропуску строку прийняття спадщини ОСОБА_2 надав суду довідку до акта огляду МСЕК від 15.06.2010 року, згідно якої позивачеві надано третю групу інвалідності; виписка з історії хвороби від 15.03.2010р.; виписка з історії хвороби від 14.04.2009р., листки обстеження із лікарськими записами за 2010р., 2011р., 2002р., (том-1, а.с.214,250; том-2, а.с.1-3).

З листа Центральної міської клінічної лікарні м.Івано-Франківська від 05.04.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні у період: з 14.04.2009 року 10 днів, з 23.10.2015 року 17 днів; даних за 2006 рік немає (том-2, а.с.80).

За даними Обласної клінічної лікарні ОСОБА_2 перебував та стаціонарному лікуванні з 09.03.2010р. по 14.03.2010 р. (том-2, а.с.81-83).

Згідно листа Івано-Франківського обласного бюро МСЕ від 12.04.2016р. ОСОБА_2 був на огляді 15.06.2010 року, за результатами якого був визнаний інвалідом ІІІ групи (том-2, а.с.84).

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.ч.2,3 ст.1254 ЦК України заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

За правилами ст.ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Згідно ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Як визначено ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Водночас статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України).

Відповідно до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як розяснив Пленум ВСУ у п.24 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N 7, при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сімєю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови (лист ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13).

В спірному випадку, як правильно встановив суд першої інстанції, обставини вказані позивачем, об»єктивно не підтверджують поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

Доводи апелянта і в цій частині, висновків суду не спростовують. Тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Беркій О.Ю. Горблянський Я.Д.