Справа № 201/8000/16-ц
Провадження № 8/201/6/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2016р. по цивільній справі № 201/8000/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

26.01.2017р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2016 року по цивільній справі № 201/8000/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання права власності (а.с. № 100-107 т. № 1 ).

В обґрунтування вимог заяви, ОСОБА_1 посилався на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2016р. по справі № 201/8000/16-ц у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів та витрат було відмовлено. Задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 та визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 54,7 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м.; квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 28,1 кв.м.; квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 40,3 кв.м.; квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 29,8 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м.; квартиру АДРЕСА_5, загальною площею 61,0 кв.м., житловою площею 15,8 кв.м. та квартиру АДРЕСА_6, загальною площею 48,9 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м., а також зазначено про врахування при необхідності при реєстрації рішення зміни назв міста Дніпропетровськ та вулиць у звязку з розпорядженням Дніпропетровського міського голови Про перейменування топонімів.

Із вказаним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2016р. представник ОСОБА_1 ознайомився 19.01.2017р. відповідно під час ознайомлення з матеріалами вказаної цивільної справи у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська.

Вказане рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2016р. стало підставою для вчинення незаконної угоди купівлі-продажу та подальшого неодноразового незаконного відчуження об'єктів нерухомості. Проте, ОСОБА_1 жодних позовів про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 54,7 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м.; квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 28,1 кв.м.; квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 40,3 кв.м.; квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 29,8 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м.; квартиру АДРЕСА_7 в

м. Дніпропетровську, загальною площею 61,0 кв.м., житловою площею 15,8 кв.м. та квартиру АДРЕСА_6, загальною площею 48,9 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м. ніколи не подавав, із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які є відповідачами за зустрічним позовом, з приводу вказаного нерухомого майна ніколи не мав судових спорів.

Із ОСОБА_2, яка є позивачкою за первісним позовом, ніколи знайомий не був, жодних договорів із нею не укладав, у жодні судові спори не викликався. Оригінали правовстановлюючих документів на вказані у рішенні об'єкти нерухомості знаходяться у їх законних власників, а саме ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Окрім того, в матеріалах справи містяться копії паспортів на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_3, але фотографії у вказаних паспортах належать іншим особам.

Крім того, у вказаних паспортах містяться відомості про шлюб та місце реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які не відповідають дійсності.

Також у матеріалах справи зазначено, що ОСОБА_3 мешкає у

АДРЕСА_8, а ОСОБА_4 станом на 02.04.2012р. мешкав у АДРЕСА_9, ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_10.

Проте, ОСОБА_3 ніколи не мешкала у м. Дніпродзержинську, а ОСОБА_4 - відповідно за адресою: АДРЕСА_9, оскільки вказана квартира була придбана ОСОБА_3 лише 25.01.2013р., а тому бути предметом договору позики від 02.04.2012р., який міститься у матеріалах даної цивільної справи, вказана квартира не могла.

ОСОБА_5 також ніколи не мешкала за адресою: АДРЕСА_10, вказана адреса взагалі відповідачам за зустрічним позовом не відома. Станом на 02.04.2012р. ОСОБА_5 знаходилась на лікуванні у Німеччині, а отже жодних договорів позики та розписок остання не підписувала, у жодних судових спорах участі не брала.

Також у деяких матеріалах справи вказано, що ОСОБА_3 мешкала також за тією ж самою адресою, що й ОСОБА_2, а саме у АДРЕСА_11, в той час як ОСОБА_3 із ОСОБА_2 взагалі не знайома та у м. Дніпродзержинськ ніколи за життя не мешкала та зареєстрована не була.

Наявний у матеріалах справи договір позики та договір поруки відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та відповідно ОСОБА_1 ніколи не укладали та не підписували.

Крім того, наявні у матеріалах справи копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомості не відповідають ані за формою, ані за змістом дійсним оригіналам правовстановлюючих документів.

Таким чином, справа була розглянута на підставі наданих документів, які були сфальсифіковані невідомими особами, внаслідок чого вказані у рішенні квартири вибули з володіння їх законних власників.

Заявник ОСОБА_1 26.01.2017р. подав до суду заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, у якій просив рішення скасувати та у задоволенні первісного та зустрічного позову відмовити (а.с. № 100-107 т. № 1).

Будучи присутнім в судовому засіданні 06.03.2017р. особисто в суді написав заяву про підтримання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (а.с. № 173 т. № 1). В цій заяві ОСОБА_1 також просив в подальшому розглядати справу за його відсутності.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні ОСОБА_6 (діє за дорученням від 28.09.2016р. а.с. № 97 т. № 1) 18.04.2017р. заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами підтримали, просили рішення скасувати та у задоволенні первісного та зустрічного позову відмовити.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в судовому засіданні 18.04.2017р. також підтримали, просили рішення скасувати та у задоволенні первісного та зустрічного позову відмовити.

ОСОБА_5 у судове засідання неодноразово не з'явилась, про час та місце розгляду заяви була повідомлена належним чином, шляхом вручення судової повістки її сину ОСОБА_4 (а.с. № 171, 258 т. № 1, а.с. № 3 т. № 2 ). За таких умов та на підставі ст. 169 ЦПК України, суд 18.04.2017р. ухвалив розглядати заяву про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами за її відсутностиі (а.с. № 23 т. № 2).

Позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_2, у судові засідання по справі, які призначалися на 23.02.2017р., 06.03.2017р., 22.03.2017р., 31.03.2017р. та 18.04.2017р. неодноразово не з'явилась, про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином, проте до суду повернувся конверт з позначкою «за минуванням терміну зберігання» (а.с. № 159, 177, 178, 260 т. № 1, а.с. № 6 т. № 2).

Згідно відповіді ОСОБА_7 УДМС у Дніпропетровській області від 09.03.2017р. така громадянка взагалі по Дніпропетровській області не зареєстрована (а.с .№ 175 т. № 1).

Згідно ч. 1 ст. 365 ЦПК України заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами розглядається у судовому засіданні. Заявник та інші особи, які беруть участь у справі, повідомляються про час і місце засідання. Неявка цих осіб не є перешкодою для розгляду заяви.

З огляду на те, що позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним ОСОБА_2 була повідомлена про дату та час слухання справи належним чином, про причини неявки суд не сповістила, на підставі ч. 1 ст. 365 ЦПК України, суд ухвалив 18.04.2017р. розглядати заяву про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами за відсутності ОСОБА_2 (а.с. № 23 т. № 2).

Ухвалою суду від 18.04.2017р. (без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 293 ЦПК України), суд відмовив у задоволені заяви від 21.03.2017р. про залучення в якості 3-ї особи ОСОБА_8 з огляду на ті обставини, що судом розглядається саме заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення від 21.06.2016р. у зв'язку з нововиявленими обставинами (отже, не справа в звичайному позовному провадженні відповідно до глави 7 розділу III ЦПК України), а в червні 2016року цивільна справа № 201/8000/16-ц була розглянута без участі 3-ї особи (а.с. № 179-181 т. № 1, а.с. № 23т. № 2).

Суд, ознайомившись з матеріалами цивільної справи, вважає, що заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2016р. підлягає задоволенню та при новому розгляді справи в порядку ст. 365 ЦПК України позовні вимоги ОСОБА_2 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

30.05.2016р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу. В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_2 посилалась на те, що між нею та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 02.04.2012р. був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 надала у позику ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 2 500 000 грн. на строк до 02.04.2016р., а останні позику у строк не повернули. Також між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 02.04.2012р. був укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_1 поручився перед ОСОБА_2 за виконання позичальниками своїх зобов'язань за договором позики. Оскільки відповідачі свої зобов'язання не виконали та борг не повернули, ОСОБА_2 просила суд солідарно стягнути з відповідачів суму боргу.

Предмет своїх позовних вимог позивачка ОСОБА_2 змінила 02.06.2016р. зі стягнення боргу на визнання за нею права власності на 6 об,єктів нерухомості (а.с. № 17 т. № 1).

08.06.2016р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності. В обґрунтування свого зустрічного позову ОСОБА_1 посилався на те, що він на виконання зобов'язань за договором позики повернув ОСОБА_2 2 500 000 грн., а відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 обіцяли за це переоформити на ОСОБА_1 право власності на належне їм нерухоме майно. Проте відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 свої зобов'язання не виконали, а тому ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 54,7 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м.; квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 28,1 кв.м.; квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 40,3 кв.м.; квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 29,8 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м.; квартиру АДРЕСА_5, загальною площею 61,0 кв.м., житловою площею 15,8 кв.м. та квартиру АДРЕСА_6, загальною площею 48,9 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2016р. по справі № 201/8000/16-ц у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів було відмовлено. Задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 та визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 54,7 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м.; квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 28,1 кв.м.; квартиру АДРЕСА_12 в

м. Дніпропетровську, загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 40,3 кв.м.; квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 29,8 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м.; квартиру АДРЕСА_7 вм. Дніпропетровську, загальною площею 61,0 кв.м., житловою площею 15,8 кв.м. та квартиру АДРЕСА_6, загальною площею 48,9 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м., а також зазначено про врахування при необхідності при реєстрації рішення зміни назв міста Дніпропетровськ та вулиць у звязку з розпорядженням Дніпропетровського міського голови Про перейменування топонімів.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні первісного позову, суд виходив з того, що у судовому засіданні було встановлено, що 02.04.2012р. між позивачем ОСОБА_2 і відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 був укладений договір про надання позики, згідно якого вказані відповідачі отримали у позивача кошти у тимчасове користування на умовах повернення і строковості у сумі 2 500 000 грн., з кінцевим терміном повернення вказаних коштів 02.04.2016р.. Позивачкою за цим договором свої зобов'язання виконано у повному обсязі, гроші надані відповідачам і ними використані. 02.04.2012р. з відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір поруки. У вказаний в договорі строк відповідачі кошти позивачу не повернули. ОСОБА_1 сплатив на користь позивачки ОСОБА_2 усю суму позики, виконавши зобов'язання за договором поруки у повному обсязі, а тому суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 та відсутність підстав для їх задоволення.

Визнавши право власності за ОСОБА_1, суд керувався тим, що у судовому засіданні було встановлено, що 02.04.2012р. між позивачкою ОСОБА_2 і відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 був укладений договір про надання позики, згідно якого вказані відповідачі отримали у позивачки кошти у тимчасове користування на умовах повернення і строковості у сумі 2 500 000 грн., з кінцевим терміном повернення вказаних коштів 02.04.2016р. Позивачкою за цим договором свої зобов'язання було виконано у повному обсязі, гроші надані відповідачам і ними використані. 02.04.2012р. з відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір поруки. У вказаний в договорі строк відповідачі кошти позивачці не повернули. Вказані кошти відповідачі використали для проведення ремонтних та будівельних робіт в належному їм нерухомому майні, а саме: квартирі АДРЕСА_13 вм. Дніпропетровську; квартирі АДРЕСА_2; квартирі АДРЕСА_12 в

м. Дніпропетровську; квартирі АДРЕСА_4; квартирі АДРЕСА_5 та квартирі АДРЕСА_6, з метою здавати дані об'єкти в оренду. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 було досягнуто домовленості, що ОСОБА_1 виконує в повному обсязі грошові зобов'язання перед позивачкою, а останні розраховуються із ним шляхом сприяння в оформленні за ОСОБА_1 права власності на майно, яке належить їм та на проведення ремонтів в яких вони отримували позику. ОСОБА_1 сплатив на користь позивачки ОСОБА_2 усю суму позики, виконавши зобов'язання за договором поруки у повному обсязі, проте відповідачі у добровільному порядку свої зобов'язання щодо оформлення за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно не виконали. В той же час п. 3.6. договору поруки було передбачено, що у разі, якщо поручитель виконає перед кредитором обов'язки боржника у повному обсязі, він має право зворотньої вимоги до боржника з позовом про стягнення відповідної суми боргу, або має право вимагати передання йому предмета, для придбання якого надавалася позика, або вимагати визнання на предмет нерухомості, який належить боржнику права власності. З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що між позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 та відповідачами за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 фактично був укладений договір купівлі-продажу належного їм нерухомого майна, між ними була досягнута домовленість щодо усіх істотних умов договору та фактично відбулося повне виконання умов договору. Відтак суд вважав доведеними зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом ч. 2 ст. 361 ЦПК України та п. 3 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30.03.2012р. Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами перегляд справи у зв'язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а саме перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставин, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.1981р. Про практику перегляду судами у зв'язку з нововиявленими обставинами рішень, ухвал і постанов у цивільних справах, що набрали законної сили як нововиявленні можуть розглядатися обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, які існували на час постановлення рішення, ухвали, постанови, але про них не знали і не могли знати заявник і суд.

Відповідно п. 3 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30.03.2012р. Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами, нововиявленні обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесенні законом до нововиявленних обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п. 1, ч. 2 ст. 361 ЦПК України є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Після прийняття змін до глави 4 розділу V ЦПК України Законом України №4176-VI (4176-17) від 20.12.2011р., та згідно п.17 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30.03.2012р. Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами перевірка наявності підстав для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами або підстав для скасування судового рішення проводяться в одному судовому засіданні. Суд розглядає справу по суті спору з урахуванням встановлених судом нововиявлених обставин.

Таким чином, одночасно зі скасуванням рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 21.06.2016р. за нововиявленими обставинами, суд вважає можливим в одному засіданні відразу винести рішення про відмову в задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_2 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_1

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 народився 20.09.1985р., уродженець ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований з 30.03.2012р. за адресою: АДРЕСА_14, що підтверджується завіреною належним чином копією паспорту громадянина України, виданого Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 14.02.2002р. (а.с. № 173-173 т. №1 ).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 народився 22.12.1958р., уродженець ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований з 05.06.2006 року за адресою: АДРЕСА_15, що підтверджується завіреною належним чином копією паспорту громадянина України, виданого Красногвардійським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області 19.11.2010р. (а.с. № 165 т. № 1).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 народилася 27.10.1959р., уродженка м. Дніпропетровськ, зареєстрована з 23.06.2006р. за адресою: АДРЕСА_15, що підтверджується завіреною належним чином копією паспорту громадянина України, виданого Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 27.08.1998р. (а.с. № 166 т. № 1 ).

Судом встановлено, що до первісного позову ОСОБА_2 було долучено копію паспорту серії АО №228128, виданого Баглійським РВ у м. Дніпродзержинськ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 13.10.2014р., на ім'я ОСОБА_2, 18.06.1971р. народження, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої з 29.10.2002р. за адресою: АДРЕСА_11 (а.с. № 10-11 т. № 1).

У судовому засіданні також було встановлено, що 27.12.2016р. ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Дніпропетровської області із заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, на підставі якої 27.12.2016р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено кримінальне провадження №0001126 за фактом шахрайських дій за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України (а.с. № т.№ ).

Судом також встановлено, що паспорт серії АО №228124, виданий Баглійським РВ у

м. Дніпродзержинськ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 13.10.2014р., належить громадянці ОСОБА_9, 31.03.1986р. народження, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованій з 29.10.2002р. за адресою: АДРЕСА_11, що підтверджується завіреними печаткою Відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області копіями паспорту ОСОБА_9 та протоколу її допиту (а.с. № 247 т.№ 1 ).

У судовому засіданні 06.03.2017р. ОСОБА_1 пояснив суду, що із ОСОБА_2 він ніколи знайомий не був, як виглядає вказана особа він не знає, жодних договорів із нею не укладав, грошей не позичав та жодних позовів, в тому числі зустрічних, з приводу спірного майна не подавав та не підписував.

У судовому засіданні 18.04.2017р. також було встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 в зустрічному позові про визнання права власності від 08.06.2016р. та в заяві про розгляд цивільної справи по зустрічному позову без участі позивача ОСОБА_1 від 21.06.2016р., які містяться в матеріалах справи, та на підставі яких Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було прийнято рішення від 21.06.2016р., виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою, що підтверджується завіреними печаткою Відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області копіями висновків експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 11.04.2017р. №29/1.1-230 на 12 аркушах та від 12.04.2017р. №29/1.1-231 на 12 аркушах (а.с. № 10-15, 16-21 т. № 2).

У судовому засіданні 18.04.2017р. ОСОБА_3 пояснила суду, що у

м. Дніпродзержинську вона ніколи не мешкала, із ОСОБА_2 вона ніколи знайома не була, як виглядає вказана особа не знає, жодних договорів із нею не укладала, грошей не позичала та із своїм сином ОСОБА_1 з приводу спірного майна ніколи не судилась та наміру його відчужувати не мала (а.с. № 23-26 т. № 2).

У судовому засіданні 18.04.2017р. ОСОБА_4 пояснив суду, що у квартирі АДРЕСА_5 він ніколи не мешкав, із ОСОБА_2 ніколи знайомий не був, як виглядає вказана особа не знає, жодних договорів із нею не укладав, грошей не позичав та із своїм сином ОСОБА_1 з приводу спірного майна ніколи не судився та наміру його відчужувати не мав (а.с. № 23-26 т. № 2).

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 11.05.2006р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим номером 3017, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10815435 від 01.06.2006р., ОСОБА_1 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_16 (а.с. № 212-214 т. № 1).

Судом встановлено, що 22.06.2006р. ? частину вказаної квартири ОСОБА_1 подарував своїй бабусі - гр. ОСОБА_11, і таким чином з 22.06.2006р. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 стали власниками по ? частини квартири АДРЕСА_16 (а.с. № 53 т. № 1). Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 18.03.2011р., на зазначену квартиру, копія якого була додана до заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, у вказаній квартирі було здійснено загальне переобладнання (квартира переобладнана з двокімнатної у однокімнатну), яке підлягає введенню в експлуатацію та узаконенню (а.с.№ 216-220 т. № 1).

Натомість у матеріалах справи, які були наявні на час постановлення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська рішення від 21.06.2016р. міститься технічний паспорт, виготовлений станом на 12.05.2010р., на вказану квартиру, в той час як на момент постановлення рішення щодо вказаного об'єкту нерухомості були проведені роботи з переобладанання, які фактично призвели до зміни технічних характеристик квартири (а.с. № 56-57 т. № 1).

Судом також встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 10.09.2013р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за реєстровим номером 498, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №9164781 від 10.09.2013р., ОСОБА_3 на праві приватної власності належить АДРЕСА_17 ум. Дніпропетровську (а.с. № 45 т. № 1).

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 25.01.2013р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_13 за реєстровим номером 129, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №145750 від 25.01.2013р. ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира третьої черги громадських будівель багатофункціонального призначення (житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями) №140, що знаходиться у будинку № 2 по вул. Глинки у м. Дніпропетровську (а.с. № 32-33 т. № 1).

Натомість у матеріалах справи, які були наявні на час постановлення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська рішення суду від 21.06.2016р. міститься технічний паспорт, виготовлений станом на 07.05.2012р., на квартиру №140, що знаходиться у будинку № 2 по вул. Глинки у м. Дніпропетровську, де у розділі Власник на титульному аркуші значаться ОСОБА_4, в той час як власником вказаної квартири згідно договору купівлі-продажу та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності є ОСОБА_3, яка стала власником 25.01.2013р.. При цьому, як вбачається з договору купівлі-продажу, посвідченого 25.01.2013р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_13 за реєстровим номером 129, попереднім власником зазначеної квартири був ОСОБА_14 (а.с. № 32-34, 35-36 т. № 1).

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 19.02.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за реєстровим номером 64, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №598634 від 19.02.2013р., ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_18 ум. Дніпропетровську (а.с. № 41-42 т. № 1).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 25.04.2013р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за реєстровим номером 176, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №2930898 від 25.04.2013р. ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_19 ум. Дніпропетровську (а.с. № 37-38 т. № 1).

Натомість у матеріалах справи, які були наявні на час постановлення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська рішення від 21.06.2016р. міститься технічний паспорт, виготовлений станом на 07.12.2012р., на квартиру АДРЕСА_20, де у розділі Власник на титульному аркуші значаться ОСОБА_3, в той час як власником згідно договору купівлі-продажу вказаної квартири та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень є ОСОБА_4 (а.с. № 39-40 т. № 1).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 04.05.2006р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_15 за реєстровим номером 2103, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10823806 від 02.06.2006р. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві приватної власності належить по ? частині квартири АДРЕСА_21 (а.с. № 49-50 т. № 1). Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_22, виготовленого станом на 14.04.2006р., у розділі Власник на титульному аркуші значаться попередній власник ОСОБА_16 (розмір частки 1), та наступні власники - ОСОБА_3 на 1/2 частину та ОСОБА_4 на 1/2 частину (а.с. № 208-211 т. № 1).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Стаття 317 ЦК України передбачає, що власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав є визнання права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є власниками по ? частини квартири АДРЕСА_23 та на час розгляду Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська цивільної справи у договірних відносинах із ОСОБА_2 та між собою не перебували.

Судом також встановлено, ОСОБА_1 не мав підстав для звернення до суду про визнання за ним права власності на зазначені об'єкти нерухомості, будь-яких правовідносин фінансового характеру з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не мав, судових спорів щодо вказаного майна не ініціював, позовних заяв, в тому числі зустрічної позовної заяви, що була предметом розгляду у даній цивільній справі не підписував та не подавав, із ОСОБА_2 не знайомий та будь-яких договорів із нею не укладав, оригінали правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_24 не втрачав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_25 ум. Дніпропетровську, ? частини квартири АДРЕСА_21 та квартири третьої черги громадських будівель багатофункціонального призначення (житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями) №140, що знаходиться у будинку № 2 по вул. Глинки у м. Дніпропетровську, та на час розгляду Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська цивільної справи у договірних відносинах із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не перебувала, будь-яких правовідносин фінансового характеру з ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не мала, судових спорів щодо вказаного майна не ініціювала, із ОСОБА_2 не знайома та будь-яких договорів із нею не укладала, оригінали правовстановлюючих документів на вказані квартири не втрачала.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_18 ум. Дніпропетровську, ? частини квартири АДРЕСА_21 та квартири АДРЕСА_20, та на час розгляду Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська цивільної справи у договірних відносинах із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не перебував, будь-яких правовідносин фінансового характеру з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 не мав, судових спорів щодо вказаного майна не ініціював, із ОСОБА_2 не знайомий та будь-яких договорів із нею не укладав, оригінали правовстановлюючих документів на вказані квартири не втрачав.

При цьому, суд критично ставиться до копій правовстановлюючих документів на спірні об'єкти нерухомості, які були первісно долучені до зустрічного позову та стали підставою для постановлення рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2016р., зокрема, до договорів купівлі-продажу квартир, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та технічних паспортів на квартири, з огляду на те, що відображена у них інформація, зокрема, щодо власників спірних об'єктів нерухомості та дат складання таких документів, є суперечливою.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що додані ОСОБА_1 до заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами копії правовстановлюючих документів на спірні об'єкти нерухомості, зокрема, договорів купівлі-продажу квартир, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та технічних паспортів на квартири, суттєво різняться за формою із тими, які були первісно долучені до зустрічного позову та стали підставою для постановлення рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2016р. Зокрема, додані ОСОБА_1 до заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами копії договорів купівлі-продажу квартир містять серію та номери нотаріальних бланків та відповідний багатоступеневий захист від підроблення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку наявність нововиявлених обставин, визначених п. 1, ч. 2 ст. 361 ЦПК України, оскільки останні суттєво впливають на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи викладене суд приходить також до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні первісних позовних вимог в редакції від 02.06.2016р. ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання права власності та для відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання права власності.

При винесенні такого рішення, суд у назві позовних вимог по первісному позову ОСОБА_2 зазначає назву її позовних вимог саме визнання права власності, а не стягнення боргу, з огляду на те, що по-перше, в матеріалах справи мається уточнена позовна заяв ОСОБА_2 від 02.06.2016р., по-друге, в журналі судового засідання за 21.06.2016р. зазначено, що судом розглядався саме первісний позов про визнання позовних вимог, втретє, з тексту самого рішення суду від 21.06.2016р. вбачається, що суд давав оцінку саме уточненій редакції позовних вимог (а.с. № 17, 88, 90 т. № 1).

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК України, з огляду на те, що даним рішенням в задоволені, як основного позову, так і зустрічного позову відмовлено, то сплачені позивачкою за первісним позовом судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6890грн. (а.с.№ 15) та сплачені позивачем за зустрічним позовом судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6890грн., розподілу не підлягають (а.с. № 28).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 182, 317, 392 ЦК України, Постановою Пленуму ВСУ від 27.02.1981р. Про практику перегляду судами у зв'язку з нововиявленими обставинами рішень, ухвал і постанов у цивільних справах, що набрали законної сили, Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30.03.2012р. Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами, Законом України №4176-VI (4176-17) від 20.12.2011р. про внесення змін до глави 4 розділу V ЦПК України, ст.ст. 3, 8, 10, 11, 57-60, 74-76, 88, 169, 212-215, п. 1 ч. 2 ст. 361, 365 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2016р. по цивільній справі № 201/8000/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання права власності - задовольнити.

Скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2016р. по цивільній справі № 201/8000/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання права власності за нововиявленими обставинами.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання права власності - відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів

Суддя Ткаченко Н.В.