Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3008/17
Провадження № 2/553/1323/2017
У Х В А Л А

Іменем України

16.11.2017 рокум. Полтава

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Парахіна Є.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про зобовязання виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ "Українська залізниця" про зобовязання виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, в якій він вказує, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 07.11.2016 року визнаний незаконним і скасовано наказ №28/ос від 19.02.2016 р. поновлено його на роботі у Публічному акціонерному товаристві "Українська залізниця" регіональної філії "Південна залізниця" виробничому підрозділі "Локомотивне депо Полтава" на посаді машиніста з дня незаконного звільнення з 19.02.2016 pоку, стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.02.2016 року по 07.11.2016 року в розмірі 53556 грн. 64 коп., допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку у межах стягнення за один місяць. Рішення Ленінського районного суду м. Полтави про негайне виконання в частині поновлення на роботі роботодавець не виконав та звернувся до апеляційного суду. 11.09.2017 року після неодноразових звернень позивача та профкому Вільної профспілки Південної залізниці рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 07.11.2016 р. було виконано, він поновлений на роботі, виплачено заробітну плату з дня звільнення з посади з 19.02.2016 року по день винесення рішення Ленінським районним судом м. Полтави від 07.11.2016 року. За час вимушеного прогулу по вині роботодавця з 07.11.2016 р. по день виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави 11.09.2017 року роботодавець не побажав заплатити йому середньомісячну заробітну плату та уникає конкретної відповіді на його звернення з цього питання.

Просить зобовязати відповідача виплатити йому заробітну плату за час вимушеного прогулу по вині роботодавця при затримці виконання рішення Ленінського районного суду від 07.11.2017 року по день поновлення на роботі 11.09.2017 року в сумі 113721 грн. 82 коп., а стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоду, завдану протизаконними діями роботодавця по відношенню до нього, яку він оцінює в розмірі 100000 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Прохальна частина позову ОСОБА_1 містить дві позовні вимоги про покладення на відповідача обов'язку вчинити певні дії та про відшкодування моральної шкоди.

Позивачем ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позову не приєднано документу, що підтверджує сплату судового збору, розміри ставок якого встановлені Законом України "Про судовий збір" № 3674-УІ від 08.07.2011 року для фізичних осіб для позовних вимог немайнового характеру - у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з урахуванням норм Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" становить 640 грн. 00 коп., для позовних вимог майнового характеру - в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сплаченого з урахуванням положень ч. 3 ст. 6 Законом України "Про судовий збір" № 3674-УІ від 08.07.2011 року окремо за кожну позовну вимогу, як не надано доказів того, що позивач звільнений від його оплати.

Посилання ж позивача у позовній заяві на положення ст. 5 Закону України "Про судовий збір" як підставу для звільнення від оплати судового збору є безпідставними, з огляду на те, що відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону від його оплати звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, тоді як предметом позовних вимог, з якими звернувся до суду ОСОБА_1, є заробіток за час вимушеного прогулу по вині роботодавця при затримці виконання рішення суду, а не нарахована і невиплачена йому заробітна плата, та завдана діями відповідача моральна шкода.

Крім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 обґрунтовуючи позовні вимоги вказує на те, що має право на отримання заробітної плати за час вимушеного прогулу по вині роботодавця при затримці виконання рішення Ленінського районного суду від 07.11.2017 року по день поновлення на роботі 11.09.2017 року й фактичне невизнання відповідачем обов'язку з виплати цих коштів, тобто зазначає про існування майнового спору і права на стягнення відповідних коштів в судовому порядку, разом з тим, прохальна частина позову містить вимогу немайнового характеру про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 121 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про зобовязання виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди залишити без руху.

Надати позивачам строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Попередити позивачів, що у разі неусунення недоліків у встановлений судом строк, позовна заява буде визнана неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_2