ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/52/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2017 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., розглянувши матеріали за скаргою, поданою ОСОБА_2, в якій вказано скаржником ОСОБА_3 на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

Встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшла вказана скарга, з посиланням на положення ст.383 ЦПК України.

Відповідно до ч.1, 2, 8 ст.8 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року): суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Отже, вказана скарга була подана без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року), а саме: не надано документу на підтвердження повноважень ОСОБА_2, передбаченого ст.42 ЦПК України (було надано незавірену фотокопію довіреності, яка при наявності конкретизації повноважень щодо підписання позовної заяви, не містила посилання на повноваження щодо підписання вказаної скарги); відсутнє обгрунтування та зазначення доказів щодо виконавчих дій (наявності чи відсутності) по ВП №51502222 після скасування постанови про його закінчення згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року; не вказано обгрунтування та не зазначено доказів щодо дати та факту набрання законної сили вказаною ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року.

Враховуючи наведене, згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було вирішено залишити без руху заяву з наданням заявнику строку для виправлення вказаних недоліків - 3 дні. Копія вказаної ухвали була отримана особисто ОСОБА_3 07 грудня 2017 року (згідно з розпискою у рекомендованому листі), проте, недоліки скарги не були усунуті у вказаний строк, останній день якого - понеділок, 11 грудня 2017 року.

Крім того, відповідно до ч.9 ст.10 ЦПК України: якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Так, до Дарницького районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_4 лише від 12 грудня 2017 року з додатковим обґрунтуванням, проте яка була подана лише в одному примірнику, тобто до цієї заяви не було додано копій цієї заяви для всіх вищевказаних учасників справи - всупереч вимогам ч.1 ст.120 ЦПК України, який діяв до 15 грудня 2017 року (які кореспондуються з вимогами ч.1 ст.177 ЦПК України). Так, щодо ненадання вказаних копій то заявником не враховано, що заявник повинен додати до заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Крім того, ОСОБА_4 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з вказаною заявою, з недотриманням вимог ст.42 ЦПК України, який діяв до 15 грудня 2017 року (які кореспондуються з вимогами ст.62 ЦПК України), а саме положенням, якими передбачено наступне.

Повноваження представників сторін, мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю.

Оригінали документів, зазначених у цій статті, або копії з них, засвідчені суддею, або копії з них засвідчені у визначеному законом порядку приєднуються до матеріалів справи.

Проте, до суду вказаного оригіналу не надано, як і копії завіреної підписом уповноваженої на це особи.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому, з положень ч.3 ст.185 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.7 ст.185 ЦПК України - повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, вважаю, що відповідно до ст.185 ЦПК України скаргу належить повернути.

Керуючись ст.185 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути скаргу, в якій вказано скаржником ОСОБА_3 на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Апеляційна скарга на ухвалу до Апеляційного суду м. Києва може бути подана протягом 15 днів з дня отримання її копії.

Суддя: