Справа № 755/943/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2017 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

за участю секретаря Бурячек О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Єврокосметикс» про визнання угоди про надання кредиту не укладеною,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» просила визнати Угоду про надання кредиту №401728929 від 08 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк», - неукладеною, що є предметом позову.

Під час розгляду справи, на підставі протокольної ухвали суду від 10 серпня 2017 року судом вирішено питання про залучення до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Єврокосметикс».

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що в листопаді 2016 року позивачу зателефонували представники ТОВ «Єврокосметикс» з запрошеннями на участь в СПА процедурах, які саме процедури будуть проводитися не було повідомлено, а тільки зазначено, що їй буде проведено безкоштовне дослідження волосся та косметичні процедури. 08 листопада 2016 року позивач з'явилась за вказаною їй по телефону адресою, де було проведено діагностику стану волосся, та запропоновано укласти договір про надання косметичних послуг, позивач погодилась, в цей же день підписала договір про надання послуг, вартість послуг за договором складає 14070,00 грн. Оскільки сплатити повну вартість послуг позивач не мала змоги, торговий представник ТОВ «Єврокосметикс» запропонував виплатити суму договору у розстрочку, шляхом отримання кредиту у ПАТ «Альфа-Банк», такий договір був укладений позивачем безпосередньо в приміщенні, де розташований косметичний салон, позивач підписала надані торговим представником готовий бланк договору. Однак, повернувшись додому, позивач детально ознайомилась з умовами підписаного неї договору та зрозуміла, що підписала з ПАТ «Альфа-Банк» Оферту на укладання угоди про надання споживчого кредиту, та другий документ - Акцепт пропозиція про укладання угоди про надання споживчого кредиту. На слідуючий день, 09 листопада 2016 року, позивач особисто звернулась до відділення банку з письмовою заявою про відмову від одержання кредиту, та висловила бажання в односторонньому порядку розірвати цей договір, повідомила, що підписувала цей договір під психологічним тиском працівників ТОВ «Єврокосметикс». Позивач наголосила, що не мала наміру укладати договір споживчого кредиту, договір не підписано уповноваженою особою банку, грошові кошти за договором позивач особисто не отримала, що свідчить що сторонами договору не досягнуто всіх істотних умов при укладанні даного виду договору, тому наявні підстави вважати цей договір неукладеним.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимог підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача - ПАТ «Альфа-Банк», в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, про причини неявки представник суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористався.

Представник третьої особи - ТОВ «Єврокосметикс»», в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи третя особа повідомлялась належним чином, про причини неявки представник суд не повідомили, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористались.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як убачається з матеріалів справи, між сторонами спору виникли кредитні відносини, що підтверджується Угодою про надання кредиту №401728929 від 08 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк», складовими якої є Оферта на укладання угоди про надання споживчого кредиту №№401728929 та Акцепт пропозиції про укладання угоди про надання споживчого кредиту №№401728929 від ПАТ «Альфа-Банк» з Додатком №1 до Угоди про надання споживчого кредиту №401728929 від 08 листопада 2016 року.

Відповідно до ст.202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.203, ст.204 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як роз'яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК (435-15) необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо)

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин вважається правомірним не лише тоді, коли не визнаний судом недійсним, але й у тому випадку, коли його недійсність прямо не встановлена законом.

Отже, зі змісту зазначеної норми вбачається, що правочин, недійсність якого прямо встановлена законом, є нікчемним. Визнання нікчемного правочину судом недійсним законом не вимагається, тобто для сторін правочину він не спричиняє правових наслідків, крім наслідків його недійсності.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 грудня 2012 року у справі №6-87цс12, яка в силу положень ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Статтею 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно роз'яснень, наданих в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК.

Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту щодо визнання договору неукладеним не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. ( ст. 16 Цивільного кодексу України).

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. (ст.1 Цивільного процесуального кодексу України)

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. (ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Єврокосметикс» про визнання угоди про надання кредиту не укладеною є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 6, 627, 638 Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Єврокосметикс» про визнання угоди про надання кредиту не укладеною.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я