Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1934/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

15.11.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів : Гайсюка О.В., Мурашка С.І.,

за участю секретаря Яковлєвої Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 серпня 2017 року.

ВСТАНОВИЛА:

13 червня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого являється позивач, та відповідачем укладено кредитний договір №б/н від 16 листопада 2007 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 11 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з невиконанням відповідачем свої кредитних зобовязань, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив стягнути з відповідача заборгованість, що станом на 30 квітня 2016 року складає: 11 094,28 грн., а саме: 2 257,37 заборгованість за кредитом; 4 542,42 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3 290,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 504,49 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову, оскільки, на думку позивача, воно є незаконним та постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що кредитні правовідносини між позивачем та відповідачем за кредитним договором від 16 листопада 2007 року є дійсними, про бажання їх припинити в порядку встановленому законодавством чи договором не висловлювала жодна із сторін. Оскільки кошти за кредитним договором відповідачем повернуто не було, тому проценти за кредитом та пеня за процентами підлягали стягненню з відповідача у мужах строку позовної давності. Вказана позиція відповідає правовому висновку Верховного Суду України у справі №2-249цс15 від 2 грудня 2015 року.

Відповідач скористався своїм правом подати письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких посилаючись на п.п.5.4 п.5 «Правил користування платіжною карткою» зазначив, що строк погашення процентів по кредиту щомісяця за попередній місяць, а строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (листопад 2010 року). Крім того зазначає, що позивачем нараховано проценти, пеня та комісія за межами строку позовної давності. Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-249ці15 від 2 грудня 2015 року є безпідставним, так як судом також однозначно визначено, що проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Відповідно до кредитного договору чітко було встановлено кінцевий термін завершення договору. Термін дії картки 3 роки. Термін дії кредитного ліміту відповідає терміну дії платіжної картки.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3 і ОСОБА_4 підтримали подану апеляційну скаргу.

Відповідач заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача, відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у встановлених ст. 303 ЦПК України межах, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У справі, законність і обґрунтованість судового рішення у якій перевіряється, суд першої інстанції встановив такі факти й обставини.

16 листопада 2007 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір б/н, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 11 000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% нарік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Згідно п. 8.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строку платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодні зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Останній платіж за договором відповідач здійснив 8 лютого 2013 року, але заборгованість в повному обсязі не сплатив.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 30 квітня 2016 року за ним в банку рахується заборгованість в розмірі 11 094,28 грн., яка складається з наступного: 2 257,37 заборгованість за кредитом; 4 542,42 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3 290,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 504,49 грн. штраф (процентна складова).

Заперечуючи проти позову, в суді першої інстанції позивач стверджував про сплив позовної давності та застосування відповідних наслідків (а.с. 83 - 85).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що останній платіж відповідачем було здійснено 8 лютого 2013 року, отже саме з цієї дати має обчислюватись строк позовної давності, а Банк звернувся до суду з позовом 13 червня 2016 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення, яке переглядається, не відповідає цим вимогам закону.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з правочинів.

За кредитним договоромбанкабо інша фінансова установа(кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Суд правильно встановив факт використання відповідачем кредитних коштів в межах встановленого банком кредитного ліміту з використанням отриманої ним 15 листопада 20007 року у банку кредитної картки 095289, що підтверджується його підписом у заяві від 5 листопада 2007 року у розділі «Відмітки банку» (а.с. 69).

Згідно п. 5.4. Роділу ІІ Умов і правил надання банківських послуг ЗАТ КБ «ПриватБанк», з якими, згідно заяви відповідача від 5 листопада 2007 року, він ознайомлений і які являються частиною укладеного між ним і банком договору (а.с. 69), строк погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам без встановленого мінімального обовязкового платежу проводиться в наступному порядку: строк погашення процентів по кредиту щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі МОNTH).

Відповідач, як володілець картки, не надав її суду для огляду, пославшись на те, що вона у нього не збереглася.

Проте, згідно заяви позичальника ОСОБА_2 від 5 листопада 2007 року, він просив банк надати йому платіжну картку строком на три роки, а згідно внутрішньої інформації банку (а.с. 120) строк дії платіжної картки 095289 було встановлено до 11-го місяця 2010 року, що становить три роки з часу видачі кредитної картки.

За таких обставин, з урахуванням змісту п. 5.4. Роділу ІІ Умов і правил надання банківських послуг ЗАТ КБ «ПриватБанк», відповідач мав повернути банку в повному обсязі використанні ним в межах встановленого ліміту кредитні кошти не пізніше 30 листопада 2010 року.

Проте у вказаний строк відповідач не сплатив кредит у розмірі 2257 грн. 37 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4 на звороті).

Крім того, з розрахунку вбачається. що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував проценти за користувач кредитом.

Тобто відповідач допустив порушення своїх зобовязань перед позивачем.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У справі, яка переглядається, кредитним договором передбачено сплату процентів на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Крім того, відповідно до ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів.

Згідно правових висновків, викладених у постановах Верховний Суд України висловив у постанові від 7 вересня 2016 року (№ 6-1412цс16) та від 9 серпня 2-17 року (6-2322цс16), у разі якщо договором не встановлений розмір процентів після спливу строку дії договору, слід зробити висновок про те, що їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення процентів після закінчення строку дії договору (кінцевого терміну повернення кредитних коштів 31 листопада 2017 року) не надав доказів того, що при укладенні договору сторони узгодили розмір процентів після вказаної дати (не надав Тарифів банку або Памятки клієнта). Крім того, представник позивача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції надав пояснення про те, що на час укладення договору тарифи банку не містили умов про сплату процентів після спливу строку договору.

У звязку з цим та відповідно до ст. 536, 1048 ЦК України, з 1 грудня 2010 року відповідач зобовязаний сплачувати на користь позивача проценти на рівні облікової ставки Національного банку України, а не за процентною ставкою, передбаченою у заяві позичальника.

Зі змісту ст. ст. 546 - 550 ЦК України вбачається, що право на неустойку (штраф, пеню) у кредитора виникає на підставі договору в наслідок невиконанням боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Згідно п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Враховуючи, що відповідач регулярно допускав несплату процентів та не сплатив у строк до 1 грудня 2010 року кредит, у позивача виникло право на штраф через кожні 120 днів затримки сплати процентів та з 31 березня 2011 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

З заявою про застосування позовної давності до суду першої інстанції звернувся відповідач (т. 1 а.с. 62 - 63, 111).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання(ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давностіпереривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строкуне зараховується.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у справі № 614цс14 від 19 березня 2014 року за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Враховуючи, що протягом кожного наступного місяця, слідуючого за місяцем у якому відповідач користувався кредитом, він зобовязаний був сплачувати проценти за користування кредитом, а всю суму кредиту зобовязаний сплатити до 1 грудня 2010 року, але ці зобовязання не виконав, останній платіж ним здійснено 8 лютого 2013 року, проте позивач предявив позов лише 13 червня 2016 року, суд дійшов правильного висновку про сплив позовної давності за вимогами про сплату кредиту, передбачених договором процентів за користування кредитом та штрафів.

Проте суд безпідставно відмовив у стягненні в межах загальної трирічної позовної давності процентів, які підлягають сплаті позичальником на рівні облікової ставки НБУ до моменту повернення кредиту.

Розрахунок процентів в межах позовної давності є таким:

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргу (грн.)Облікова ставка НБУ (джерело: https://www.bank.gov.ua)Проценти (грн.)
30.05.201309.06.2013372 257,377.54,10
10.06.201312.08.2013632 257,377.027,27
13.08.201314.04.20132452 257,376.598,49
15.04.201416.07.2014932 257,379.554,64
17.07.201412.11.20141182 257,3712.591,22
13.11.201405.02.2015852 257,371473,60
06.02.201503.03.2015262 257,3719.53,14
04.03.201527.08.20151772 257,3730328,40
28.08.201524.09.2015282 257,372746,75
25.09.201521.04.20162102 257,3722285,73
22.04.201626.05.2016342 257,371939,95
27.05.201630.05.201642 257,37184,45
Всього:1058, 74

Щодо вимог позивача про сплату пені або ж комісії, то комісія не передбачена ні заявою позичальника, ні обовязковими для сторін Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 5.5.1. вищезгаданих Умов за несвоєчасне виконання боргових зобовязань позичальник зобовязаний сплачувати проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розмір якої визначається Тарифами.

Одним із принципів цивільного судочинства є принцип змагальності (ст. 10, 60 ЦПК України) суть якого зводиться до того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а сторони, маючи рівні права та можливості щодо подання доказів, їх дослідженні та доведеності перед судом їх переконливості, зобовязані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК.

Доказів того, що сторони по справі в письмовій формі (ст. 547 ЦК України) досягли угоди щодо неустойки або розміру комісії за порушення виконання позичальником грошових зобовязань позивач не надав, а відповідач заперечив факт наявності таких угод.

Отже підстави вимог позивача про стягнення пені та комісії є недоведеними і задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції не дотримався загальних вимог процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_2 необхідно стягнути документально підтверджені витрати понесені позивачем по сплаті судового збору у сумі 282, 91 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 серпня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1058 (одну тисячу пятдесят вісім) грн. 74 коп. заборгованості по процентах.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 282 (двісті вісімдесят дві) грн. 91 коп. компенсації судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: