Єдиний унікальний номер 719/275/17
Номер провадження 2/719/127/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року

м. Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:

судді Луців О.В.,

секретаря Матковської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новодністровськ, Чернівецької області, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

08 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якій просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що він відповідно до договору дарування від 12.09.2012 року є власником на праві приватної власності трикімнатної квартири АДРЕСА_1. За вказаною адресою зареєстровані його батько - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та брат - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, які вже більше десяти років не проживають за зареєстрованим місцем проживання.

Реєстрація відповідачів у даній квартирі створює позивачу незручності, а саме, заважає ОСОБА_1 повноцінно користуватись житловим приміщенням, тому що він не зобов'язаний узгоджувати із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в майбутньому угоди щодо користування і розпорядження квартирою. Крім того, не виключено, що через певний час відповідачі повернуться в квартиру та можуть вимагати надати їм місце для проживання.

Позивач в судове засідання не з'явився, однак 10.11.2017 року подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності у зв'язку із зайнятістю на роботі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с. 20).

Відповідачі у судове засідання не з'явились, проте 10.11.2017 року подали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги визнали в повному обсязі та не заперечили проти їх задоволення (а.с. 21-22).

За таких обставин, суд, керуючись ч. 2 ст. 197 ЦПК України, ухвалив здійснити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на праві приватної власності належить трикімнатна квартира АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування 3/4 частини квартири серії ВРТ № 942337 від 12.09.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Банковською О.Ю. та зареєстрованого у реєстрі за № 626 (а.с. 10). Дана обставина також підтверджується витягом про Державну реєстрацію прав № 35743871 від 05.10.2012 року (а.с. 11).

Відповідно до довідки № 5979 від 07.11.2017 року, виданої начальником відділу ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ Новодністровської міської ради Чернівецької області Бойчук Л.С. (а.с. 7), у вищевказаній квартирі, крім позивача, також зареєстровані батько власника квартири - ОСОБА_2, 1955 року народження та брат - ОСОБА_3, 1983 року народження, які за зареєстрованим місцем проживання не проживають.

Згідно акту обстеження сім'ї від 07.11.2017 року (а.с. 12), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, з 2003 року зі слів сусідів фактично не проживають, що підтверджується підписами на вищевказаному акті депутата Новодністровської міської ради Чернівецької області і мешканців сусідніх квартир.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Вказані положення закріплені також у ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положення частини 1 ст. 321 ЦК України визначають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У абз. 2 ч. 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996 року роз'яснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Права членів сім'ї власника на користування жилим приміщенням урегульовані ст. 405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11.12.2003 року (із змінами і доповненнями), зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення користування житловим приміщенням.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлений строк.

Враховуючи викладені вимоги закону та встановлені судом обставини, визнання позову відповідачами, суд вважає, що ОСОБА_1 доведено належними і допустимими доказами, що відповідачі, які являються членами сім'ї позивача, без поважних причин, понад один рік не проживають у квартирі АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, а тому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 необхідно визнати такими, що втратили право користування цим житлом.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 320 грн. з кожного.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 3, 11, 15, 88, 197, 208, 209, 212-215, 223, 294, 296 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області 24.11.1998 року, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, судовий збір в сумі 320 (триста двадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області 24.11.1998 року, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, судовий збір в сумі 320 (триста двадцять) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Новодністровський міський суд Чернівецької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: