АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/1680/17 Номер провадження 22-ц/786/2354/17Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Бондаревської С.М., Дряниці Ю.В.

при секретарі Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що 24.11.2012 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого вони мають двох малолітніх дітей. Спільне життя з відповідачем фактично припинили з травня 2015 року, спільне господарство не ведуть, примирення неможливе. З урахуванням вищенаведеного та уточнивши позовні вимоги остаточно просила розірвати шлюб з відповідачем; стягнути з нього аліменти на її користь на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, а також стягнути з відповідача аліменти на її користь на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача до досягнення молодшою дитиною трьох років. При цьому вказувала, що відповідач надає матеріальну допомогу, проте в розмірі, недостатньому для утримання дітей та ухиляється від її утримання, хоча вона має на це право до досягнення молодшою донькою трьох років.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 липня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено.

Шлюб, зареєстрований 03.08.2013 Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис 555, між ОСОБА_6, 09.09.1982р.н. та ОСОБА_6 /дошлюбне прізвище Бугакова/ ОСОБА_7, 06.05.1989р.н. - розірвано.

Місце проживання малолітніх доньок сторін, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначено з матір'ю ОСОБА_3.

Прізвище позивача після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, аліменти на утримання доньок, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.03.2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, до досягнення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 640 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави судовий збір в сумі 1280 грн.

Рішення в частиністягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач ОСОБА_6, який у поданій апеляційній скарзі прохає змінити рішення суду в частині розміру присуджених аліментів, визначивши аліменти в загальному розмірі ? частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину. Також просив скасувати рішення в частині визначення місця проживання дітей з матірю.

Посилається на те, що має на утримання малолітнього сина ОСОБА_8, який за законом також має право на ? частину від його доходів, а тому загальний розмір аліментних зобовязань складає 75% від доходу, що не відповідає закону.

Вважає, що позивачка є молодою працездатною особою та має змогу отримувати дохід для утримання дітей.

Вимогу про визначення місця проживання дітей з матірю в суді першої інстанції позивач не заявляла. Тому суд, визначивши місцем проживання малолітніх дочок сторін з матірю, вийшов за межі позовних вимог.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу відповідач не оскаржує.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах заявлених позовних вимог та наявних у справі доказів приходить до висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з такого.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що між сторонами 03.08.2013 року був зареєстрований шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 555 (а.с. 15).

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КЕ №186689 від 17.10.2013 року, виданого Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції та копією свідоцтва про народження серії І-КЕ №234913 від 11.11.2015 року, виданого Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області (а.с. 16-17).

Сторони проживають окремо, відновити сімейні стосунки позивач не бажає. Діти сторін проживають разом з матірю та перебувають на її утриманні.

Згоди з приводу утримання спільних дітей між сторонами не досягнуто.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що подальше спільне життя сторін і збереження їх шлюбу суперечить інтересам подружжя, та розірвав шлюб між сторонами.

Крім цього, суд першої інстанції визначив місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю ОСОБА_3, про що зазначив у резолютивній частині рішення.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу не оскаржується, тому колегією суддів у цій частині не переглядається.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції щодо визначення місця проживання малолітніх дітей з матірю, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною першою та другою ст. 119 ЦПК України, позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється, з дотриманням порядку, встановленого частинами другою і третьою статті 11-1 цього Кодексу, та не пізніше наступного дня передається визначеному судді.

Позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Колегією суддів установлено, що позивач ОСОБА_3 в рамках даної цивільної справи не зверталася в суд з позовною вимогою до ОСОБА_6 про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матірю.

Отже, суд першої інстанції, зазначивши в резолютивній частині рішення про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю ОСОБА_3, вийшов за межі позовних вимог, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей сторін та дружини, суд першої інстанції виходив з законодавчо закріпленого обовязку батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей та права дружини на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трирічного віку, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошові сумі.

Частинами 1, 2 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

За правилами статті 182 СК розмір аліментів визначається з урахуванням таких обставин, як стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно роз'яснень, даних у п. п. 17, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Суд першої інстанції вірно встановив, що малолітні дочки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають разом з матір'ю, а між батьками не досягнуто згоди з приводу спільного утримання дітей.

Крім цього, сторонами не заперечувалося, що відповідач вважає за необхідне утримувати дітей шляхом придбання речей та продуктів харчування, що не в повній мірі відповідає потребам дітей.

Відповідач є працездатним за віком, має задовільний стан здоровя, частково визнав позовні вимоги про стягнення аліментів.

З урахуванням цих обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання їхніх малолітніх дітей, а також на її утримання до досягнення старшою дитиною трьох років.

Разом з тим, при визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_6, суд першої інстанції не в повній мірі взяв до уваги перебування на утриманні відповідача малолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, який за законом також має право на утримання з боку батька, а тому колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення суду в частині розміру аліментів, що стягнуті з відповідача.

Докази на підтвердження того, що відповідач здійснює утримання родичів ОСОБА_10. який доводиться йому дядьком та є інвалідом групи, а також баби ОСОБА_11, обґрунтовано не взяті до уваги місцевого суду, оскільки такі витрати здійснюються відповідачем добровільно та нормами Сімейного кодексу України не передбачені, тоді як чинним законодавством закріплено обов'язок з утримання малолітніх дітей та матері, з якою проживає дитина віком до трьох років.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п.п.3,4 ч. 1 ст.309, ст.ст. 313-135, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 липня 2017 року в частині визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матірю, - скасувати.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 липня 2017 року змінити в частині розміру аліментів, що стягнуті з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на її утримання, з 1/6 на 1/8 частину з усіх видів заробітку відповідача, щомісячно до досягнення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, трьох років.

В іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 липня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_12

/підпис/ ОСОБА_13

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1