Справа № 203/3368/17
Провадження № 2/0203/1250/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2017 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Заярній А.Ю.,

за участю позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

встановив:

15 вересня 2017 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивачка з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що позивачка є власником 2/3 частин квартири в якій на даний час зареєстрований її колишній чоловік, який з 2013 року в квартирі позивачки не мешкає. Факт реєстрації в належній позиваці квартирі відповідача позбавляє її права вільного розпорядження своїм майном, крім того вона змушена сплачувати комунальні послуги за особу яка не мешкає в квартирі. Оскільки відповідач самостійно з реєстрації не знімається, позивачка просить в судовому порядку усунути перешкоди в користуванні квартирою, а саме визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 48 в будинку № 94 по просп. Олександра Поля в м. Дніпрі з метою примусового зняття його з реєстраційного обліку. (а.с.2-4).

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити. Вказувала, що вона змушена платити комунальні послуги за особу яка фактично не мешкає в квартирі.

Відповідач в судові засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Від відповідача на адресу суду надійшла заява в якій він вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, не мешкає в квартирі позивачки, участі в утриманні житла по сплаті комунальних послуг не приймає, самостійно знятись з реєстрації змоги не має оскільки мешкає в іншому місті, просить розглянути справу без його участі. (а.с. 22)

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Позивач є власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 (просп. Кірова) в м. Дніпрі, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14959482, договором дарування від 31 березня 2007 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстрований № 401, договору дарування від 23 жовтня 2013 року. (а.с. а.с. 13-16) Інша 1/3 частина належить сину позивачки та відповідача ОСОБА_4 (а.с.13)

Згідно відповіді адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС в Дніпропетровській області наданій на запит суду відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 (просп. Кірова) 94/48. (а.с.18)

Позивачка та відповідач проживали в зареєстрованому шлюбі з 2001 року який рішенням від 15 жовтня 2013 року у цивільній справі № 203/6428/13-ц було розірвано. Також вказаним рішенням було встановлено, що сторони проживаються окремо. (а.с.12)

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права и обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно до ч.1 ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. (ч.1 ст.383 ЦК України).

Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідач не входить до переліку осіб, зазначених в першому речення ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР. У суду відсутні докази, що відповідач з 2013 року проживає з позивачкою та вони ведуть спільне господарство, відповідач вказані обставини підтверджує. При таких обставинах суд приходить до висновку, що відповідач не має правових підстав для збереження за ним права на користування житловим приміщенням в силу приписів ст. 405 Цивільного кодексу України, ст. 156 Житлового кодексу Української РСР. Немає доказів існування будь-яких інших правовідносин, в силу яких відповідач має право на користування вказаним житловим приміщенням.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до норми ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

З огляду на викладене та приймаючи до уваги, що фактично відповідач не проживає в квартирі позивачки, не вчиняє дії, необхідних для зняття з реєстрації за цією адресою, що порушує право позивачки як власника, при цьому відсутні підстави вважати, що між сторонами є будь-які домовленості про продовження права відповідача на користуватись житловим приміщенням, враховуючи, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивачки щодо відсутності необхідності стягувати з відповідачки сплачений позивачкою судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодування не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.9, 150 ЖК України, ст.ст.10, 11, 57-61, 64, 88, 169, 208, 209, 212-215, 223, Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України, суд

вирішив:

ОСОБА_5 Анатоліївни до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 із зняттям з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 03.11.2017

Суддя С.В. Єдаменко