АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1254/17 Справа № 205/3976/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся Н.Є.
Категорія 46
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Ленінського районного суду м. дніпропетровська від 19 вересня 2016 року, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що повинне бути скасоване з ухваленням нового про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до ордеру №б/н від 16.07.1963 року виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської Ради депутатів трудящих, ОСОБА_4 надано в користування квартиру АДРЕСА_1.

Згідно Довідки №13122 від 19.05.2016 року у вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання відповідачки такою, що втратила право користування квартирою, - районний суд, керуючись ст..ст. 64, 65, 71, 72 ЖК Української РСР виходив з недоведеності факту відсутності відповідачки у вказаній квартирі та її речей, крім того, суд вважав, що лише власник житла має право вимагати визнання особи такою, що втратила право користування спірною квартирою, а оскільки спірна квартира відноситься до державного житлового фонду, - вимоги позивача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

З вказаним висновком суду погодитись не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно зі ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.. 64 ЖК Української РСР члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Вказані норми відносяться до глави 2 ЖК «користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду» і, таким чином, це свідчить про те, що з вказаним позовом може звертатися кожен із членів сімї.

У позовній заяві ОСОБА_2 посилався на те, що його матір ОСОБА_3 з листопада 2015 року не мешкає у спірній квартирі, зі слів останньої йому відомо, що вона вийшла заміж і має намір постійно проживати за кордоном України. Він же сплачує за неї комунальні платежі та позбавлений можливості приватизувати квартиру заради своєї дитини.

Вказаний факт підтвердили допитані в судовому засіданні апеляційної інстанції свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які по суті спору зазначили, що відповідачка протягом 10 років не проживає за спірною адресою, а виїхала за кордон, де вийшла заміж за іноземця. В листопаді 2015 році ОСОБА_3 приїжджала до сина в гості з новим чоловіком, та при зустрічі із свідками вказала останнім, що спірну квартиру залишає сину, так як залишається назавжди проживати за кордоном. Поважних причин для залишення квартири у відповідачки не малось.

З наданих пояснень свідків чітко вбачається, що відповідачка не проживає в квартирі без поважних причин.

Враховуючи зазначені норми закону, а також той факт, що відповідачка більше шести місяців не проживає за спірною адресою без поважних причин, апеляційний суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання останньої такою, що втратила право користування спірною квартирою.

Висновок районного суду про відсутність у позивача законних підстав для звернення до суду із вказаними вимогами, оскільки він не є власником спірного житла є необґрунтованими в силу ст.. 71 ЖК, яка стосується не прав власника, а наймача, та членів його сімї і ніяким чином не вказує на виняткове право власника житла звертатися до суду із вказаним позовом.

Зважаючи на викладене, висновки, зазначені у судовому рішенні, зроблені без повного та всебічного зясування обставин справи, протирічать дійсним обставинам справи, а тому, апеляційний суд вважає, що районний суд ухвалив незаконне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, є підстави для його скасування з ухваленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст. 307, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу та позов ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2016 року скасувати.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою №30 в буд. 52 по пр. Івана Мазепи в м. Дніпро.

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_7