Справа №705/3738/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2017 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Кімстачова О.С.

з участю:

секретаря судового засідання Власової Т.Ю.

представника позивача (відповідача) ОСОБА_1 ОСОБА_2

позивача (відповідача) ОСОБА_3

представника позивача (відповідача) ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Умані Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання боргової розписки недійсною та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

06.10.2015 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою. Він посилається на те, що 02.03.2015 ОСОБА_3 в присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позичила у нього грошові кошти у розмірі 2 800,00 доларів США та зобов'язувалася їх повернути на протязі шести місяців, тобто кінцевий строк повернення спливав 02.09.2015, про що власноручно склала розписку.Відповідно до довідки № 151006/353 від 06.10.2015, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк» офіційний курс долара США по відношенню до національної валюти гривні становить 21,22 грн., тому сума заборгованості ОСОБА_3 в розмірі 2 800,00 доларів США перед ним в перерахунку на національну валюту України гривню складає 59 416,00 грн. Не отримавши до 02.09.2015 позичених коштів, ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 із претензією № 1 від 04.09.2015 про погашення заборгованості на протязі семи днів із дати отримання претензії. Претензію № 1 від 04.09.2015 згідно з інформаційним повідомлення ДП «Укрпошта» ОСОБА_3 отримала 22.09.2015, проте у відведений в розписці час після її отримання кошти не повернула та ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов'язання.ОСОБА_1 намагався неодноразово вирішити питання повернення коштів у поза судовий спосіб, однак позитивного результату досягнуто не було, тому вимушений звернутися до суду із позовом.

17.05.2016 ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсною розписки від 02.03.2015, виданої ОСОБА_3 ОСОБА_1 про позику грошових коштів в сумі 2 800,00 доларів. Позовні вимоги мотивувала тим, що вказану розписку вона написала формально, в дійсності кошти вона не отримувала, тому і договір позики між нею та відповідачем не укладався. У розписці відсутнє посилання на те, валюту долари якої країни начебто позичав ОСОБА_1, що є порушенням прав позичальника. Також зазначає, що в розписці написано «позичаю» грошові кошти, а не «отримала», що також є свідченням того, що фактично гроші ОСОБА_1 не передавав. Реальної передачі коштів на виконання умов розписки не відбулося. Вказує, що до написання вказаної розписки призвели такі обставини: її син ОСОБА_7 домовився із ОСОБА_1 про купівлю в останнього автомобіля АUDI А4, шасі № WAUZZZ8DZWA265467. При цьому вони домовились, що розрахунок за автомобіль син здійснить після перереєстрації автомобіля на імя ОСОБА_7 На підтвердження законності володіння автомобілем ОСОБА_1 передав ОСОБА_7 автомобіль; свідоцтво про реєстрацію автомобіля в республіці Болгарія; договір купівлі-продажу автомобіля від 06.01.2015, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_1; поліс страхування цивільно-правової відповідальності від 18.02.2015 № 4471643, укладений між ОСОБА_1 та Страховою компанією «Іллічівське». При цій домовленості ОСОБА_1 вимагав від ОСОБА_7 написання розписки про позику грошових коштів, із зазначенням способів забезпечення виконання цієї розписки нерухомим майном, посилаючись на те, що ця розписка йому була необхідна як гарантія виконання сином позивача умов договору купівлі-продажу автомобіля стосовно оплати за автомобіль. Враховуючи те, що у приватній власності ОСОБА_7 відсутнє будь-яке нерухоме майно, було прийнято рішення, на яке погодився ОСОБА_1, а саме: що розписку про позику грошових коштів напише ОСОБА_3, а в забезпечення її виконання зазначить передачу у власність ОСОБА_1 гаража, який належить їй на праві приватної власності. Розписку склала ОСОБА_3 02.03.2015 в присутності двох свідків: ОСОБА_9 і ОСОБА_5, і при цьому ОСОБА_1 не передавав позивачу ніяких грошових коштів. Згодом, при спробі провести реєстрацію автомобіля на своє імя, ОСОБА_7 довідався, що це неможливо, оскільки автомобіль ввезений в Україну незаконно, не розмитнений, технічно несправний. Щоб виправити цю ситуацію ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_7 поїхати разом із ним в ОСОБА_10, де він обіцяв оформити всі документи на право власності на автомобіль на імя ОСОБА_7, однак цього він не зробив, автомобіль не був перереєстрований на його імя та в результаті був вилучений працівниками поліції.

01.09.2016 ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області (а.с.49) вказані два позови (справи № 705/37/16-ц і № 705/5598/15-ц) були об'єднані в одне провадження цивільну справу за № 705/37/16-ц.

Позивач (відповідач) ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, представництво своїх інтересів довірив представнику ОСОБА_2

Представника позивача (відповідача) ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав заявлений ОСОБА_1 позов до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою, дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Уточнивши, що гроші ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 напередодні 01.03.2015, а розписку, що це підтверджує позичальник написала 02.03.2015 в приміщенні Уманської міської лікарні в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 представник не визнав та заперечував проти їх задоволення через їх необґрунтованість.

Позивач (відповідач) ОСОБА_3 в судовому засіданні свій позов підтримала та просила задовольнити її позовні вимоги, пославшись на обставини, зазначені в позовній заяві. Позовні вимоги ОСОБА_1 до неї про стягнення боргу за борговою розпискою не визнала, заперечувала проти їх задоволення, пояснивши, що ніяких коштів ОСОБА_1 їй не передавав, договору позики вона не укладала з ним.

Представник позивача (відповідача) ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала позицію позивача ОСОБА_3 щодо задоволення її позовних вимог та відмови в позові ОСОБА_1 Зазначила, що в розписці зазначено, що ОСОБА_3 «позичає» в ОСОБА_1 про фактичне отримання коштів у певній валюті в ній ні слова. Розписка була написана в зв'язку із тим, що ОСОБА_1 мав намір продати сину позивача ОСОБА_7 автомобіль ОСОБА_11 А4, тобто з метою підтвердження, забезпечення, того, що покупець оплатить ОСОБА_1 вартість автомобіля. Однак цей автомобіль не був розмитнений ОСОБА_1 у встановленому законом порядку, в наслідок чого був вилучений працівниками міліції. І тому ніякий договір купівлі-продажу автомобіля також між ОСОБА_12 і ОСОБА_7 не був укладений і автомобіль не був переданий у власність ОСОБА_7 За таких обставин, оскільки договір купівлі-продажу автомобіля не був укладений, фактично грошові кошти ОСОБА_1 не передавав ОСОБА_11, то розписка від 02.03.2015 не є доказом укладення договору позики і бути підставою для стягнення з ОСОБА_11 коштів на користь ОСОБА_1

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків сторін, дослідивши письмові документи, подані сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 посилається як на підставу своїх позовних вимог на Розписку ОСОБА_3 від 02.03.2015, оригінал якої наявний в нього і який був досліджений під час розгляду справи по суті, а її копія долучена до матеріалів справи (а.с. 157). Зі змісту Розписки вбачається, що ОСОБА_3 написала її 02.03.2015 в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про те, що вона «позичає» в громадянина ОСОБА_10 ОСОБА_1 ОСОБА_6 «кошти в сумі 2 тис. 800 доларів», та зобов'язується повернути на протязі шести місяців. Відомостей про те, що ОСОБА_3 фактично отримала грошові кошти від ОСОБА_1 в цей же або інший день, у Розписці не зазначено.

Як визнав у своїх поясненнях представник позивача ОСОБА_2 грошові кошти 02.03.2015 ОСОБА_1 не передавав ОСОБА_3 Доказів того, що грошові кошти фактично були передані ОСОБА_3 в позику в інший день, позивач ОСОБА_1 суду не надав.

Як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_3, та показали допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ця Розписка була написана ОСОБА_3 02.03.2015 в приміщені харчоблоку Уманської міської лікарні під диктовку ОСОБА_1 Безпосередньо під час написання цієї Розписки або відразу після цього ОСОБА_1 не передавав ОСОБА_3 грошові кошти в будь-якій валюті. Свідки зазначили, що коли писалася розписка, то ОСОБА_1 казав, що вона стосується грошей, які має віддати ОСОБА_3 за автомобіль, який він продав її сину.

Свідок ОСОБА_13, яка є невісткою ОСОБА_3 та дружиною її сина ОСОБА_7, в суді показала, що ОСОБА_1 домовився з її чоловіком про продаж автомобілю на початку березня 2015 року. Оскільки грошей у них не було тоді, то ОСОБА_1 сказав дати йому щось в заставу. У зв'язку із цим ОСОБА_3 написала розписку на 2800 доларів і вписала в неї про передачу гаража в разі неповернення коштів. Вона з ОСОБА_7 мали передати кошти за автомобіль до 01.09.2015, однак автомобіль був вилучений працівниками міліції, так як не був розмитнений і не міг бути перереєстрований з ОСОБА_1 на ОСОБА_7 Коли виявили, що автомобіль у поганому технічному стані, то хотіли повернути його ОСОБА_1 в кінці квітня місяця 2015 року, однак той відмовлявся забирати автомобіль. На підтвердження намірів продати автомобіль ОСОБА_13 А4 ОСОБА_1 передав цей автомобіль ОСОБА_7 та надав йому копії документів, що посвідчують його право власності на автомобіль договір купівлі-продажу, свідоцтво про реєстрацію, поліс страхування цивільно-правової відповідальності, свого паспорта (а.с. 10-12). ОСОБА_3 є пенсіонеркою і не погодилася б взяти в ОСОБА_1 кошти в сумі 2 800 доларів США, їй вони не потрібні були.

До правовідносин, що виникли та існують між сторонами, підлягають застосуванню такі норми цивільного законодавства України.

Статтею 1046 ЦК України (тут і далі в редакції, чинній на день написання розписки 02.03.2015) передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики, як визначено в ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Із наведених норм ЦК України вбачається, що договір позики є реальним договором, тобто є укладеним виключно у випадку фактичної передачі позикодавцем позичальнику грошових коштів у певній сумі у власність із зобов'язанням повернути таку ж суму коштів. Документ, яким може бути підтверджено укладення договору позики та його умови, повинен містити відомості про передачу позикодавцем грошової суми позичальнику (або про отримання позичальником грошових коштів від позикодавця) на певних умовах і зобов'язання повернути цю грошову суму.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України в постанові від 18.09.2013 у справі №6-63цс13, який в силу ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Ураховуючи наведені вище обставини справи та норми законодавства, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов переконання, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договір позики не був укладений, оскільки грошові кошти перший другій не передавав, і фактично мало місце поручительство ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 за виконання її сином ОСОБА_7 як покупцем перед продавцем ОСОБА_1 умов майбутнього договору купівлі-продажу автомобіля ОСОБА_13 А4 за суму 2800 доларів США.

У зв'язку із наведеним позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3А про стягнення суми коштів за договором позики від 02.03.2015 є безпідставним і задоволенню не підлягає повністю.

Позовна вимога ОСОБА_3А до ОСОБА_1 про визнання недійсною розписки, від 02.03.2015, виданої ОСОБА_3 ОСОБА_1 про позику грошових коштів в сумі 2 800,00 доларів, також задоволенню не підлягає. При цьому суд враховує наведені вище обставини справи і керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статті 15, 16 ЦК України також містять норми про те, що особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільний кодекс України в статті 16 містить перелік способів, якими можливий захист цивільних прав осіб в разі їх порушення, невизнання або оспорення. Ця стаття ЦК України та інші нормативні акти законодавства України не містять норм, які б передбачали такий спосіб захисту як визнання недійсною розписки про позику грошових коштів.

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_3 не довела, що в наслідок існування розписки від 02.03.2015 було порушене яке-небудь її цивільне право чи законний інтерес, і таке право чи законний інтерес може бути захищене виключно в зазначений нею спосіб.

На підставі наведеного вище, керуючись ст. 3, 4, 10 ,11, 15, 57-60, 64, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсною розписки від 02.03.2015, виданої ОСОБА_3 ОСОБА_14 ОСОБА_15 про позику грошових коштів в сумі 2 800 доларів, відмовити повністю.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики від 02.03.2015 в сумі 71 540,00 гривень відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. С. Кімстачов