Номер провадження: 22-ц/785/6476/17
Номер справи місцевого суду: 2-423/11
Головуючий у першій інстанції Кравченко П. А.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони стягувача, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ухвалу Тарутинського районного суду Одеської області від 01 червня 2017 року,

встановила:

У травні 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулось до суду з заявою, якою просить замінити стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», посилаючись на те, що 15 листопада 2011 року Тарутинським районним судом Одеської області ухвалено заочне рішення у цивільній справі №2-423/11 за позовом ПАТ «Рйффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким з відповідачів на користь позивача стягнуто солідарно заборгованість за кредитом в розмірі 879349,56 грн та судові витрати в розмірі 1820 грн.

27 лютого 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» було укладено Договір про відступлення права вимоги №114/7-4373, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором №014/0034/85/85787 від 15 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 перейшло до ПАТ «Вектор Банк».

27 лютого 2017 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено Договір про відступлення права вимоги №27.02.17-ДГ, відповідно до якого право вимоги за Кредитним договором №№014/0034/85/85787 від 15 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5, перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 01 червня 2017 року у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про заміну стягувача по справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 та ОСОБА_6І, було відмовлено.

Вказане судове рішення оскаржує в апеляційному порядку ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

В скарзі з посиланням на порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали та постановки нової про задоволення заяви.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судових рішень, доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Встановлено, що 15.11.2011 року Тарутинським районним судом Одеської області ухвалено рішення, яким на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 солідарно стягнута заборгованість за кредитним договором в розмірі 879349 грн. 56 коп. Вирішено питання судових витрат. Рішення суду набрало законної сили.

За договором про відступлення права вимоги №27.02.17-ДГ, відповідно до якого право вимоги за Кредитним договором №№014/0034/85/85787 від 15 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5, перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Відмовляючи у задоволені заяви ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони у виконавчому провадженні суд першої інстанції виходив з того, що заявник звернувся до суду на стадії після ухвалення судового рішення до видачі виконавчого документу та що заявником не надано доказів відкриття виконавчого провадження по вказаній справі.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можливо з наступних підстав.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначений висновок відображено в постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 року у справі №6-122цс13.

В силу статті 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язанні привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Проте указаного суд першої інстанції не врахував та дійшов до передчасного висновку про відмову ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції на підставі п. 3 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання про заміну сторони у виконавчому провадженні на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 324 ЦПК України ухвала апеляційного суду Одеської області не перешкоджає подальшому руху справи і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі №6-11цс16 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права, яка є обов'язковою для застосування судами.

Керуючись ст. ст. 312 ч. 1 п. 3, 315, 319, 324 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» задовольнити частково.

Ухвалу Тарутинського районного суду Одеської області від 01 червня 2017 року скасувати з передачею питання на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

О.С.Комлева

Ю.І.Кравець