Провадження № 2/161/589/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного нотаріуса Луцької районної державної нотаріальної контори Волинської області ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, про скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, на обґрунтування вказавши, що вона в період з 01.05.1998 року по 02.06.2012 року проживала однією сімєю з ОСОБА_6 Даний факт встановлений рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.03.2014 року. В червні 2003 року, тобто під час спільного проживання з ОСОБА_6, останній отримав у власність земельну ділянку загальною площею 5,56 га, яка розташована на території Піддубцівської сільської ради Луцького району. Вказана земельна ділянка поділена на три частини, а саме: земельна ділянка № 467 (рілля) площею 2,5 га, земельна ділянка № 468а (рілля) площею 1,97 га та земельна ділянка № 468б (рілля) площею 1,09 га. На вказану земельну ділянку був виданий державний акт на право власності на землю на імя ОСОБА_6 14.05.2008 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким заповів їй земельну ділянку площею 2,5 га. Вказаний заповіт було посвідчено Піддубцівською сільською радою. 02.06.2012 року ОСОБА_6 помер. 07.09.2012 року вона звернулася до Луцької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 Державний нотаріус Луцької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 в період з 02.10.2012 року і по 21.06.2016 року не видавала їй свідоцтво про право на спадщину. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.06.2016 року нотаріуса було зобовязано винести постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. 01.09.2016 року відповідачем така постанова була винесена. На обґрунтування постанови відповідач вказала, що рідні сестри ОСОБА_6 ОСОБА_7 В,І. та ОСОБА_5 звернулися з заявами про прийняття спадщини після його смерті, вони є спадкоємцями другої черги, а вона (позивач) не є спадкоємцем. Таким чином, нотаріусом було проігноровано наявність заповіту від 14.05.2008 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.03.2013 року за нею визнано право власності на спадкове майно після смерті її чоловіка ОСОБА_6, а саме на земельну ділянку площею 2,5 га для ведення особистого сільського господарства, яка знаходиться на території Піддубцівської сільської ради. Таким чином, вона не відмовлялась від спадкового майна, прийняла земельну ділянку площею 2,5 га із 5,56 га, а також вважає, що має право на дві інші земельні ділянки на підставі ст. 1218 ЦК України. Просить суд скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 01 вересня 2016 року, винесену Державним нотаріусом Луцької районної державної нотаріальної контори Волинської області ОСОБА_3 у спадковій справі № 153/2012 до майна померлого 02 червня 2012 року ОСОБА_6; зобовязати державного нотаріуса Луцької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 змінити правовідносини і видати їй свідоцтва про право на спадщину: про право на спадщину за заповітом № 122 від 14.05.2008 року на земельну ділянку № 467 (рілля) площею 2,5 га, розташовану на територію Піддубцівської сільської ради; свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку № 468а (рілля) площею 1,97 га, розташовану на території Піддубцівської сільської ради; свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку № 468б (рілля) площею 1,09 га, розташовану на території Піддубцівської сільської ради.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, надали пояснення аналогічні до викладених у позові.

Відповідач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, а також письмові заперечення проти позову. В своїх письмових запереченнях відповідач зазначила, що постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесена нею, є законною та правомірною. Так, позивач не надала їй оригінал державного акту про право власності на земельну ділянку площею 2,5 га, а тому вона не може видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку. Видати свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки площею 1,97 га та 1,09 га вона також не може, оскільки спадкоємці отримують право на спадщину почергово. Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли його сестри ОСОБА_7 та ОСОБА_5, які є спадкоємцями другої черги, а позивач спадкоємцем четвертої черги. Просить суд у задоволенні позову відмовити за небгрунтованністю.

Треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_7 та ОСОБА_5 в судове засідання повторно не зявились, причини неявки суду не повідомили, про день, час, місце слухання справи були повідомлені належним чином

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.03.2014 року було встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в період травня 1998 року по 02 червня 2002 року (а.с. 25-27). Дане рішення суду набрало законної сили.

02 червня 2012 року ОСОБА_6 помер (а.с. 15).

На підставі ст. 1264 ЦК України ОСОБА_1 є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_6

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, зокрема, у вигляді земельної ділянки загальною площею 5,56 га, розташованої на території Піддубцівської сільської ради Луцького району Волинської області. Дана земельна ділянка розділена на три ділянки, а саме: № 467 (рілля) площею 2,5 га, земельна ділянка № 468а (рілля) площею 1,97 га та земельна ділянка № 468б (рілля) площею 1,09 га.

Факт належності вказаної земельної ділянки спадкодавцеві ОСОБА_6 підтверджується державним актом про право приватної власності на землю серії Р1 № 116392 від 20.06.2003 року (а.с. 8).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть належати йому у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

14.05.2008 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким заповів позивачці ОСОБА_1 частину належного йому майна, а саме: земельну ділянку площею 2,5 га, що знаходиться в с. Піддубці для ведення особистого селянського господарства.

Вищевказаний заповіт було посвідчено Піддубцівською сільською радою Луцького району Волинської області 14.05.2008 року (а.с. 20).

Щодо іншої частини належного йому майна спадкодавець ОСОБА_6 заповіт не залишив.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6 є його син ОСОБА_8.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

29.11.2012 року ОСОБА_8 від належної йому частки спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_6 відмовився, подавши до Луцької державної нотаріальної контори відповідну заяву (а.с. 16).

Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадщину за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матерів.

Спадкоємцями другої черги після смерті ОСОБА_6 є його сестри ОСОБА_7 та ОСОБА_5, які 29.11.2012 року звернулися до Луцької районної державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини.

01 вересня 2016 року Державним нотаріусом Луцької районної державної нотаріальної контори Волинської області ОСОБА_3 було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом на спадкове майно померлого 02.06.2012 року ОСОБА_6 на імя ОСОБА_1 (а.с. 10).

На обґрунтування своєї постанови державний нотаріус зазначила, що оригінал державного акту на земельну ділянку площею 2,5 га, яка розташована на території с. Піддубці Луцького району Волинської області заявник ОСОБА_1 надати не може у звязку з його відсутністю, а також те, що позивач не є спадкоємцем другої черги згідно ст. 1262 ЦК України.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні.

Оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що нотаріус безпідставно (неправомірно) відмовив у вчиненні нотаріальної дії, порушивши тим самим покладений на нього обовязок щодо вчинення нотаріальних дій.

При оскарженні в судовому порядку відмови у вчиненні нотаріальних дій предмет доведення повинен визначатися з урахуванням підстав відмови у вчиненні нотаріальних дій, передбачених ст. 49 Закону № 3425-XII, оскільки від встановлення або невстановлення перелічених обставин залежить висновок про законність та обґрунтованість відмови у вчиненні нотаріальної дії.

З матеріалів справи вбачається, що за ОСОБА_1 рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.03.2013 року визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно після смерті ОСОБА_6, а саме земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства (2,5 га), яка знаходиться на території Підгайцівської сільської ради с. Піддубці луцького району (а.с. 24). Вказане рішення суду набрало законної сили.

Вказане рішення суду надавалося позивачкою відповідачу для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом про що зазначає сама відповідач в своїх письмових запереченнях.

В такому випадку відповідач державний нотаріус ОСОБА_3 повинна була відмовити у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на підставі п. 9 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» - «в інших випадках, передбачених законом», оскільки державний нотаріус не наділений правом здійснювати державну реєстрацію права власності на підставі рішення суду.

Так, реєстрація права власності на підставі рішення суду має здійснюватися Відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Луцької міської ради, який наділений такими повноваженнями відповідно до ст. 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, суд вважає, щопостанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 01 вересня 2016 року має бути скасована, як така що винесена з порушенням вимог чинного законодавства.

Проте, в даному випадку передбачені законом підстави для зобовязання відповідача державного нотаріуса ОСОБА_3 видати позивачці ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,5 га у суду відсутні, оскільки нотаріус проводить державну реєстрацію речового права лише у разі, якщо таке право виникло у разі вчинення нотаріусом такої нотаріальної дії.

При цьому Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не встановлює винятків ні для державних, ні для приватних нотаріусів у сфері державної реєстрації прав.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 про зобовязання державного нотаріуса Луцької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 змінити правовідносини і у звязку з цим видати їй свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площею 1,97 га та 1,09 га, то у її задоволенні слід відмовити, оскільки діючим законодавством така можливість не передбачена.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що спір в цій частині фактично виник між нею та спадкоємцями попередньої - другої черги ОСОБА_7 та ОСОБА_5 щодо зміни черговості одержання права на спадщину.

Однак відповідачем у зазначеній справі є лише Державний нотаріус Луцької районної державної нотаріальної контори Волинської області, а не ОСОБА_7 та ОСОБА_5 до яких має бути предявлено вимогу щодо спадкового майна і які у даній справі мають статус третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача.

Клопотання про залучення ОСОБА_7, ОСОБА_5 до участі у якості відповідачів від позивача та її представника суду не надходило.

За таких обставин суд вважає, що у позовні вимоги ОСОБА_1І, підлягають до часткового задоволення.

На підставі ст.ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного нотаріуса Луцької районної державної нотаріальної контори Волинської області ОСОБА_3, про скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій задовольнити частково.

Скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 01 вересня 2016 року, винесену Державним нотаріусом Луцької районної державної нотаріальної контори Волинської області ОСОБА_3 у спадковій справі № 153/2012 до майна померлого 02 червня 2012 року ОСОБА_6.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за необгрунованністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_9