Справа № 487/3109/16-ц
Провадження № 2/487/139/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2017 року місто Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді ТЕМНІКОВОЇ А.О.

при секретарі ІГНАТЬЄВІ А.О.

за участю представників позивача ОСОБА_1,

ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватне акціонерне товариство «Просто-страхування», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до Заводського районного суду міста Миколаєва із вищезазначеним позовом, який в ході розгляду справи було уточнено. В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_4 зазначено, що 05 березня 2016 року о 19:00 годині в місті Миколаєві водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Рено Кліо», державний номер НОМЕР_1, по вулиці Пограничній (Чигрина) проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, наближаючись до регульованого перехрестя з вулицею Комсомольська на червоний сигнал світлофору, не надав переваги в русі транспортному засобу «Фольсваген Тігуан», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, який рухався по вулиці Комсомольській на дозволяючий сигнал світлофору та допустив зіткнення з ним. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Заводського районного суду міста Миколаєва від 06 квітня 2016 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчинені вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 гривень. При зіткненні автомобіль «Фольсваген Тігуан», державний номер НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_6, отримав механічні пошкодження. Згідно із звітом №049 про незалежне автотоварознавче дослідження вартості матеріального збитку, заподіяного власникові колісного транспортного засобу від 19 квітня 2016 року, вартість відновлюваного ремонту автомобілю «Фольсваген Тігуан», державний номер НОМЕР_2, складає 364 837 гривень 70 копійок. Страховою компанією було сплачено 50 000 гривень страхового відшкодування. З огляду на викладене позивач просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду у сумі 314 837 гривень 70 копійок та судові витрати у справі.

Представники позивачки позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні, надавши суду пояснення, аналогічні змісту предявленого позову.

Відповідач ОСОБА_5 надав суду заперечення, відповідно до яких зазначив, що позов подано до неналежного відповідача, оскільки на момент ДТП ОСОБА_5 не був власником транспортного засобу, а лише керував ним. Власником автомобілю є ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з 14.04.2016 року зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто у Корабельному районі міста Миколаєва, у звязку з чим позов безпідставно предявлено до Заводського районного суду міста Миколаєва з порушенням територіальної підсудності. Вартість первісного позову має бути зменшеною на суму страхового відшкодування у розмірі 50 000 гривень. Посилання на звіт оцінки №049 від 19 квітня 2016 року є неправомірним, оскільки не надані докази офіційного залучення експерта до оцінки страховиком, а сума шкоди, визначена звітом, складає 80% вартості автомобілю. Крім того, згідно вказаного звіту розмір матеріального збитку складає 151 042 гривень 41 копійка; фактичні витрати на відновлюваний ремонт відсутні, тобто матеріальні збитки не підтверджено.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що відповідач ОСОБА_5 керував автомобілем правомірно, мав при собі посвідчення водія та свідоцтво про право власності на автомобіль, однак власником автомобілю є інша особа, а саме: ОСОБА_7, яка має відповідати за позовом. Позовні вимоги ОСОБА_5 визнає частково, не заперечує проти стягнення визначеної у звіті суми матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту зносу за мінусом суми страхового відшкодування, тобто у сумі 101 042 гривні 41 копійка (із розрахунку 151 042 гривень 41 копійка 50 000 гривень).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватного акціонерного товариства «Просто-страхування», у судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали страви, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи обєктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 9 ст. 110 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, предявляються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Відповідно до повідомлення адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Миколаївській області, відповідач ОСОБА_5 зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться, у звязку з чим позов було предявлено за останнім відомим місцем мешкання відповідача за адресою: АДРЕСА_1, що відповідає територіальній підсудності Заводського районного суду міста Миколаєва. Посилання відповідача про необхідність розгляду справи у Корабельному районі міста Миколаєва за місцем мешкання власника транспортного засобу, вимоги до якого не предявлені, є безпредметним та не ґрунтується на матеріалах справи.

Згідно із частинами другою, пятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів.

Відповідно до пунктів 4, 6 та 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Аналогічні за змістом положення викладені у пунктах 2 та 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.02.1992р. (із змінами), відповідно до яких шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Вказане відповідає постанові Верховного Суду України у справі №6-691цс15 від 02.11.2015 року.

Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Із системного аналізу зазначених норм права випливає, що страхова виплата вираховується у відповідності до умов договору та Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і виплачується в межах ліміту. При цьому зазначеним Законом передбачено, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. У разі ж коли фактичний розмір шкоди, завданий у результаті пошкодження автомобіля, перевищує суму страхового відшкодування, визначеного відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою сплатити потерпілому повинна особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 14.01.2014 року серії САТ 470291, виданого Центром обслуговування міста Миколаїв УДАІ УМВС в Миколаївській області, власником автомобілю «Renault Clio Symbol», державний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_7. Відповідно до особливих відміток у свідоцтві про реєстрацію ТС, право користування вказаним транспортним засобом має ОСОБА_5, який на момент ДТП, керуючи автомобілем мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, тобто керував автомобілем «Renault Clio Symbol», державний номер НОМЕР_1, на відповідній правовій підставі.

Постановою Ленінського відділу поліції Головного Управління національної поліції України в Миколаївській області від. 17 березня 2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001228 від 05.03.2016 року, за фактом ДТП, яке мало місце 05 березня 2016 року за участю автомобілю «Renault Clio Symbol», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та автомобілю «Volkswagen Tiguan», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, було закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення (злочину) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Постановою Заводського районного суду міста Миколаєва від 06 квітня 2016 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчинені вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 гривень. За змістом вказаної постанови, під час розгляду справи ОСОБА_5 обставин викладені у протоколі підтвердив, свою вину у скоєному правопорушенні визнав в повному обсязі.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Полісом приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» №АЕ/3259559 від 09.10.2015 року була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 та передбачено страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, завдану майну, у сумі 50 000 гривень, франшиза 0,00 гривень.

За повідомленням ПрАТ «Просто-страхування» №04-4634 від 18.11.2016 року, страховою компанією було здійснено виплату страхового відшкодування по випадку від 05.03.2016 року в межах ліміту в розмірі 50 000 гривень, у звязку з чим позивачем зменшено суму предявлених вимог шляхом подання уточненого позову. Отримання вказаної суми підтверджено заявою на видачу готівки №6911 від 02.07.2016 року ПАТ «ВТБ Банк» Відділення «Миколаївське» з відміткою про отримання грошових коштів.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 07.04.2012 року серії САК 681587, виданого Миколаївським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ УМВС, власником автомобілю «Volkswagen Tiguan», державний номер НОМЕР_2, є ОСОБА_4.

Звітом №049 про незалежне автотоварознавче дослідження вартості матеріального збитку, заподіяного власникові колісного транспортного засобу від 19 квітня 2016 року, визначено, що вартість відновлюваного ремонту автомобілю «Volkswagen Tiguan», державний номер НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП, складає 364 837 гривень 70 копійок. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобілю «Volkswagen Tiguan», державний номер НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП, складає 151 042 гривень 42 копійки.

Допитаний у судовому засіданні спеціаліст-автотоварознавець ОСОБА_8, яким було підготований звіт №049 від 19.04.2016 року, розяснив здійснені ним у звіті висновки та пояснив, що в ході автотоварознавчого дослідження встановлено суму матеріального збитку, завданого власнику автомобілю «Volkswagen Tiguan», державний номер НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП, у розмірі 151 042 гривень 42 копійки, що фактично є вартістю відновлюваного ремонту за допомогою запасних частин, які були у використанні. Вартість відновлюваного ремонту, тобто реальних витрат, які повинен понести власник на ремонт автомобілю, складає 364 837 гривень 70 копійок.

Наведені у запереченнях відповідача доводи щодо неправомірності звіту №049 від 19 квітня 2016 року через не надання доказів офіційного залучення експерта до оцінки страховиком судом розцінюються критично, оскільки учасникам процесу у судовому засіданні розяснювалось в порядку ч. 4 ст.10 ЦПК України та ст. 143 ЦПК України право ініціювати призначення експертизи з метою зясування обставин, що мають значення для справи, в тому числі з метою перевірки зазначених звіті №049 від 19.04.2016 року сум та правильності їх розрахунку.Також зверталась увага, що згідно ч. 2 ст. 303 ЦПК України, нові докази, у разі незгоди із прийнятим у справі рішення, можуть бути надані до апеляційного суду лише у разі неподання їх до суду першої інстанції з поважних причин. Однак, жодних клопотань про призначення експертизи від учасників судового провадження не надійшло. Згідно сертифікату №16658/14 від 07.07.2014 року та свідоцтва про реєстрацію у державному реєстрі оцінювачів №347 від 27.02ю.2002 року, ОСОБА_8 має право, у тому числі, здійснювати оцінку колісних транспортних засобів. Фактично у судовому засіданні представником відповідача правильність висновків субєкта оціночної діяльності щодо розміру шкоди не оспорювалась, та, з урахуванням часткового визнання вимог, ставилось питання щодо відшкодування вартості відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових у сумі 101 042 гривні 41 копійка (із розрахунку 151 042 гривень 41 копійка (сума, визначена звітом) 50 000 гривень (сума страхового відшкодування).

Згідно листа офіційного дилера Volkswagen AG в Миколаївській області ТОВ «Автогранд Миколаїв» від 24.11.2016 року продаж автомобілів «Volkswagen Tiguan» моделі 2.0 TDI, 140 к.с., обємом двигуна 1968 (тобто моделі пошкодженого транспортного засобу позивача), наразі не здійснюється. Використання запчастин, які раніше були у використанні, для здійснення ремонту транспортного засобу зазначеної моделі є неможливим.

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_5, який на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, своїми неправомірними діями заподіяв позивачу шкоду внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, враховуючи, що між вказаним діями та заподіяною шкодою є безпосередній причинний звязок та вина ОСОБА_5, що підтверджено постановою суду, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у сумі 314 837 гривень 70 копійок, у звязку з чим уточнені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, згідно ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 3148 гривень 38 копійок.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 79, 88, 110, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 22, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_4 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 314 837 (триста чотирнадцять тисяч вісімсот тридцять сім) гривень 70 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4судові витрати з оплати судового збору в сумі 3148 (три тисячі сто сорок вісім) гривень 38 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: А.О. ТЕМНІКОВА