АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/9077/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/631/К/17 суддя Борис О.Н.
Категорія - 34 ( І ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
УХВАЛА

Іменем України

10 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Борщ А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок затоплення квартири.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_8,

представник позивача ОСОБА_7 - Солод Роман Геннадійович, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної затопленням квартири, посилаючись на те, що з вини відповідача, яка проживає у АДРЕСА_6, 13 серпня 2015 року була затоплена належна йому на праві власності квартира НОМЕР_1 у тому ж будинку за вказаною адресою.

Уточнивши позовні вимоги та зазначивши співвідповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, просив суд: стягнути солідарно з відповідачів на його користь 27 357,18 грн. матеріальної шкоди, 10 000,00 грн. моральної шкоди, а також судові витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 грудня 2016 року, описки в якому виправлено ухвалою цього ж суду від 10 лютого 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 27 357,00 грн. та 1000,00 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування судових витрат по 1525,60 грн. (сплачений судовий збір в сумі 1 102,40 грн., витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 2 000,00 грн., витрати на правову допомогу в сумі 3 000,00 грн.).

В апеляційних скаргах відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, кожен окремо, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невірну оцінку доказів та ґрунтування рішення суду на припущеннях. Так, Акт про залиття квартири від 17 серпня 2015 року не відповідає вимогам Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, якими передбачено типову форму такого акта. Судом не взято до уваги, що в матеріалах справи відсутні жодні докази про те, що аварія сталася саме у квартирі НОМЕР_2 а майстер ОСОБА_10 до квартири відповідачів не піднімалася та не встановила квартири, з якої сталося затікання квартири позивача. При цьому, у судовому засіданні остання пояснила, що визначила причину залиття з огляду на свій досвід роботи. Також, суд не врахував висновок експерта, який зазначив, що встановити причину залиття квартири позивача неможливо. Також, в акті зазначений слюсар-сантехнік, як член комісії, який не був присутнім при огляді квартири та не оглядав комунікації, що підтвердила у судовому засіданні свідок ОСОБА_10

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_7 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Крім того, позивач ОСОБА_7 заявив клопотання про стягнення з відповідачів на його користь понесених судових витрат на оплату послуг адвоката Солода Р.Г. в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000,00 грн., із яких: 250,00 грн. за ознайомлення з апеляційними скаргами (одна година роботи), 250,00 грн. за надання консультації щодо правової позиції (одна година роботи), 1 000,00 грн. за складання письмових заперечень на апеляційні скарги (три години роботи), 500,00 грн. за представництво інтересів у судових засіданнях суду апеляційної інстанції (т. 2 а.с. 10-16).

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_8, які, кожна окремо, підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити, представника позивача ОСОБА_7 - Солода Р.Г., який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив їх відхилити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та письмових заперечень на них, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_7, згідно договору дарування від 24.06.2009 року посвідчений нотаріусом Шостої Криворізької державної нотаріальної контори, реєстрований № 1-967 (т. 1 а.с. 5).

Квартира АДРЕСА_2 належить відповідачам по справі ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 81) .

17 серпня 2015 року комісією представників ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ КОМ» було проведено перевірку фактів щодо залиття квартири АДРЕСА_3, яке сталось 13 серпня 2015 року, про що складено відповідний акт (т. 1 а.с. 6).

Згідно висновків у акті, причиною залиття квартири АДРЕСА_3, що сталось на системі холодного водопостачання є аварія трубопроводу холодного водопостачання квартирної розводки. Під час складання акту, були виявлені сліди затікання кухні, стеля з гібсокартону (конструкція над мийкою), стіна вкрита кахлем, меблі знаходились під впливом холодної води; коридор - стеля з гібсокартону, затікання з електросвітильників, стіни частково, затікання в електричні вимикачі; спальня - підлога вкрита лінолеумом знаходилась під впливом холодної води. Спостерігається часткова деформація лінолеуму в спальні та відклеювання шпалер.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 19-16 від 29 березня 2016 року (т. 1 а.с. 43-68), причину залиття квартири встановити не надалося можливим, у зв'язку з тим, що експерт не був присутній на момент залиття у квартирах сторін, вірогідний розмір матеріальної шкоди, що заподіяний власнику квартири НОМЕР_1 в житловому будинку АДРЕСА_1 визначений на дату дослідження (квітень 2016 року) склав 27 357,00 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягуючи на користь позивача ОСОБА_7 з відповідачів матеріальну та моральну шкоду, завдану затопленням квартири, суд першої інстанції виходив з доведеності вини відповідачів в затопленні квартири позивача.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Предметом та підставою позовних вимог ОСОБА_7 є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у зв'язку із затопленням належної йому на праві власності квартири із вини відповідачів.

Положеннями ст.ст. 1166, 1167 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану матеріальну та моральну шкоду.

З аналізу вказаних норм закону витікає, що обов'язковою умовою виникнення зобов'язання відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди є вина особи, яка її завдала. Разом з тим, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч.1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, тобто відповідачів. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів діючим законодавством покладено обов'язок доведення відсутності їх вини в завданні шкоди позивачу.

В той же час законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідачів в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачами та її розмір.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-183цс14від 03 грудня 2014року, ухваленої за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Частиною 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, частина 4 цієї статті вказує на те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В розумінні ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, комісією представників ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ КОМ» при обстеженні квартири АДРЕСА_4, за участі мешканця квартири НОМЕР_1 - позивача ОСОБА_7 та мешканця квартири НОМЕР_2 - відповідача ОСОБА_3, встановлено, що причиною залиття, що сталось на системі холодного водопостачання 13 серпня 2015 року, є аварія трубопроводу холодного водопостачання квартирної розводки та рекомендовано мешканцям зазначених квартир вирішити питання мирним шляхом. Зазначений акт відповідачем ОСОБА_3 підписано без застережень (т. 1 а.с. 131).

Колегія суддів приймає даний акт як належний та допустимий доказ, оскільки даний акт складено та затверджено у відповідності з приписами Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань Житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. №76, та відповідає типовій формі визначеній у Додатку НОМЕР_2 до цих Правил. Даний акт складено у присутності сторін та затверджено директором ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ КОМ», а доводи апеляційних скарг в частині невідповідності цього Акту вимогам, визначених Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, є надуманими та спростовуються матеріалами справи.

Для перевірки доводів апеляційних скарг відповідачів про те, що комісія не оглядала квартиру АДРЕСА_5, а тому її висновки не можна вважати обґрунтованими, колегією суддів допитано майстра дільниці №19 ТОВ «ДОМ КОМ» ОСОБА_10, яка пояснила суду, що при огляді квартири АДРЕСА_4 не виникало сумнівів про те, що затоплення сталося внаслідок затікання води з квартири поверхом вище, тобто з квартири НОМЕР_2 а оскільки мешканці квартири НОМЕР_1 та НОМЕР_2 які були присутні при складанні акта, не заперечували проти висновків комісії та не пропонували комісії оглянути квартиру НОМЕР_2 на предмет відсутності у ній слідів затікання, питання про огляд квартири НОМЕР_2 не вирішувалося. При цьому, свідок пояснила, що слюсарем було оглянуто систему холодного водопостачання по стояку у підвалі та не виявлено жодних інших причин, через які могло б статися затоплення квартири позивача.

Зважаючи на те, що відповідачі, а ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції, не надали жодного належного та допустимого доказу про те, що затоплення квартири АДРЕСА_4 сталося з інших причин, ніж зазначено у Акті від 17.08.2015 року, та достеменно знаючи про висунуте в їх бік звинувачення щодо затоплення цієї квартири (відповідач ОСОБА_3 особисто була присутньою при складанні акта та підписала його без жодних зауважень), не ставили питання перед комісією ТОВ «ДОМ КОМ» про огляд їх квартири для спростування висновків комісії, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг відповідачів є необґрунтованими та ґрунтуються тільки на припущеннях.

Не можуть бути прийняті до уваги й доводи апеляційних скарг про те, що, згідно висновку експерта, причину залиття квартири позивача неможливо визначити, адже висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України (ч. 6 ст. 146 ЦПК Україна), а матеріали справи містять достатньо даних для вирішення питання щодо визначення осіб, винних в залитті квартири позивача, й без висновку експерта.

А тому, виходячи з презумпції вини заподіювача шкоди, яка відповідачами не спростована, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про покладення на відповідачів обов'язку з відшкодування матеріальної та моральної шкоди на користь позивача. Доводи ж апеляційної скарги відповідачів в цій частині правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Погоджується колегія суддів із розміром матеріальної та моральної шкоди, стягнутої за рішенням суду, який визначено ним з урахуванням обставин справи, доказів, наданих позивачем на підтвердження її розміру у відповідності до положень ст.ст. 22, 23, 1192 ЦК України, а також роз'яснень, наданих в Постановах Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 та «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4.

Фактично доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, проте, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Розглянувши клопотання позивача ОСОБА_7 про відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг адвоката в суді апеляційної інстанції, колегією суддів встановлено наступне.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84,88, 89 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

У ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судових витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У пп. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на надання правової допомоги позивачем надано Договір №1 про надання юридичної (правової) допомоги від 20 вересня 2016 року (т. 1 а.с. 106-112) та Додаткову угоду НОМЕР_1 від 20 березня 2017 року до Договору про надання юридичної (правової) допомоги від 20 вересня 2016 року (т. 2 а.с. 13-14), згідно яких ОСОБА_7 сплатив адвокату Солоду Р.Г. 2 000,00 грн. за надання правової допомоги, а саме: 250,00 грн. за ознайомлення з апеляційними скаргами (одна година роботи), 250,00 грн. за надання консультації щодо правової позиції (одна година роботи), 1 000,00 грн. за складання письмових заперечень на апеляційні скарги (три години роботи), 500,00 грн. за представництво інтересів у судових засіданнях суду апеляційної інстанції (п. 2), що не перевищує граничних розмірів, визначених Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Сплату коштів підтверджено квитанцією від 20.03.2017 року (а.с. 15).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів стягує на користь позивача ОСОБА_7 з відповідачів судові витрати понесені останнім на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн., тобто по 500,00 грн. з кожного з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судові витрати понесені на правову допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 500 (п'ятсот) гривень 00 копійок з кожного.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: