Справа № 462/2406/16 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/367/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Павлишина О.Ф,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю заявника ОСОБА_2, представника заявника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 16 серпня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2, з участю заінтересованої особи Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю,-

встановила:

Заявник ОСОБА_2 в квітні 2016 року звернулася в суд із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю.

Заяву обґрунтовувала тим, що з 2002 року вона проживала однією сім'єю з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до часу їх смерті у будинку № 34 на вул. Кавказькій у м. Львові, який належав їй та померлим на праві спільної часткової власності. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, який витрачали на спільні потреби. Після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відкрито спадкову справу, інших спадкоємців, окрім неї, немає, а тому просить встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_5, яка померла 25 листопада 2013 року та ОСОБА_6, який помер 31 жовтня 2015 року, з 2002 року по час їх смерті.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 16 серпня 2016 рокуу задоволенні заяви ОСОБА_2, з участю заінтересованої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю відмовлено.

Рішення суду оскаржила заявник ОСОБА_2А, вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим у звязку з порушенням норм процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що померла ОСОБА_5 була рідною сестрою батька заявниці ОСОБА_7, що підтверджується записами актів про їх народження. Інших родичів та спадкоємців ні у ОСОБА_5, ні у ОСОБА_6 не має.

Померлі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом із заявницею ОСОБА_2 були співвласниками будинку номер 34 по вул. Кавказькій у м. Львові, будинок перебував у їх спільному користуванні та обслуговувався ними спільно, при цьому у будинку є один загальний вхід, одна система опалення, одне не поділене на частини подвір»я, спільний город та сад, при цьому заявниця за власні кошти провела дороговартісний ремонт цілого будинку, що підтверджується угодою із будівельною організацією, квитанціями та чеками на придбання матеріалів.

Заявниця надала суду акт ЛКП «Сигнівка», складений працівниками підприємства за участю сусідів, який підтверджує факт спільного її проживання з тіткою та дядьком, а також спільне ведення господарства.

Також, заявник ОСОБА_2 несла витрати на надання медичної допомоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також вона понесла витрати на поховання тітки.

Наведені обставини підтвердженні показами свідків, однак не взяті до уваги місцевим судом.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м.Львова від 16 серпня 2016 року та ухвалити нове, яким заяву про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення заявника ОСОБА_2 та представника заявника ОСОБА_3 на підтримку доводів скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що 31.10.2015 року помер ОСОБА_6, і з цього часу відкрилася спадщина, до складу якої входить частка у будинку (31/100), що розташований за адресою: м. Львів, вул. Кавказька, 34 (а.с. 11).

14 квітня 2016 року до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 звернулася ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини за законом померлого ОСОБА_6, до складу якої входить частина житлового будинку садибного типу № 34 по вулиці Кавказька, у м. Львові а також земельна ділянка площею 0,0745 га, що розташована за цією ж адресою (а.с. 37).

Також, судом встановлено, що ОСОБА_2 з 29 липня 2002 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, при цьому згідно ОСОБА_8 про державну реєстрацію права ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності 69/100 частин будинку по вул. Кавказькій, 34 у м. Львові (а.с. 79).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення місцевий суд виходив з того, що заявником не надано, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів щодо проживання разом заявника та померлих саме з 2002 року, як зазначає ОСОБА_2 у своїх вимогах, а також не надано суду доказів, чи були вони пов'язані спільним побутом та чи мали взаємні права та обов'язки.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такий не грунтується на матеріалах справи та законі враховуючи таке.

Відповідно до частини 1 статті 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 256 ЦПК України передбачено перелік фактів, що мають юридичне значення, які можуть бути встановлені в судовому порядку.

Цей перелік є не є вичерпним.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України і роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як розяснено у п. 7 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» згідно п. 1 ст. 273 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання, в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію і звязку із втратою годувальника.

Відповідно до роз»ясень, викладених у п. п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

З досліджених актів про народження (а.с. 71,72) встановлено, що померла ОСОБА_5 та батько позивачки ОСОБА_7 були рідними сестрою та братом, відтак заявник ОСОБА_2 є рідною племінницею для ОСОБА_5

З копії ОСОБА_7 складеного ЛКП «Сигнівка» 23.08.2016 року встановлено, що заявниця ОСОБА_2 проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, при цьому вона проживала разом з тіткою ОСОБА_5, яка померла 25.11.2013 року та дядьком ОСОБА_6, який помер 31.10.2015 року, вони вели спільне господарство. Вказані обставини підтвердили сусіди ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 77).

Крім цього, відповідно до довідки ЛКП «Сигнівка» № 702-1 від 25.11.2016 року, будинок 34 по вул. Кавказькій у м. Львові реконструйовано у 2002-2012 роках, внаслідок чого ліквідовано 2 (два) заходи на територію та в будинок, відтак ліквідовано реальний поділ будинку, обладнано будинок єдиною системою опалення з одним газовим приладом, а також єдиною системою водопостачання та каналізації (а.с. 119).

У конверті (а.с.120) знаходяться квитанції про сплату комунальних послуг за будинок 34 по вул. Кавказькій, 34 у м. Львові впродовж 2007-2015 років, оплату за які проводила ОСОБА_2

Таким чином, суд першої інстанції при розгляді справи дійшов передчасного висновку про те що вимоги заявника ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання не підтверджені належними доказами, оскільки в матеріалах справи містяться відповідні докази на підтвердження таких обставин.

Враховуючи те, що право заявника на спадкування залежить від доведення нею факту проживання однією сім'єю з спадкодавцем, суд першої інстанції в порушення ст. 214 ЦПК України дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог заяви.

Таким чином, колегія суддів приходить висновку про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про задоволення вимог заяви про встановлення факту проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 2002 року по час їх смерті.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313,314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 16 серпня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_2, з участю заінтересованої особи Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сім»єю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 з ОСОБА_5, яка померла 25.11.2013 року та ОСОБА_6, який помер 31.10.2015 року, у період з 2002 року по час їх смерті.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_10