Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" листопада 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Томіленку В.В., Чуб Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» про виплату заборгованості із заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: зобов'язати відповідача сплатити на його картковий рахунок заборгованість із заробітної плати за відпрацьований робочий час у вересні 2016 року та інші належні виплати за цей період, в розмірі 27 368,12 гривень; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з дати подання заяви по день набрання рішення законної сили, розрахований виходячи із середньоденного заробітку 1872,69 гривень; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на його користь судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 09 вересня 2016 року № 411-к його було звільнено з роботи. Під час звільнення відповідачем порушено вимоги ст. 47 та ст. 116 КЗпП. Ні в день звільнення, ні на дату подання цього позову він не отримав ніяких виплат, а також на день звільнення не був письмово повідомлений про нараховані для виплати суми. Не отримавши відповідних виплат, він звернувся листом від 26 вересня 2016 року до відповідача з проханням повідомити про відповідні нарахування та причини їх не виплати. Відповідь на зазначене звернення було отримано майже через місяць - листом від 20 жовтня 2016 року, в якому сказано, що належні йому кошти бути отримані в касу компанії, а інформаційний лист про розмір оплати праці при звільненні за вересень 2016 року був переданий касиру для видачі при отриманні коштів. Листом від 27 жовтня 2016 року він повторно звернувся до компанії з вимогою сплатити належні йому кошти на картковий рахунок. Крім того, ним було зазначено, що виплата заробітної плати в Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України» до вересня 2016 року здійснювалась шляхом перерахування належних до виплати сум на картковий рахунок, а інформаційні листи про розмір оплати праці за відповідний місяць надсилались на робочу електронну адресу працівника. Разом з тим, в день звільнення він не був повідомлений про те, що належні до виплати суми як і інформаційні листи про розмір оплати праці будуть видаватись через касу. Крім того, він не надавав згоди щодо зміни форми виплати заробітної плати з безготівкової (через картковий рахунок) на готівкову (видача через касу), оскільки протягом багатьох років в розрахунках використовує платіжну картку та безготівковий розрахунок. В день звільнення, 12 вересня 2016 року, він не отримав відповідних належних сум від підприємства, не отримав письмового повідомлення про нараховані суми перед їх виплатою, не був повідомлений про зміну порядку виплати заробітної плати в компанії та необхідність отримання виплат через касу компанії. В поданому листі, він просив також повідомити про причини не виплати за лікарняним листом за серпень 2016 року, а також звернувся з вимогою, «щоб як і в попередні роки виплати належних сум від підприємства здійснювались на його картковий рахунок». Після написання зазначеного листа, 14 листопада 2016 року він отримав на свій картковий рахунок оплату за листком непрацездатності.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що 12 вересня 2016 року він був звільнений з Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». З наказом про звільнення він був ознайомлений 09 вересня 2016 року. При цьому, після вказаних подій йому з боку відповідача не було виплачено заробітну плату. Він звертався до відповідача із заявою про сплату належних йому коштів на картковий рахунок, проте цього відповідачем зроблено не було. Натомість, відповідач вимагає від нього написання якоїсь заяви щодо перерахування коштів. Зазначив, що ні в день звільнення, ні протягом наступних двох днів, його ніхто не попереджував по необхідність отримання належних йому коштів в касі. Дійсно, на електронну пошту йому надходив лист від відповідача, який мав інформаційний характер, але не повідомляв про необхідність отримання коштів в касі. Він же, після звільнення був впевнений у тому, що відповідач перерахує належні йому кошти на картку. Також пояснив, що на поштову адресу він будь-яких листів у період з 14 вересня по 15 жовтня 2016 року не отримував. Листа від 17 листопада 2016 року він також не отримував, оскільки навіть поштового повідомлення про необхідність отримання листа, йому не надходило. Всю кореспонденцію він отримує, так як у нього багато спорів з відповідачем, проте листів від відповідача щодо виплати йому коштів він не отримував. Приблизно 20 жовтня 2016 року ним було направлено на адресу відповідача звернення щодо перерахування коштів йому на картковий рахунок.

Представник відповідача Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» - Лебідь В.І. в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив суду, що відповідач 12 вересня 2016 року направив позивачу лист-повідомлення про належні йому виплати, так як позивач покинув приміщення підприємства до закінчення робочого часу. Крім того, на підприємстві діє норма щодо виплати працівникам належних сум при звільнені у готівковій формі, а не безготівковій на картковий рахунок і позивач з даними відомостями був ознайомлений. Зазначив, що позивач створює видимість порушення відповідачем законодавства.

Представник відповідача Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» - Лось В.А. в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив суду, що у підприємства у відповідності до норм ст.ст. 110, 115 КЗпП України є у наявності шість днів для виплати заробітної плати працівникам. При цьому, сплата всіх сум при звільненні на підставі ст. 116 КЗпП України відбувається у день звільнення. Підприємство має повідомити письмово звільненого працівника про належні йому до виплати кошти, а вже потім провести виплату. Зазначив, що якщо б позивач прийшов ознайомитися з відомостями по виплаті йому належних коштів і бажав би отримати їх саме на картковий рахунок, то він мав би написати заяву про перерахування коштів на картковий рахунок, а відповідач, при цьому, не замовляв би готівкові кошти в банку для виплати. Крім того, позивач покинув приміщення підприємства 12 вересня 2016 року о 10 годині 48 хвилин, про що працівникам відомо не було. Табель обліку робочого часу, для здійснення виплати працівнику належних сум, у день звільнення, подається до 11 години. О 13 годині 12.09.2016 року були підготовлені всі відомості про розмір належних до виплати позивачу коштів та гроші за відомостями перебували у касі підприємства. Також, згідно угоди відповідача з банком, підприємство на наступний день після звільнення працівника, повідомляє банк про таке звільнення, а працівник протягом семи днів повинен звернутися до банку та переоформити картку.

Представник відповідача Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» - Чеботарьова І.Г. в судовому засіданні проти позову заперечувала, з підстав викладених у письмових запереченнях, додаткових письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи, просила відмовити у задоволенні позову. Пояснила суду, що відповідач 12 вересня 2016 року направив позивачу листа, який не був вручений під час доставки останньому 18 жовтня 2016 року. При цьому, позивач не повідомив відповідача номер рахунку, куди підприємство має перерахувати належні йому виплати.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів, позивач обіймав посаду начальника Управління енергетичного менеджменту Департаменту енергоефективності та енергозбереження Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Наказом Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» № 411-к від 09 вересня 2016 року, позивача ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади у Національній акціонерній компаній «Нафтогаз України» 12 вересня 2016 року за прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.9-10).

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

12 вересня 2016 року відповідачем на адресу позивача ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) було направлено лист-повідомлення, в якому позивача було повідомлено про звільнення та можливість отримання трудової книжки та розрахунку в бухгалтерії. Додатково до листа позивачу було також направлено завірену копію наказу про звільнення.

Вказаний лист-повідомлення (штрихковий ідентифікатор: 535) не було вручено позивачу, що підтверджується відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

26 вересня 2016 року позивачем було надіслано Директору з адміністративної діяльності та енергоефективності Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» лист, в якому позивач просив у зв'язку з ненаданням розрахункового листа повідомити його про відповідні нарахування та причини не виплати заробітної плати та інших належних виплат за серпень-вересень 2016 року, а також преміювання до Дня Незалежності України та Дня працівників нафтової, газової та нафтопереробної промисловості (а.с.11).

Відповідно до листа-відповіді відповідача на вказаний вище лист, позивачу було повідомлено, що інформаційний лист про розмір оплати праці за серпень 2016 року йому було надіслано 06 вересня 2016 року на його робочу електронну адресу. Також, повідомлено, що належні позивачу розрахункові кошти були отримані в касу компанії в день його звільнення 12 вересня 2016 року, інформаційний лист про розмір оплати праці при звільненні за вересень 2016 року був переданий касиру компанії для видачі його позивачу при отриманні коштів. Оскільки позивач не звернувся в касу компанії для отримання розрахункових коштів, а грошові кошти для виплати заробітної плати в касі підприємства можуть зберігатися лише 3 дні, 15 вересня 2016 року їх було депоновано. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України грошові кошти будуть виплачені в готівковій формі на наступний день після отримання від позивача письмового звернення про виплату депонованих коштів (а.с.12).

27 жовтня 2016 року позивач звернувся до відповідача із листом, в якому просив: повідомити його про причини зміни порядку виплати заробітної плати в компанії (через касу, а не через картковий рахунок); причини неповідомлення його про виплату належних йому сум через касу; причин неповідомлення його в письмовій формі про нараховані суми, належні йому при звільненні перед виплатою зазначених сум; причини не виплати преміювання до Дня Незалежності України; причини не виплати за лікарняним листом за серпень 2016 року (а.с.16-17).

Відповідно до листа-відповіді відповідача, позивачу було роз'яснено зокрема те, що його було повідомлено, що відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України розрахункові кошти будуть видані йому на наступний день після отримання його письмового звернення про виплату депонованих коштів.

Судом встановлено, що в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №755/15073/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», третя особа В.о. голови правління Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» Коновець Сергій Олександрович про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та виплату премій.

Так, зі змісту рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року, ухваленого на підставі розгляду вказаної цивільної справи, судом, зокрема, було встановлено, що згідно з даними централізованої системи відеоспостереження та контролю доступу (ЦСВКД), встановленої в адміністративному будинку Компанії (м. Київ, вул. Б. Хмельницького, б. 6), надано інформацію щодо входу/виходу до/з адмінбудинку Компанії начальника управління енергетичного менеджменту Департаменту енергоефективності та енергозбереження ПАТ НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_1, відповідно до яких останній був відсутній в приміщенні Компанії 12.09.2016 року - протягом 6 год. 02 хв., що зафіксовано відеозаписом з камери спостереження та підтверджено службовою запискою начальника безпеки НАК «Нафтогаз України» Лупащенка В.М..

За нормою частини третьої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, з викладеного вбачається, що відповідачем, з дотриманням норм законодавства, у день звільнення позивача, 12 вересня 2016 року, що законодавцем визначено як день проведення виплат при звільненні, були нараховані належні до виплати кошти, які отримані відповідачем в установі банку та передані до каси підприємства для ознайомлення з розміром нарахованих грошових коштів та відповідної їх виплати позивачу. У зв`язку з відсутністю позивача на роботі у день звільнення впродовж 6 годин 02 хвилин, що встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 у справі №755/15073/16-ц, яке набрало законної сили, позивачем належні до виплати грошові кошти отримані не були. За вказаних обставин, відповідачем цього ж дня був надісланий позивачу лист про звільнення та необхідність отримання розрахунку в бухгалтерії, який не був отриманий позивачем з причин, які не залежали від відповідача. Згідно відомостей відстеження пересилання поштових відправлень, поштове відправлення з даним листом (штрихковий ідентифікатор: 535) надійшло до відділення пошти 12 вересня 2016 року о 18:03 годин, що свідчить про те, що відповідачем саме в день звільнення позивача були здійснені дії щодо повідомлення позивача про необхідність отримання розрахунку. У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що такі дії відповідача відповідають положенням ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Як вбачається з відомості № 110 за вересень 2016 року, позивачу було нараховано суму коштів до виплати при звільненні у розмірі 27 368 гривень 12 копійок. В подальшому, 15 вересня 2016 року, вказані кошти були депоновані, у зв'язку із неотриманням (а.с.14).

Відповідно до п. 2.10 Розділу 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 15.12.2004р. №637, підприємства мають право зберігати у своїй касі готівку, одержану в банку для виплат, що належать до фонду оплати праці, а також пенсій, стипендій, дивідендів (доходу), понад установлений ліміт каси протягом трьох робочих днів, уключаючи день одержання готівки в банку.

Згідно п. 1.2. Розділу 1 вказаного Положення, депонована заробітна плата - готівкові кошти, що одержані підприємствами (підприємцями) для виплат, пов'язаних з оплатою праці, та не виплачені в установлений строк окремим фізичним особам.

Відповідно до п. 1.27 Закону України від 05.04.2001 р. №2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки. Вона використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі у касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного Банку України № 492 від 12.11.2003 року, підприємство та банк укладають основний договір та договір про розрахунково-касове обслуговування підприємства щодо видачі зарплати з використанням платіжних карток. Договір містить права, обов'язки, відповідальність обох сторін (банку та підприємства) і регулює відносини між сторонами щодо розрахунково-касового обслуговування при видачі зарплати працівникам підприємства з використанням платіжних карток.

Відповідно до п. 2.3.3.2.1. Правил (договірних умов) надання банківських послуг за картковими продуктами, які затверджені АБ «Укргазбанк», з яким відповідачем укладено договорі, якщо картковий рахунок був відкритий для зарахування, зберігання та виплати заробітної плати, то у випадку звільнення клієнта з підприємства/установи/організації, з яким банком укладений зарплатний договір, у термін, що не перевищує 7 календарних днів з дати звільнення, звернутись до банку для закриття картрахунку, проведення остаточного розрахунку.

Враховуючи вимоги ст. 116 КЗпП України, в частині обов`язкового письмового повідомлення працівника про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, перед виплатою таких сум, та відсутність позивача у день звільнення на роботі в продовж 6 годин 02 хвилин, що унеможливило відповідача ознайомити позивача із розміром таких сум, у відповідача був відсутній обов`язок здійснити перерахування належних позивачу сум при звільненні, на відповідний рахунок позивача, відкритий для зарахування заробітної плати.

Щодо ж вимог позивача, викладених у його заявах після звільнення, про перерахування належних при звільнені сум на картковий рахунок, то такі вимоги мали б бути задоволені відповідачем за умови подання позивачем відповідної заяви про перерахування депонованої заробітної плати на відповідний карткових рахунок із зазначенням його номеру та установи банку. Такої заяви позивач до відповідача не подавав станом і на час розгляду справи, що підтверджено позивачем в судовому засіданні. При цьому, суд критично відноситься до посилань позивача про те, що після звільнення відповідачем на його картковий рахунок було здійснено нарахування виплат по лікарняному, оскільки виплата таких сум не є предметом заявлених позовних вимог та порядок їх нарахування та виплати не є предметом доказування в межах розгляду справи. Також, суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем і в позовній заяві не було вказано номеру карткового рахунку, на який позивач просив суд зобов`язати відповідача сплатити заборгованість із заробітної плати.

У відповідності до ч. 3 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За вимог ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» про виплату заборгованості із заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовних підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, відшкодування судових витрат не здійснюється.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим Постановою Правління Національного банку України 15.12.2004р. №637, Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою правління Національного Банку України № 492 від 12.11.2003 р., ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218, 293, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» про виплату заборгованості із заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: