АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/186/17 Головуючий І інстанції -
Справа: № 643/2322/16-ц ОСОБА_1
Категорія: трудові Доповідач Хорошевський О.М.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Кіся П.В.,

ОСОБА_2

за участю секретаря - Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД», третя особа: ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ТОВ фірма «Елавус ЛТД» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Просила стягнути з відповідача суму середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 01.12.2013 року по 02.12.2015 року в розмірі 68044,72 та компенсацію за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 02.12.2015 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 53482,4 грн.

В обґрунтування зазначила, що з 19.02.2013 року по 12.11.2013 року працювала на ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на посаді машиніста цементних млинів.

12.11.2013 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням.

Судовим наказом від 09.04.2014 року з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі за період с серпня 2013 року по листопад 2013 року в розмірі 9236,65 грн., які були отримані у повному обсязі лише 03.12.2015 року.

В порушення вимог КЗпП України відповідач не виплатив належну їй заробітну плату на день звільнення.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення районного суду, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Посилаючись на те, що надавала в якості доводів до суду першої інстанції копію розрахункових листів за серпень, вересень, жовтень та листопад, а також копію форми ОК-5 з Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, данні з цих документів були надані їй та УПФУ безпосередньо ТОВ фірма «Елавус ЛТД», таким чином відповідач погоджується з ними, отже про наявність спору про розміри сум заборгованості із заробітної плати не може бути і мови.

Вважає за необхідне застосувати ст. 117 КЗпП України при розгляді її справи, згідно якої в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Розрахунок заборгованості проведений нею з дотриманням вимог постанови КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна плата.

Також вказувала, що відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами від 23.04.1999 року № 692), компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць на коефіцієнт приросту споживчих цін.

За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду, доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відносно відповідача було відкрито провадження про банкрутство.

Позивач приєднався до кредиторів. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.10.2015 року у справі № 922/3048/15 затверджено кредитну вимогу до ТОВ фірма «Елавус ЛТД» у тому числі, кредиторські вимоги ОСОБА_3 в сумі 9236,65 грн.

У подальшому справу про банкрутство ТОВ фірма «Елавус ЛТД» припинено у звязку з задоволенням всіх кредиторських вимог, у тому числі позивача. Після цього позивач з кредиторськими вимогами про виплату компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, про стягнення заробітку за час затримки не звертався.

При цьому суд послався на ст. ст. 11, 60 ЦПК України.

Однак з таким висновком погодитись не можна, оскільки суд дійшов його без урахування обставин справи та вимог закону.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що з ОСОБА_3, яка була звільнена з посади машиніста цементних млинів ТОВ фірми «Елавус ЛТД» 12.11.2013 року, остаточний розрахунок здійснено не було.

Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09.04.2014 року з ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_3 стягнуто заборгованість по заробітній платі, що підлягала виплаті при звільненні, в сумі 9236,65 грн. (а.с. 4).

Ці кошти отримані позивачем лише 03.12.2015 року.

За змістом ст. ст. 10, 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» конкурсні кредитори та кредитори що не є конкурсними подають до Господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, додають документи, що їх підтверджують.

Оскільки розмір виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку звільненого працівника може бути встановлений лише рішенням суду, ОСОБА_3 не мала можливості заявити ці вимоги до Господарського суду під час провадження про банкрутство відповідача.

У рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року по справі № 1-5/2012 зазначено, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

З позивачем розрахунок був проведений 03.12.2015 року, а 01.03.2016 року, тобто у межах 3-х місячного строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України вона звернулась до суду з позовом про відшкодування передбаченого ст. 117 цього Кодексу.

Враховуючи, що зазначене свідчить про невідповідність висновків суду нормам матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, погодитись з ними не можна.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 по суті судова колегія виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що виплата усіх сум, що належали позивачу виплачені йому не були, що суперечить вимогам ст. 116 КЗпП України.

За правилами ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строк, зазначений в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Посилання представника ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на те, що позивача було звільнено під час дії процедури банкрутства відповідача, а тому вини у тому, що з позивачем не було здійснено своєчасно розрахунок не має не можуть бути взяті до уваги.

Відсутність вини відповідача є підставою для відмови у задоволенні вимог, передбачених ст. 117 КЗпП України. Проте будь-яких доказів того, що процедуру банкрутства розпочато саме 10.10.2013 року суду надано не було.

З огляду на те, що відсутність вини відповідача у невиплаті позивачу належних йому сум не доведена підлягають задоволенню вимоги передбачені ст. 117 КЗпП України.

Також наявні підстави для задоволення вимог про компенсацію втрати частини заробітку.

Разом з тим розмір сум розрахунку зробленому позивачем не можна вважати обґрунтованим.

Визначаючи розмір середнього заробітку, який підлягає сплаті позивачу, колегія суддів враховує Порядок обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою № 100 Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р., а також ту обставину, що зазначений позивачем розрахунок виконаний відповідно до вказаного Порядку та не був спростований відповідачем.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Так, позивач надала розрахунок відповідно до форми ОК-5 УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Харкова, сформованої 28 березня 2016 року. Повними відпрацьованими місяцями ОСОБА_3 є вересень та жовтень 2013 року, заробітна плата за які складала 2670,36 грн. та 1907,40 грн. відповідно. Виходячи з вказаного розміру заробітної плати, середньоденна заробітна плата позивача становила 104,04 грн. (2670,36 + 1907,40 / 44 робочих дня) (а.с. 13).

Відповідач прострочив виплату позивачці заробітної плати на 503 робочих дня, тому середній заробіток за час затримки розрахунку становить 52 332,12 грн. (104,04грн. х 503 дня).

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (далі Положення № 1427) зі змінами, компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

Розрахунок компенсації зроблений позивачем за період грудень 2013 року грудень 2015 рік (а.с. 5 зворот) у розмірі 178,599 %.

Виходячи з правил, встановлених Положенням № 1427 компенсація за грудень 2015 року позивачу не нараховується, оскільки саме у цьому місяці біло проведено розрахунок.

Таким чином, сукупний коефіцієнт приросту споживчих цін за період грудень 2013 року листопад 2015 року складає 72,88 %.

Розмір заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем встановлений наказом Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09.04.2014 року у сумі 9236,65 грн. (а.с. 4).

Таким чином, розмір компенсації повинен складати 9236,65 * 72,88 % = 6731,67 грн.

Посилання представника відповідача на ч. 3 ст. 117 КЗпП України не можуть бути взяті до уваги, оскільки ця частина виключена Законом України № 3248-ІV від 20.11.2005 року.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 52332,12 грн. та компенсацію втрати частини заробітку у звязку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 6731,67, а усього 59063,79 грн.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД» на користь держави судовий збір у розмірі 1515,80 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - П.В. Кісь

ОСОБА_2