Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.05.2017 Справа №607/15093/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

- головуючого - судді Стельмащука П.Я.,

- за участю секретаря Бойко І.І.,

- за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» про визнання недійсним укладеного між сторонами договору фінансового лізингу №004811 від 22.11.2016р. та стягнення з відповідача на користь позивача 65000,00 грн.

Свої позовні вимоги в позовній заяві обґрунтовує тим, що 22.11.2016 року між ним та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу №004811, відповідно до якого товариство зобовязується придбати у свою власність предмет лізингу автомобіль «Nissan Qashqai», та передати цей автомобіль у користування позивача, який у свою чергу, зобовязувався сплачувати за користування автомобілем періодичні лізингові платежі згідно графіку щомісячно. Так, за умовами зазначеного договору до отримання автомобіля позивачем було сплачено кошти в розмір 10% вартості предмета лізингу в сумі 65000,00 грн., додатково необхідно було доплатити платіж не менше 50% вартості предмета лізингу. Однак, відповідач сплачені кошти в сумі 65000,00 грн. зарахував, як адміністративний платіж, тобто винагороду лізингодавцю за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору, а не частину сплати вартості автомобіля. А тому вважає, що умови договору несправедливими, такими що порушують принцип добросовісності і створюють істотний дисбаланс прав та обовязків, суперечать нормам Цивільного кодексу України та ЗУ «Про захист прав споживачів». Просить визнати договір недійсним та стягнути з відповідача кошти в сумі 65000,00 грн.

Позивач та його представник в судове засідання не зявились, однак представник позивача подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, однак подав до суду заперечення зазначивши, що підписуючи договір фінансового лізингу позивач також підписав заяву, про те що він уважно прочитав та зрозумів умови договору, а також разом із менеджером компанії погодив марку, модель та вартість предмета лізингу, який він самостійно обрав, а тому вважає, що немає порушень принципу добросовісності, що створюють істотний дисбаланс прав та обовязків, оскільки у договорі немає обовязків лізингоодержувача, які спричиняють чи могли спричинити шкоду позивачу. Умови договору є прозорими, форма та зміст договору відповідають чинному законодавству України, а саме: Цивільного кодексу України, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», договір містить основні істотні умови, встановлені законом, вчинений у письмовій формі, підписаний сторонами та є дійсним. Договір, укладений між сторонами не містить несправедливих умов, не може бути визнаний судом недійсним, а тому позов просить залишити без задоволення. Справу просить розглядати без участі представника позивача.

При розгляді справи судом встановлено наступні обставини.

22 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» у простій письмовій формі було укладено договір фінансового лізингу №004811, відповідно до якого товариство зобовязується придбати у свою власність предмет лізингу - автомобіль «Nissan Qashqai», та передати цей автомобіль у користування позивача який у свою чергу зобовязувався сплачувати за користування автомобілем періодичні лізингові платежі згідно графіку щомісячно.

Відповідно до додатку №1 до Договору фінансового лізингу, вартість предмета лізингу становить 650000,00 грн., комісія за організацію (10%) 65000,00 грн., комісія за передачу (3%) 19500,00 грн.

Згідно додатку №2 до цього ж Договору, авансовий платіж (50%) 325000,00 грн., сума лізингу 325000,00 грн., викупна вартість 9750,00 грн., відсоткова ставка 12,5%, комісія 5%, період лізингу 60 місяців, щомісячний платіж 8164,72 грн., відвантаження автомобіля після оплати авансового платежу (325000,00 грн.) і комісії за передачу (19500,00 грн.).

22 листопада 2016 року на виконання умов договору позивач сплатив відповідачу кошти в сумі 65000 грн., що підтверджується квитанцією Львівського міського відділення №22 Західного РУ ПАТ «Приватбанк» №0.0.657547425.1 від 22.11.2016р.

06 грудня 2016 року позивач звернувся до відповідача про повернення сплачених 65000,00 грн., так як автомобіль до того часу не був йому переданий. Однак, станом на час розгляду справи, відповідач позивачу автомобіль не передав.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про необхідність задовольнити позов. При цьому, суд виходив із наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України від 16 грудня 1997 року №723/97-ВР «Про фінансовий лізинг» (далі - Закон №723/97-ВР).

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-XII) містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону №1023-XII).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи цю норму, можна зробити висновок, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини 1 статті 3, частина 3 статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною 3 статті 18 Закону №1023-XII є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Положеннями укладеного договору передбачено, що лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно з умовами цього договору (пункт 1.1. договору).

Замовлення Предмета Лізингу відбувається з моменту підписання Лізингоодержувачем специфікації (додаток №3 до цього договору) та сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця комісії за організацію і Авансового платежу у повному обсязі.(п.1.3 договору).

Судом не встановлено наявності одночасно ознак того, що умови договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві.

Тому вищевказаний договір фінансового лізингу не може бути визнаний недійсним відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини 2 статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно зі ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Такий висновок відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного суду України від 16 грудня 2015 року, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для суддів.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч. 1 статті 220 ЦК України).

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Згідно статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Враховуючи вищезазначене, договір фінансового лізингу №004811 від 22 листопада 2016 року укладений між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компані «Еталон» слід визнати недійсним, у звязку із його нікчемністю. А також, на підставі ч. 1 статті 216 ЦК України слід стягнути з відповідача на користь позивача 65000,00 грн. одержаних на виконання недійсного (нікчемного) правочину..

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 203, 215, 216, 220, 799, 806, 807 Цивільного кодексу України, Законом України «Про фінансовий лізинг», ст. ст. 60, 88, 212, 213, 214, 215, 294, 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №004811 від 22 листопада 2016 року укладений між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 65000,00 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 551,20 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_2