АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1902/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 57 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ФОП ОСОБА_8 про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а :

03 лютого 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_8, посилаючись на те, що 07.02.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 07.02.14-2, відповідно до умов якого відповідач зобовязався виконати у відповідності до умов договору роботи по виготовленню меблів та інших виробів та їх монтаж за індивідуальним замовленням позивача, що підтверджено п.1.2 вищезазначеного договору, а позивач згідно п.1.1 договору зобовязався прийняти ці роботи та оплатити їх.

Позивач зазначає, що згідно до п.2.1. ціна договору становить 133490 грн., а згідно до п.2.1.3 договору позивач сплачує відповідачу завдаток в розмірі 70% від ціни даного договору, грошові кошти в суму 43 000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 1 від 07.02.2014 року.

Згідно п.2.2. відповідач зобовязався виконати роботи протягом 35 робочих днів з дня отримання завдатку від позивача. Відповідач в порушення умов договору виготовлення меблів не виконав та сплачені йому кошти не повернув. Тому позивач ОСОБА_6 просить суд розірвати вищезазначений договір, стягнути з відповідача ФОП ОСОБА_8 на його користь подвійну вартість завдатку в сумі 86 000 грн., пеню за договором в сумі 95681,24 грн., 3% річних в сумі 2364,09 грн., інфляційні збитки в сумі 31695,43 грн. та судові витрати за послуги адвоката в розмірі 6000 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 серпня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення грошових коштів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник, ОСОБА_6 ОСОБА_7 оскаржив в апеляційному порядку рішення суду. Апелянт вважає, що дане рішення є незаконним та необґрунтованим, так як районний суд при розгляді справи не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню при розгляді справи, обставинам по справі дано не вірну правову оцінку, а ухвалене рішення суперечить фактичним обставинам справи у звязку з їх неповним з`ясуванням, що мають значення для справи, також судом не надано належної оцінки доказам по справі, які були надані позивачем. Апелянт просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.08.2017 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким позовні вимоги ОСОБА_6 до ФОП ОСОБА_8 задовольнити повністю. Розірвати договір № 07.02.14-2, укладений 07.02.2014 року між ОСОБА_6 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8. Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 подвійну вартість завдатку в сумі 86 000 гривень ; пеню за договором в сумі 95 681 грн. 24 коп.; 3 відсотки річних в сумі 2 364 грн. 09 коп.; суму інфляційних збитків в розмірі 31 695 грн. 43 коп.; судові витрати, а саме: сплачені позивачем витрати на оплату правової допомоги в розмірі 6000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення грошових коштів, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог позивача з приводу того, що кошти в сумі 43 000 грн., які є предметом спору були перераховані відповідачу саме ним, оскільки матеріали справи не містять документального підтвердження перерахування грошових коштів позивачем ОСОБА_6 на користь відповідача ФОП ОСОБА_8 згідно передбаченої законом правової процедури.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції , вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції 07.02.2014 року між ОСОБА_6 та відповідачем ФОП ОСОБА_9 було укладено договір підряду № 07.02.14-2, відповідно до якого відповідач зобовязався виконати у відповідності до умов договору роботи по виготовленню меблів та інших виробів та їх монтаж за індивідуальним замовленням позивача, що підтверджено п.1.2 вищезазначеного договору, а позивач згідно п.1.1 договору зобовязався прийняти ці роботи та оплатити їх. Відповідно до п.2.1 ціна договору становить 133490 грн.

Згідно до п.2.1.3, п.2.1.4 договору замовник (позивач) здійснює оплату завдатку в розмірі 70% від ціни договору (07.02.2014), а саме: 43000 грн. та другу частину завдатку до 28.02.2014, а саме 50500 грн. Решта суми, що складає 39990 грн. сплачується замовником в момент доставки товару, а саме одразу після підписання видаткової накладної та перед отриманням клієнтом квитанції, яка підтверджує отримання коштів виконавцем.

Пунктом 2.2. договору встановлено, що відповідач зобовязався виконати роботи протягом 35 робочих днів з дня отримання завдатку від позивача в строк до 28.03.2014 року.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_6 направляв відповідачу ФОП ОСОБА_8 претензію - вимогу № 8/А/Д/П від 21.12.2015 року про зобов`язання виконати умови договору, відповідач отримав вказану вимогу 26.12.2015 року.

28.01.2016 року позивачем ОСОБА_6 була направлена повторна вимога № 10/А/Д/П про зобов`язання повернути завдаток в подвійному розмірі, однак відповідач залишив дану вимогу без задоволення.

Відповідно до ст. 1 ч. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а також відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору.

Згідно з ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивач стверджує, що на виконання умов договору сплатив відповідачу завдаток в розмірі 70% від ціни даного договору, а саме грошові кошти в сумі 43 000,00 грн., у підтвердження чого надав квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 07.02.2014 року, однак в строк до 28.03.2014 р. відповідач не виконав передбачені договором роботи. Факт отримання коштів від позивача відповідач заперечив, вказавши, що квитанція до прибуткового касового ордера ним не видавалась.

В матеріалах справи наявна квитанція до прибуткового касового ордера № 1 від 07 лютого 2014 року про перерахування коштів в сумі 43000 грн. Проте у вказаній квитанції не зазначено платника, та те, що кошти були перераховані саме позивачем ОСОБА_6 на користь ФОП ОСОБА_8 та не містить печатки даного суб`єкта підприємницької діяльності (а. с. 27).

Слід зазначити, що квитанція до прибуткового касового ордера № 1 від 07 лютого 2014 року про перерахування коштів в сумі 43000 грн. не внесена до журналу прибуткових і видаткових касових документів (а. с. 114-117).

Відповідно до п.3.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України 15.12.2004 року N 637 приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказана квитанція не відповідає вимогам Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженій Постановою Правління НБУ України від 15.12.2004 року № 637.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили.

Отже, враховуючи вище зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який оцінив критично твердження позивача з приводу того, що кошти в сумі 43 000 грн., які є предметом спору, були перераховані відповідачу саме ним, оскільки в матеріалах справи не міститься документального підтвердження перерахування грошових коштів позивачем ОСОБА_6 на корить ФОП ОСОБА_8 згідно передбаченої законом правової процедури.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач не виконав умови договору, оскільки ним не сплачено 70 % від ціни договору, а п. 2.1 передбачено розмір оплати 133490 грн., які позивач мав сплатити двома платіжками : перша 07.02. 2014 року в розмірі 4300 гривень, а 28.02. 2014 року - 50000 гривень, оскільки навіть вказана позивачем як сплачена сума в розмірі 43 000 гривень не становить 70 %.

Як вбачається із матеріалів справи та пояснень, наданих в суді апеляційної інстанції представником відповідача ОСОБА_8 , що він не мав найманих працівників, відповідач заперечує факт отримання коштів від позивача, та згідно виду підприємницької діяльності в 2014 році зазначено лише торгівля, а виготовлення меблів відсутнє.

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими, оскільки вони не спростовують висновків суду, встановлених обставин справи, наявних доказів, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача та доводів апеляційної скарги.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Таким чиноим, доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 є безпідставними, не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підлягають відхиленню колегією суддів.

Інших доводів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Посилання скаржника, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний і процесуальний закон та ухвалено законне, обґрунтоване і справедливе рішення, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ФОП ОСОБА_8 про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення грошових коштів залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :