АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника заявника Орендівського В.І.

представника заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року за заявою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про скасування заходів забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_3 до Багатопрофільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Солідарність», ОСОБА_4, треті особи: Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання права власності, зняття арешту з майна,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, затверджених ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29.09.2016.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24.02.2017 заяву залишено без задоволення.

Справа № 756/12076/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5066/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Васалатій К.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви в повному обсязі. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування та порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що заявник не отримував судову повістку про виклик у судове засідання, у зв'язку з чим не міг дати своїх пояснень. Зазначив, що спір, який виник між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо частки в статутному капіталі ТОВ «Ектін Прожект Інвестменс» не має відношення до господарської та правової діяльності ТОВ «Солідарність». Вказує, що в рамках виконавчого провадження №37160509 вживаються заходи щодо стягнення заборгованості з ТОВ «Солідарність» на користь Банку, в тому числі за рахунок нерухомого майна, продаж якого зупинено судом, що призводить до невиконання рішення суду та неможливість іпотекодержателя першочергово задовольнити свої вимоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників заявника, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Залишаючи без задоволення заяву про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на даний момент потреба в забезпеченні позову не відпала, спірне майно між сторонами спору не поділено, будь-яких грошових коштів в рахунок компенсації вартості такого майна ОСОБА_3 не отримала, її права та інтереси не відновлені; змінились обставини, що зумовили застосування заходів забезпечення позову. На даний момент державним виконавцем не знятий арешт зі спірної будівлі, продовжуються дії стосовно примусового виконання рішення суду, в тому числі шляхом продажу спірної будівлі.

З таким висновком суду першої інстанції повністю не може погодитись колегія суддів.

Матеріали справи свідчать, що у вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Багатопрофільного підприємства у формі ТОВ «Солідарність», ОСОБА_4, треті особи: Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та просила визнати за нею право власності на 89/200 частин приміщення будівлі центру сімейного дозвілля (в літ. А), загальною площею 7317 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; зняти арешт з 89/200 частин зазначеного приміщення, накладеного постановою державного виконавця 15.01.2015 в межах виконавчого провадження №37160509 (а. с. 69-74). Також позивач звернулась до суду із заявою про забезпечення позову. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29.09.2016 задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову та зупинено продаж арештованого майна - будівлі центру сімейного дозвілля (в літ. А), загальною площею 7317 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що здійснюється в рамках виконавчого провадження № 37160509, відкритого постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ від 25.02.2013. У грудні 2016 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову (а. с. 1-3). Зазначив, що забезпечивши позов у даній справі шляхом зупиненням продажу арештованого майна - нерухомого майна, суд фактично унеможливив реалізацію ПАТ «Укрексімбанк» його прав іпотекодержателя на нерухоме майно, а також унеможливив виконання рішення, що набрало законної сили, та є обов'язковим до виконання на території України.

Виходячи зі змісту ст. ст. 152-154 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання прийнятого за його позовом позитивного рішення, у зв'язку з чим скасування цих заходів судом може мати місце у разі виконання судового рішення або відмови у задоволенні вимог позивача.

Згідно положень ч. 3, 6 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9 вбачається, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що вирішуючи питання про скасування вжитих судом заходів забезпечення позову, суду слід встановити обставини, які б свідчили про відсутність потреби у забезпеченні позову.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5 заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження).

Відповідно до ч. 5 ст. 154 ЦПК України, питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення всіх сторін, зокрема, третіх осіб та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», що є іпотекодержателем арештованого нерухомого майна, продаж якого зупинено, шляхом забезпечення позову, про час та місце розгляду справи, що є порушенням порядку розгляду даного питання, оскільки відповідно до вищевказаної норми права можливим є розгляд справи за відсутності сторін саме за умови їх належного повідомлення про розгляд справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції на новий розгляд питання.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року скасувати, а питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк