Справа № 748/1328/17 Провадження № 22-ц/795/1800/2017 Головуючий у I інстанції - Кухта В. О. Доповідач - Скрипка А. А.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Вінгаль В.М., Лакізи Г.П.

при секретарі: Покладі Д.В.

за участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на своє утримання,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на своє утримання, в якому просила: - стягнути з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до повноліття дитини, починаючи з дня подання позовної заяви до суду; - стягнути з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно на утримання ОСОБА_2 до досягнення дитиною трьох років. Вимоги заявленого позову позивач обґрунтовувала тим, що 25.12.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, від якого вони мають спільну дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із позивачем. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, проте стан його здоров'я задовільний, матеріальне становище дозволяє йому надавати матеріальну допомогу на утримання та виховання дочки, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться. Позивач при вирішенні позову просила суд врахувати ті обставини, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років, інших прибутків не має.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16.08.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2 на утримання дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а з 08.07.2017 року, - не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.05.2017 року, і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.05. 2017 року, і до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3. Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16.08.2017 року змінити, відмовивши у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 до досягнення дитиною віку трьох років, у іншій частині - рішення суду першої інстанції залишити без змін. Доводи апеляційної скарги зазначають, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на період до досягнення дитиною віку трьох років. При цьому доводи апеляційної скарги вказують, що стягуючи із відповідача аліменти на користь позивача на період до досягнення дитиною віку трьох років, суд першої інстанції не навів, і не міг навести джерел, за рахунок яких вказана допомога може надаватися. За даних обставин ОСОБА_1 вважає, що у оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, оскільки суд неповно дослідив обставини справи, висновки суду не узгоджуються із наявними у справі доказами.

В частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки відповідач рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16.08.2017 року не оскаржує. Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційного суду просила залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв'язку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 16.08.2017 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 375 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 16.08.2017 року, у оскаржуваній частині, - залишенню без змін.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що з 25.12.2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.5), від якого мають дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6). Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31.07.2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.79).

Відповідно до довідки Гончарівської селищної ради №1 с.Жеведь №52 від 23.05.2017 року (а.с.8), ОСОБА_1 є зареєстрованим разом із дочкою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2, але фактично за даною адресою не проживає (а.с.8).

Згідно довідки Гончарівської селищної ради №1 с. Жеведь про склад сім'ї №74 від 15.08.2017 року(а.с.28), за адресою: АДРЕСА_2, до складу сім'ї зареєстрованих входять: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_3 За даною адресою зареєстровані, але фактично не проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Як вбачається із довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради №1131 від 16.05.2017 року (а.с.7), ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідок Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 10.08.2017 року №831, №834 (а.с.29,30), батьки відповідача - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 отримують пенсії у розмірі, відповідно, 1585, 20 грн. та 1502,89 грн.

Згідно довідки Головного управління ДФС у Чернігівській області від 08.08.2017 року про доходи від заняття підприємницькою діяльністю, виданої ОСОБА_1, сума доходу за звітний (податковий) період згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця з 01.09.2016 року по 31.12.2016 року складає 12 550 грн. (а.с.21).

В ході судового розгляду даної справи сторони спору не заперечували, що їх дочка ОСОБА_3 проживає разом із матір'ю ОСОБА_2

Згідно статті 3 (ч.1) Конвенції про права дитини, 20.11.1989 року, (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), Конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частина 7 статті 7 Сімейного кодексу України регламентує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частинами 2,3 статті 11 Закону України ''Про охорону дитинства'' визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Вирішуючи вимоги заявленого позову в частині стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною віку трьох років, судом першої інстанції були прийняті до уваги приписи норм матеріального права, а саме, статей: 84,182,183 Сімейного кодексу України та фактичні обставини справи.

Суд першої інстанції зазначив у рішенні від 16.08.2017 року, що сторони спору не заперечували, що дитина проживає із позивачем. На час розгляду справи домовленості між сторонами спору з приводу участі відповідача в утриманні позивача до досягнення дитиною трьох років досягнуто не було, і за даних обставин суд першої інстанції, враховуючи, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, прийшов до висновку, що із ОСОБА_1 необхідно стягнути аліменти на утримання позивача до досягнення дитиною віку трьох років. При цьому суд першої інстанції врахував документально підтверджені обставини справи, а саме, доходи відповідача, а також те, що відповідач має батьків похилого віку, які потребують лікування (а.с.21,25-27,29,30). За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення вимог заявленого позову в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання позивача до досягнення дитиною віку трьох років. Таким чином, судом першої інстанції стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.05. 2017 року, і до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності вказаного висновку рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на утримання позивача до досягнення дитиною віку трьох років, судом першої інстанції прийнято до уваги всі документально підтверджені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги стверджують, що стягуючи з відповідача аліменти на утримання позивача до досягнення дитиною віку трьох років, суд першої інстанції не навів джерел, за рахунок яких може надаватися матеріальна допомога. З даного приводу необхідно зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки при вирішенні спору у вказаній частині позовних вимог суд першої інстанції врахував документально підтверджені обставини справи, а саме, доходи відповідача, який є працездатною особою, а також те, що відповідач має батьків похилого віку, які потребують лікування (а.с.21,25-27,29,30).

Твердження апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновків суду першої інстанції у оскаржуваній частині не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині, оскільки відповідачем, всупереч приписам статті 60 ЦПК України (2004р.), не представлено належних та допустимих доказів у розумінні статей 58, 59 ЦПК України (2004р.) на спростування висновків суду першої інстанції. Відповідно до ч.1,ч.4 статті 60 ЦПК України (2004р.), яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стягнення судом першої інстанції з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 640 грн. узгоджується із приписами статті 88 ЦПК України (2004 р.), п.1 ч.2 статті 4 Закону України ''Про судовий збір'' (у редакції станом на 23.05.2017 року - дату подання позову до суду першої інстанції).

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині, ухваленого на підставі приписів норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В іншій частині рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16.08.2017 року ОСОБА_1 не оскаржується.

Виходячи із приписів ч.2 статті 136 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 704 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, сплату якого було відстрочено ОСОБА_1 за його заявою до ухвалення судового рішення у справі ухвалою судді апеляційного суду Чернігівської області від 17.11.2017 року (а.с.71,72-73).

Керуючись статтями: 136, 141, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 серпня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 704 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, сплату якого було відстрочено ОСОБА_1 до ухвалення судового рішення у справі ухвалою судді апеляційного суду Чернігівської області від 17.11.2017 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:Судді:

Дата складення повної постанови - 26.12.2017 року.