АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/570/17 Справа № 183/2080/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просив в рахунок заборгованості за кредитним договором у розмірі 156632 грн. 25 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, на нерухоме майно: двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Червоноармійська, буд. 09 кв. 42, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2, шляхом продажу Банком з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на умовах та в порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та наданням ПАТ «Державний ощадний банк України» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, виселити відповідача із вказаної квартири та стягнути судовий збір.

В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що 17 вересня 2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №137, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 220000 грн., а відповідач зобовязався використати кредит на визначені договором цілі, забезпечити його повернення у строк до 16 серпня 2018 року, сплачувати нараховані проценти за користування кредитом у розмірі 21% річних у встановлені строки.

Для забезпечення повного і своєчасного виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором сторони уклали договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Позивач виконав всі умови підписаного кредитного договору і надав відповідачу кредит у зазначеному вище розмірі, проте відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановленні кредитним договором строки не здійнював, у звязку з чим станом на 04 березня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 156632 грн. 25 коп., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 146387 грн. 95 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 4809 грн. 52 коп., пені за несвоєчасне повернення відсотків за кредитом у розмірі 3420 грн. 99 коп., 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків у розмірі 58 грн. 52 коп., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу у розмірі 878 грн. 92 коп., втрат від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати платежів у розмірі 1076 грн. 35 коп., у звязку з чим просили задовольнити позовні вимоги.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2014 року, з урахування додаткового рішення цього ж суду від 09 лютого 2015 року та ухвали суду про усунення описки від 26 березня 2015 року, позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково та ухвалено: в рахунок заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 137 від 17 вересня 2008 року у розмірі 156632 грн. 25 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, на нерухоме майно: двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Червоноармійська, буд. 09 кв. 42, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2, шляхом продажу ПАТ «Державний ощадний банк України» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на умовах та в порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та наданням ПАТ «Державний ощадний банк України» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Початкову ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, а також стягнути з ОСОБА_2В, на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судовий збір у розмірі 1598 грн. 37 коп.

В задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити Банку в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а судове рішення скасуванню в частині, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення частково не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору відновлювальної кредитної лінії №137 від 17.09.2008 року, ПАТ Державний ощадний банк України надало ОСОБА_2 кредит у розмірі 220 000,00 грн., а відповідач зобовязався використати кредит на визначені договором цілі, забезпечити його повернення у строк до 16.08.2018 року, сплачувати нараховані проценти за користування кредитом у розмірі 21% річних у встановлені строки (а.с.8-15).

Відповідно до умов договору ОСОБА_2 зобовязався повернути кредит у розмірі 220 000,00 грн., щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобовязань по кредитному договору сплатити штрафні санкції, здійснювати погашення кредиту рівними частинами та сплату нарахованих відсотків згідно графіку погашення заборгованості за кредитом, у разі порушення умов кредитного договору та/або іпотечного договору достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними, комісійних винагород та штрафних санкцій.

Крім того, в забезпечення виконання умов договору між банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір від 17 вересня 2008 року, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 48,4 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., яка складається з: коридору 1 - 7,7 кв.м., кімнати 3 - 12,2 кв.м., кімнати 4 - 15,3 кв.м., кухні 5 - 7,4кв.м., санвузолу 6 - 3,9 кв.м., лоджії І - 1,9 кв.м. (а.с.23-29).

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановленні кредитним договором строки, в результаті чого станом на 04 липня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 156632 грн. 25 коп., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 146387 грн. 95 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 4809 грн. 52 коп., пені за несвоєчасне повернення відсотків за кредитом у розмірі 3420 грн. 99 коп., 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків у розмірі 58 грн. 52 коп., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу у розмірі 878 грн. 92 коп., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати платежів у розмірі 1076 грн. 35 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.114).

У звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором позивач направляв відповідачу вимоги про виконання порушеного зобовязання, а також про звільнення іпотечного майна, у випадку невиконання вимоги про повернення грошових коштів (а.с.35-36, 115).

За таких обставин, в силу діючого законодавства, а саме: ст.ст. 526, 589, 590, 615, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 20, 33, 35, 39, 40 Закону України Про іпотеку, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, звернувши стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості та відмовивши у задоволенні позовних вимог в частині виселення з житлової квартири із зняттям з реєстраційного обліку.

Доводи відповідача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції безпідставно звернув стягнення на предмет іпотеки оскільки вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки заявлена передчасно, не можуть бути прийняті до уваги, з тих підстав, що позивачем направлялися вимоги про виконання порушеного зобовязання (а.с. 35, 115), але відповідач ці вимоги не виконав, у звязку з чим Банк і звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду в частині визначення початкової ціни предмета іпотеки при реалізації іпотечного майна.

Так, згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а статтею 39 цього ж Закону передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Тобто, спосіб реалізації предмета іпотеки Законом визначений двома способами, а саме: шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а оскільки позивачем визнечено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом застосування процедури продажу, колегія суддів вважає, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки є обгрунтованими, з визначенням способу реалізації предмета іпотеки шляхом продажу Банком вказаного предмету іпотеки, з укладанням від його імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності та всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій необхідних для продажу предмету іпотеки, з визначенням початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

А відповідно до п.1.4 договору іпотеки сторони визначили, що вартість іпотеки складає 315508 грн.

У звязку з чим початкова ціна предмета іпотеки повинна бути не менше вартості майна, визначеного у вказаному договорі іпотеки, тобто в сумі 315508 грн.

Проте суд першої інстанції на вказане уваги взагалі не звернув та не визначив початкову ціну предмета іпотеки при його реалізації.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду в частині визначення початкової ціни предмета іпотеки підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині, яким визначити початкову ціну предмета іпотеки відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2014 року в частині визначення початкової ціни предмета іпотеки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визначити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але не менше вартості майна, визначеного в договорі іпотеки від 17 вересня 2008 року в сумі 315508 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_3