Справа №: 653/3728/17
Провадження № 2/653/1247/17
У Х В А Л А

іменем України

23 жовтня 2017 року Суддя Генічеського районного суду Херсонської області Венглєвська Н.Б., розглянувши матеріали позовної заяви Громадської організації «Генічеський регіональний правозахисний центр» в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В:

Керівник Громадської організації «Генічеський регіональний правозахисний центр» ОСОБА_3 діючи в інтересах члена цієї громадської організації ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей в якому просить суд розірвати укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюб, зареєстрований 28.03.2010 року та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошові сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно.

Дослідивши матеріали поданої заяви, вивчивши надані позивачем документи, прихожу до думки, що вказаний позов підлягає поверненню позивачу, виходячи з наступного.

Захист у судах прав та інтересів інших осіб є однією з гарантій реалізації конституційного права кожного на судовий захист і полягає у зверненні до суду державних органів, органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб, яким законом надано право звертатися із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб

Частиною 1 ст. 45 ЦПК України, визначено, що у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах.

Як вбачається з поданого позову до суду звернувся керівник Громадської організації «Генічеський регіональний правозахисний центр» ОСОБА_3 який діє в інтересах члена цієї громадської організації ОСОБА_1.

Правові та організаційні засади діяльності громадських організацій визначені в Закону України «Про громадські обєднання» від 22.03.2012 року №4572.

За визначенням, наданим у ст. 1 Закону України «Про громадські обєднання» громадське обєднання це добровільне обєднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське обєднання за організаційно правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. При цьому, громадська організація це громадське обєднання, засновниками та членами(учасниками) якого є фізичні особи; громадська спілка - це громадське обєднання, засновниками якого є юридичні особи приватного права, а членами(учасниками) можуть бути юридичні особи приватного права та фізичні особи. Громадське обєднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

Відповідно до офіційного тлумачення Закону України «Про громадські обєднання» Конституційним Судом України у Рішенні від 28.11.2013 року (справа №1-17/2013) громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

Як вбачається з наданого представником позивача, витягом зі статуту, основною метою діяльності ГО «ГРПЦ» є обєднання громадян України для спільної реалізації, задоволення та захисту своїх законних прав і свобод, які не суперечать законодавству України, сприяння встановленню та розвитку громадянського суспільства, громадська та правозахисна діяльність в інтересах своїх членів. Відповідно до вказаного витягу зі статуту основним завдання ГО «ГРПЦ» є сприяння підвищенню рівня правової обізнаності членів своєї організації; допомога членам у вирішені проблем, які повязані з незаконним обмеженням їх прав та інтересів, гарантованих Конституцією та законами України; координація діяльності своєї організації для досягнення мети та завдань; надання правової та інформаційно-консультаційної допомоги фізичним та юридичним особам, членам організації, з питань правозахисту.

Із системного аналізу вказаних у статуті ГО «ГРПЦ» мети та завдання її діяльності, вбачається, що основною метою діяльності є саме надання правової та інформаційно-консультаційної допомоги при вирішенні особистих майнових та не майнових інтересів своїх членів. При цьому слід відрізняти порушення інтересів членів громадської організації у звязку з виконання ним завдань, повязаних із діяльністю такої організації та порушення особистих інтересів фізичної особи, яка є членом громадської організації.

Правова позиція з цього питання викладена у Рішенні Конституційного Суду України у справі №12-рп/2013 від 28.11.2013 року за конституційним зверненням асоціації « Дім авторів музики в Україні» щодо офіційного тлумачення положень пункту 7 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у взаємозвязку з положенням пункту «г» частини першої ст. 49 Закону України «Про авторське право та суміжні права». Конституційний Суд України виходить з того, що громадська організація може захищати в суді особисті не майнові та майнові права, як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

Статтею 20 Закону України Про об'єднання громадян передбачено право громадських об'єднань представляти і захищати свої законні інтереси та законні інтереси своїх учасників у державних та громадських органах, втім, не передбачено права громадської організації звертатися до суду в інтересах своїх учасників.

При цьому необхідно зазначити, що слід відрізняти право захищати та представляти інтереси особи в суді та право звертатися з позовами в інтересах інших осіб та організацій.

Громадські організації мають право захищати інтереси своїх учасників в порядку представництва, що знайшло своє відображення в главі 4 ЦПК. Правові основи представництва також визначаються главою 3 Цивільного кодексу та статтею 45 Цивільного процесуального України.

Так, відповідно до статті 237 Цивільного кодексу України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана, або має право, вичинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановленими нормами цивільного законодавства. Тобто, повноваження представника мають оформлюватися належним чином та підтверджуватись документально, чого, втім, не вбачається в даному випадку.

Стаття 45 Цивільного процесуального кодексу України не надає будь-яким підприємствам установам, організаціям чи іншим, крім органів перелічених у ч. 1 цієї статті та органів прокуратури, право звертатися з позовами в інтересах інших осіб чи організацій до суду.

Наданий представником позивача витяг зі статуту не містить відомостей, які б свідчили, що громадська організація «ГРПЦ» має право звертатися до суду саме в інтересах своїх членів, натомість містить перелік завдань та мету своєї діяльності, що як вже зазначено вище полягає тільки в наданні правової та інформаційно-консультаційної допомоги, та у свою чергу відповідно її керівник/представник не може бути субєктом звернення до суду з відповідним позовом.

В силу положень ст.. 121 ч.3 ЦПК України, позовна заяв повертається у випадку, коли заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Зі змісту наведених норм вбачається законодавче закріплення обов'язку суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі встановити, зокрема, наявність у особи, яка підписала та подала позовну заяву, в даному випадку представника позивача, повноважень на ведення справи, та в разі встановлення відсутності таких повноважень, - постановити ухвалу про повернення позовної заяви.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов подано в інтересах ОСОБА_1 особою, яка не має належних повноважень на підписання позовної заяви.

Таким чином, оскільки позовну заяву подано в інтересах ОСОБА_1 особою, яка не має належних повноважень на підписання позовної заяви та звернення до суду, суддя приходить до висновку, що дана позовна заява відповідно до ч. 3 ст. 121 ЦПК України підлягає поверненню позивачу з усіма доданими до неї матеріалами.

Також, суд вважає за необхідним роз'яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права на повторне звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 121, 210 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Громадської організації «Генічеський регіональний правозахисний центр» в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей - повернути позивачеві.

Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачеві.

Ухвала суду може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Генічеського районного суду Херсонської області протягом п'яти днів з дня її отримання.

Суддя Н.Б. Венглєвська