Справа № 451/207/17 Головуючий у 1 інстанції: Крет А.І.
Провадження № 22-ц/783/3947/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.,

секретаря: Симець В.І.

за участю: представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ТзОВ «ЛК «ЕТАЛОН» про визнання нікчемним договору фінансового лізингу та застосування наслідків нікчемності правочину,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішення Радехівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2017 року позов задоволено.

Визнано нікчемним договір фінансового лізингу з додатками № 004955 від 12 січня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН».

Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН». (вул. Кутузова, 18/7, к. 613, м. Київ, 01133, ) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1.) сплачену комісію за організацію у сумі 50 000,00 (п'ятдесят тисяч) грн.

Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН». (вул. Кутузова, 18/7, к.613, м. Київ, 01133, ) до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 640 грн.

Дане рішення суду оскаржив ТзОВ «ЛК «ЕТАЛОН» подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що вважає його ухваленим з порушенням норм матеріального права, а тому рішення підлягає скасуванню. Вказує, що не погоджується з висновком районного суду щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору, оскільки відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України вказано що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом чи Законом. На час підписання договору непрямого лізингу, даного предмету лізингу в наявності та у власності Лізингодавця не має, останній тільки зобов`язується придбати такий в майбутньому. Зазначає, що відповідно до п.3.7 ч.3 глави 5 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» при посвідченні договору найму, оренди або позички транспортного засобу нотаріус вимагає для огляду документ про реєстрацію транспортного засобу за фізичною чи юридичною особою а у випадку коли транспортний засіб не підлягає реєстрації або коли реєстраційне посвідчення не є свідченням права власності на транспортний засіб , - документ, що підтверджує набуття наймодавцем права власності на нього. Враховуючи вищенаведене вказує, що для нотаріального посвідченя договору лізингу за участю фізичної особи необхідна обов`язкова наявність документу про реєстрацію транспортного засобу, проте на час підписання договору в непрямому лізингу такі документи відсутні.

Просить скасувати рішення Радехівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2017 року та прийняти нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з такого.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (в редакції ЦПК України чинній на час постановлення оскаржуваного рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (в редакції ЦПК України чинній на час постановлення оскаржуваного рішення).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (в редакції ЦПК України чинній на час постановлення оскаржуваного рішення).

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Як вірно установлено судом першої інстанції, 12 січня 2017року між ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» (лізингодавець) та ОСОБА_3 (лізингоодержувач) - сторонами у справі, було укладено Договір фінансового лізингу №004955 з додатками(а.с.3-12)

Відповідно до п.1.1 Договору лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно - предмет лізингу, визначений у п.3.1. Договору, а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно п.3.1 цього Договору предметом лізингу є транспортний засіб-Renault Logan MCV/.

У п.1.4 договору зазначено, що лізингоодержувач має право самостійно обирати ТЗ та продавця (постачальника) ТЗ і несе пов'язані з цим ризики. Продавцем (постачальником) ТЗ є особа, що, як правило, зазначається у специфікації. В такому випадку лізингоодержувач подає лізингодавцю письмову заяву із зазначенням назви продавця (постачальника).

Однак, в додатках до договору відсутні відомості про продавця предмета лізингу.

Відповідно до п.5.1 Договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу та Комісії за організацію на умовах, викладених у п.5.4. цього договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмета лізингу.

У відповідності до п.8.1 Договору складові лізингових платежів та їх суми, визначені в Графіку лізингових платежів у Додатках №1 та №2 до цього Договору, які є невід'ємною його частиною.

Пунктом 8.2 Договору передбачено склад лізингових платежів та черговість їх внесення, зокрема згідно п.8.2.1. перший лізинговий платіж складається та сплачується в наступній обов'язковій черговості, незалежно від призначення платежу: а) Комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору (Комісія за організацію), яка розраховується у Додатку №1 до даного Договору; б) Авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як Авансовий платіж, який визначений у Додатку №1 до даного Договору; Комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета Лізингу, визначеної в Додатку №1 до даного Договору.

Відповідно до Додатку №1 до Договору фінансового лізингу№ 004955 вартість предмета лізингу становить 500 000 гривень, авансовий платіж - 20 833,33 гривень, комісія за організацію (10 % вартості предмета лізингу) становить 50 000гривень, комісія за передачу (3% вартості предмета лізингу) становить 15 000 гривень. При цьому також складено графік погашення вартості предмету лізингу.

На виконання договору фінансового лізингу позивачем 12 січня 2017 року було сплачено на користь відповідача 50 000 грн. як сплата Комісії(10%) за організацію згідно вищевказаного Договору фінансового лізингу, що підтверджується копією квитанції.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що з врахуванням правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766цс15, договір фінансового лізингу вимагає обов'язкового нотаріального посвідчення, не дотримання цієї вимоги в силу ч. 1 ст. 220 ЦК України є підставою для нікчемності такого правочину.

З огляду на те, що укладений між позивачем та відповідачем 12 січня 2017 року договір фінансового лізингу № 004955 є нікчемним, районний суд дійшов висновку про необхідність застосування наслідків нікчемності правочину шляхом зобов'язання сторін правочину повернути іншій стороні усе те, що вона отримала на виконання такого правочину, відповідно стягнув з відповідача на користь позивача суму грошових коштів у розмірі 50 000 грн.

Колегія суддів цілком погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Правовідносини, що виникають з договорів фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Окрім того, згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Судом встановлено, що оспорюваний договір фінансового лізингу укладений в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення та без наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб з порушенням вимог ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання його недійсним та застосування наслідків недійсності правочину - повернення позивачеві сплачених ним відповідачеві коштів у сумі 8 000 грн.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 16.12.2015 року (Справа №6-2766цс15), та від 08 червня 2016 року (справа №6-330цс16), а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду за апеляційною скаргою відповідача відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують, колегія суддів вважає, що рішення слід залити без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів.-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» залишити без задоволення.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2017 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Головуючий

Судді