Справа № 452/711/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"06" липня 2017 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого- судді Кравціва В.І.,

з участю секретаря Добрянського І.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 20 березня 2017 року предявили позов до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 грн.

У обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалися на те, що вона, позивач, є матірю ОСОБА_4, з якою проживають у будинку по вул. Заміська, 107/1 у м. Самборі Львівської області, ведуть спільне господарство, утримують їхню частину будинку та виховують двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_4, а відповідач, поселившись у їхньому будинку, постійно створює конфліктні ситуації, провокує сварки та вчиняє бійки, порушує їх спокій та нормальні умови проживання, а тим самим і правила добросусідства, і крім цього в жодних умовах не бажає йти на компроміс чи реально оцінити обставини справи.

Так, 21 лютого 2017 року відповідач викликала поліцію та повідомила, що ОСОБА_4 побила її онуків, однак, під час проведення перевірки цієї заяви було встановлено, що відповідач неправдиво наговорює, порочить їх імя, паплюжить її, позивача та її сімю, налаштовує і підбурює дітей, внуків, щоб сприяли їй, відповідачу, у цьому.

Крім цього, відповідач порушила вимоги статті 183 КУпАП завідомо неправдивий виклик поліції.

Така неприязнь, а також подібного роду конфлікти проявляються не вперше в адресу їхньої сімї неодноразово були зафіксовані випадки хуліганських дій відповідача та членів її сімї щодо неї, позивача та її сімї.

Також, 16 березня 2016 року вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за нанесення ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень.

Зважаючи на всі попередні прояви агресії та неприязні зі сторони відповідача, їй, позивачу, завдано немайнових втрат, спричинено моральних страждань, порушено право власності(завдана шкода майну), що позначились на їхньому житті та житті сімї, щоденні переживання, страх, намагання уникнення незнайомих людей, насторога, тривога, переживання психологічного дискомфорту, нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, почуття образи, обурення, страх та приниженої гідності, внаслідок пережитих ситуацій зявилася тривога за майбутнє.

Розмір моральної шкоди розрахований відповідно до вартості серцевих, заспокійливих ліків та вітамінів для відновлення здоровя.

Під час судового розгляду представник позивач у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, посилаючись на те, що твердження і доводи позивача, викладені у позовній заяві, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивач, всупереч вимог чинного законодавства не вказала конкретно, внаслідок яких саме порушень її прав була спричинена моральна шкода та на підставі якої норми закону відповідач повинна нести за це відповідальність, а твердження про те, що діями відповідача те членів сімї було принижено честь та гідність, не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Крім цього, самі позивачі у вказаній позовній заяві підтверджують, що моральну шкоду, згідно вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 березня 2016 року, вже було стягнуто з відповідача, а отже повторно проводити стягнення з неї будь-яких сум моральної шкоди щодо вказаного кримінального провадження немає законних підстав.

Конфліктна ситуація, яка склалася між сторонами з приводу користування спільною земельною ділянкою, є предметом розгляду компетентного суду в рамках цивільного провадження.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, показання свідка, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у позові, виходячи із такого.

Статтями 1 та 3 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави і кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті п. 5 цієї Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Із позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що вимоги про відшкодування моральної шкоди нею обґрунтовувалися душевними стражданнями, погіршенням стану здоровя, а також приниженням честі та гідності, яких вона зазнала внаслідок дій відповідача, а саме: створенням конфліктної ситуації, провокації сварок та бійок, порушенням правил добросусідства, пошкодженням майна та завідомо неправдивим викликом 21 лютого 2017 року працівників поліції.

Так, із рішення товариського суду від 5 квітня 1988 року та вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 березня 2016 року вбачається, що між позивачем та відповідачем тривають неприязні відносини, внаслідок спільного проживання в одному будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Також, із матеріалів перевірок Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області № 1018, 882, 2040, 2423, 3125 та 865 відомо, що вказаним відділом проведено ряд перевірок заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і встановлено, що від них періодично поступали заяви до відділу поліції, як з дрібних побутових питань, так і з приводу пошкодження майна, загибелі свійських тварин, порядку користування земельною ділянкою біля будинку, однак такі існують на фоні неприязних відносин із відповідачем, які тривають понад десять років.

Крім цього, із висновку № 425 від 23 лютого 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 21 лютого 2017 року було здійснено виклик працівників поліції з приводу образ сусідкою ОСОБА_3 її внуків, однак встановлено, що даний факт не підтвердився, під час перевірки витребуваний запис відеоспостереження та встановлено розбіжність у поясненнях опитаних дітей та ОСОБА_2 попереджено за повторний завідомо неправдивий виклик працівників поліції.

Однак, позивачем не надано доказів про те, що такими діями відповідача їй, позивачу, була заподіяна моральна шкода, а саме про погіршення стану здоровя, про спричинення моральних страждань та підтверджується факт приниженні честі та гідності.

Крім того, значна частина неправомірних дій відповідача була вчинена поза межами строку позовної давності, а повідомлення в поліцію було заявлено не з умислом, а внаслідок недостовірного повідомлення її внуків про неправомірні дії позивача.

Також, позивачем не надано докази про розмір відшкодування завдано моральної (немайнової) шкоди, яку вона оцінює та з чого вона при цьому виходить.

Отже, відсутня сукупність всіх складових, які є підставами для відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити за недоведеністю позовних вимог у позові ОСОБА_3 петрівни до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя