У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 1 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 20 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 10 березня 2010 року між ним та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання ним анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. На виконання зазначеного договору на його ім'я відкрито поточні рахунки, які обслуговуються картками № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

Позивач указував про те, що 10 серпня 2015 року він звернувся до банку з письмовою заявою про отримання особистих коштів з вищевказаних карткових рахунків у загальному розмірі 191 750 грн 93 коп., банком було відмовлено йому у видачі коштів з посиланням на те, що у програмі відбувся збій, про що надано відповідну довідку, у цей же день він дізнався про блокування його рахунків. 27 серпня 2016 року він повторно звернувся до відповідача, проте банком грошові кошти не повернуто.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просив суд визнати такі дії відповідача неправомірними, зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» видати йому на першу вимогу грошові кошти з зазначених вище рахунків у загальному розмірі 191 750 грн 93 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 1 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 20 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» у відмові в обслуговувані карткових рахунків: № НОМЕР_1; № НОМЕР_2; № НОМЕР_3, відкритих на ім'я ОСОБА_3, та зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» видати на першу вимогу ОСОБА_3 залишок коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 у розмірі 162 817 грн 81 коп., з карткового рахунку № НОМЕР_2 у розмірі 24 144 грн 93 коп., з карткового рахунку № НОМЕР_3 у розмірі 4 782 грн 19 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що підставою для блокування карткових рахунків позивача стали звернення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про телефонне шахрайство, тому банком з карткового рахунку позивача було повернуто грошові кошти вищевказаним особам, а 3 серпня 2015 року прийнято рішення про блокування всіх карткових рахунків ОСОБА_3 Проте банком не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх дій щодо не розблокування карткових рахунків позивача протягом тривалого часу, оскільки до правоохоронних органів банк не звертався, процесуальні документи щодо арешту спірних коштів не отримував.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 10 березня 2010 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання клієнтом анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. На виконання зазначеного договору на його ім'я відкрито поточні рахунки, які обслуговуються картками № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

10 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з письмовою заявою про отримання особистих коштів з вищевказаних карткових рахунків у загальному розмірі 191 750 грн 93 коп., банком було відмовлено йому у видачі коштів та заблоковано зазначені рахунки.

Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Судом установлено, що відповідно до п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення власником або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов договору, та/або у разі виникнення овердрафта банк має право призупинити розрахунки за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень.

У п. 1.1.3.2.14. вказаних умов та правил передбачено, що банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій.

Згідно з п. 12 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705, емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронного платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності платника виконати своє зобов'язання щодо сплати кредиту та процентів за ним, в інших випадках, установлених договором.

Судом установлено, що рахунки ОСОБА_3, у тому числі, поповнено грошовими коштами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які звертались до органів Міністерства внутрішніх справ України з заявами про вчинення позивачем злочинів, а саме посилались на те, що він шахрайським методом, по телефону, змушував інших клієнтів банку перераховувати на його картки грошові кошти у рахунок передплати за виграний у лотереї автомобіль. Так, згідно з відповіддю Снігурівського відділу поліції в Миколаївській області головного управління національної поліції України від 26 травня 2016 року ОСОБА_4 1 липня 2015 року звернулась до районного відділу поліції із заявою про те, що з 25 червня 2015 року по 27 червня 2015 року невідомі особи шахрайським шляхом під приводом виграшу автомобіля заволоділи її грошовими коштами, які вона за допомогою термінала переводила на різні карткові рахунки за вказівкою невідомої особи з метою сплати внеску за виграшний автомобіль, під час пересилання грошових коштів на екрані терміналу висвітлились данні власника рахунку, а саме ОСОБА_3 Відомості про дане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

На підставі повідомлень потерпілих осіб по картам позивача встановлені обмеження щодо розпорядження коштами.

Таким чином, суди у порушення вищевказаних положень матеріального закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПКУкраїни належним чином не перевірили, чи вчинено позивачем ряд фінансових операції, які містять ознаки шахрайства з легалізацією доходів отриманих злочинним шляхом, та чи відповідно до положень ст. 1074 ЦК України та умов укладеного між сторонами договору банк здійснив блокування карт позивача.

Отже, суди не перевірили, чи правомірно банком заблоковано рахунки позивача та не врахували права та обов'язки банку за договором про надання банківських послуг, а ухвалили рішення на припущеннях, що заборонено законом (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 1 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 20 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта