Провадження № 2/161/326/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Ярмолюк І.С.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Східноєвропейського національного університету імені ОСОБА_4 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася в суд до відповідача з позовом про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Свої вимоги мотивує тим, що закінчила юридичний факультет ВДУ імені ОСОБА_4 із відзнакою за спеціальністю «правознавство». В даному вузі навчалася в аспірантурі, захистила дисертацію за спеціальністю «теорія та історія держави і права, історія політичних та правових учень» за результатами якої їй присуджено науковий ступінь кандидата юридичних наук.

З листопада 2004 року вона працювала на посаді юрисконсульта у Волинському державному університеті імені ОСОБА_4, а з вересня 2006 року почала працювати на посаді асистента, старшого викладача, доцента кафедри теорії та історії держави і права.

18.11.2016 року її було звільнено з займаної посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України.

При оформленні наказу про її звільнення на виконання рішення суду про поновлення на роботі на безстроково, роботодавець навмисно включив додаткову умову «до заміщення», що безпідставно і необґрунтовано звузило її права.

10.02.2016 року Луцький міськрайонний суд ухвалив рішення про поновлення її на посаді доцента кафедри теорії та історії держави і права в Східноєвропейському національному університеті імені ОСОБА_4. Виконуючи рішення суду відповідач вніс зміни в штатний розпис і тому умови, на яких вона працювала до звільнення 18.10.2016 року не поширюється на посаду, яку вона займала.

Наказ про її звільнення № 138-К/В від 07.11.2016 року та наказ № 149-К/В від 21.11.2016 року видані під час перебування її на лікарняному.

Вважає, що її звільнення проведено з грубим порушенням вимог чинного законодавства, так як 18.11.2016 року її не повідомили у встановленому порядку про звільнення, трудову книжку та повний розрахунок не отримала. 19.11.2016 року вона працювала на своєму робочому місці, виконувала свої трудові обовязки. Розрахункові кошти вона отримала лише 05.12.2016 року.

Просить суд, поновити її на посаді доцента теорії та історії держави і права Східноєвропейського національного університету імені ОСОБА_4 та стягнути з відповідача в мою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила суд в його задоволенні відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Між сторонами по справі виник трудовий спір.

Як вбачається з рішення Луцького міськрайонного суду від 10 лютого 2016 року, то позивач з 2006 року працювала у Східноєвропейського національного університету імені ОСОБА_4 на різних посадах. З 07.04.2014 року ОСОБА_1 була переведена на посаду доцента кафедри теорії та історії держави і права із збереженням умов діючого контракту.

31.08.2015 року вона була звільнена з займаної посади із закінченням терміну дії контракту за п. 2 ст. 36 КЗпП, а 01.09.2015 року була прийнята на посаду доцента кафедри теорії та історії держави і права до заміщення вакансії у встановленому законодавством порядку на підставі наказу № 113-К/В від 31.08.2015 року, тобто, за строковим трудовим договором.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 10.02.2016 року наказом ректора № 28-К/В від 16.03.2006 року «Про поновлення на роботі» скасовано п. 1.2 наказу № 147-К/В від 16.10.2015 року про звільнення ОСОБА_1 та поновлено її на посаді доцента кафедри теорії та історії держави і права з 11.02.2016 року до заміщення вакансії у встановленому законодавством порядку, тобто, вищезазначеним рішенням Луцького міськрайонного суду позивача було поновлено на попередній посаді.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

В судовому засіданні позивач зазначила, що будь-якого строкового трудового договору (контракту) між нею та відповідачем укладено не було, відповідачем суду доказів з даного приводу не представлено, а наказ № 28-К/В від 16.03.2016року, яким її поновлено на посаді згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 10.02.2016 року, містить формулювання: «до заміщення вакансії у встановленому законом порядку», яке у рішенні суду відсутнє.

Однак, як вбачається з витягу з наказу № 113-К/В від 31.08.2015 року «По особовому складу», то параграф 3 містить таке формулювання: «Призначити до заміщення вакансії у встановленому законодавстом порядку: 3.23. ОСОБА_1, кандидата юридичних наук, на посаду доцента кафедри теорії та історії держави і права з 01.09.2015 року., встановити посадовий оклад за 17 тарифним розрядом 2 556,00 грн. і надбавку за вислугу років (стаж педагогічної роботи станом на 01.09.2015 року становить 08 років 11 місяців 16 днів) в розмірі 10% посадового окладу та проводити доплату за науковий ступінь у розмірі 15% посадового окладу. Ідент. № НОМЕР_1. Підстава. Заява ОСОБА_1В.».

Тобто, рішенням суду позивача поновлено на попередній роботі, а саме на посаді доцента кафедри теорії та історії держави і права до заміщення вакансії у встановленому законодавством порядку.

Враховуючи ту обставину, що до звільнення позивач працювала на посаді доцента кафедри теорії та історії держави і права до заміщення вакансії, то і відповідно наказ про її поновлення з зазначенням «до заміщення вакансії» узгоджується з нормами трудового законодавства. Позивачка зі змістом даного наказу ознайомлена і у встановленому законодавством порядку його не оскаржувала.

08.09.2016 року Східноєвропейський національний університет імені ОСОБА_4 видав наказ № 95-К/В про оголошення конкурсу на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників, в тому числі на посаду доцента кафедри теорії та історії держави і права, кандидата наук конкурс мав відбутися на протязі 2-х місяців, а документи необхідно було подати в строк один місяць.

З листа № 03-29/02/2785 від 19.09.2016 року вбачається, що ОСОБА_5 було повідомлено письмово про те, що 09.09.2016 року оголошено конкурс в порядку конкурсного відбору згідно вимог Закону України «Про вищу освіту» та розяснено, що з вимогами щодо умов конкурсу вона може ознайомитись на веб-сайті університету у розділі «вакансії» та у відділі кадрів, та у разі її згоди подати заявку у відділ кадрів.

У зазначений термін позивач документів не подала і на конкурс, який відбувся 07.11.2016 року не зявилася. Проведення конкурсу на заміщення посади науково-педагогічного працівника в термін пізніше як через 2 місяці не порушує прав позивача і не тягне його недійсності відповідно до Порядку проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників та укладення з ними трудових договорів (контрактів) у Східноєвропейському національному університеті імені ОСОБА_4.

Наказом від 07.11.2016 року № 138-К/В «Про звільнення» ОСОБА_1 звільнено з 09.11.2016 року з посади доцента кафедри теорії та історії держави і права у звязку із закінченням строку трудового договору згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України та виплатою компенсації за невикористані 13 календарних дні відпустки.

Наявність двох наказів про звільнення позивача з роботи від 07.11.2016 року за № 138-К/В та від 21.11.2016 року за № 149-К/В не тягне за собою зміну трудових відносин на невизначений термін, так як зміна наказу мала місце у звязку з наданням позивачкою листків непрацездатності.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 з займаної посади відбулося у відповідності норм діючого трудового законодавства, а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 14, 15, 30, 60, 61, 62, 88, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 36 п. 2, 235 КЗпП України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволені заявленого позову ОСОБА_1 до Східноєвропейського національного університету імені ОСОБА_4 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Луцький міськрайонний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська