Справа № 203/3324/17
УХВАЛА

28 грудня 2017 року суддя Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Казак С.Ю., розглянувши заяву представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

В наданій до суду 26.12.2017 року заяві представник позивачки в порядку забезпечення позову просив накласти арешт на спірне майно автомобіль марки ГАЗ, модель 3307 ФІФ, 2004 р.в., сірого кольору, д/н НОМЕР_1.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.3 ч.1 ст.152 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову після відкриття провадження у справі подається до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Пунктом 1 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Вимоги щодо форми та змісту заяви, встановлені ст.151 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

В обґрунтування поданої заяви представник позивачки посилався на те, що під час розгляду справи в суді було зясовано, що відповідач незаконно здійснив відчуження належного сторонам на праві спільної сумісної власності транспортного засобу Suzuki Grand Vitara, 2006 р.в., д/н НОМЕР_2, що призвело до порушення прав власності позивачки та унеможливлення розгляду позову в частині поділу вказаного автомобіля і визнання права власності на його 2/3 частини за позивачкою. В звязку з цим, існує реальна загроза відчуження відповідачем і іншого спірного транспортного засобу - автомобіль марки ГАЗ, модель 3307 ФІФ, 2004 р.в., сірого кольору, д/н НОМЕР_1, що призведе до неможливості або утруднення виконання рішення суду та поновлення порушених прав позивачки.

Перевіряючи вказані доводи, суд враховує, що відповідно до ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

З позовної заяви вбачається, що предметом заявлених позивачкою позовних вимог є поділ, як спільного сумісного майна подружжя, транспортних засобів автомобілів Suzuki Grand Vitara, 2006 р.в., д/н НОМЕР_2 та ГАЗ, модель 3307 ФІФ, 2004 р.в., сірого кольору, д/н НОМЕР_1, з визнанням за позивачкою права власності на 2/3 частини вказаних транспортних засобів. При цьому, вимог про припинення права відповідача на відповідну частку та стягнення грошової компенсації позивачкою не заявлялось.

Таким чином, оскільки вказане спірне майно, є річчю неподільною, згідно доводів поданої заяви про забезпечення позову фактично перебуває у володінні та користуванні відповідача, суд вважає, що для таких випадків закон передбачає присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на таке майно і така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення.

В звязку з цим, враховуючи підстав та предмет заявлених позовних вимог, їх співмірність з запропонованими заходами забезпечення позову, а також можливі способи захисту позивачкою своїх прав, суд не вбачає достатніх підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може позбавити позивачу реалізації її прав як співвласника та ускладнить або унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позову.

В звязку з цим, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви представника позивачки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-152,258-260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви заяву представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання).

Суддя С.Ю.Казак