Справа № 357/718/17
У Х В А Л А

26 січня 2017 року суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Л.М., розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про встановлення факту родинних відносин,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою мотивуючи тим, що він народився 11.02.1968 року, в свідоцтві про народження його батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_2, але, як йому стало відомо, його біологічною матірю є ОСОБА_4, яка в 1973 році виїхала жити на свою батьківщину Молдовську РСР, де ймовірно проживає по даний час. Він хоче знайти свою біологічну матір або інших родичів, але для цього йому необхідно встановити факт їхнього споріднення з ОСОБА_4 А тому заявник просить суд встановити факт, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є його рідною матірю.

Згідно з п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

За ч.2 цієї статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» /зі змінами/ розяснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо

підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

В ОСОБА_5 Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ, що мають юридичне значення» зазначено, зокрема, що заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв'язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; особи, які мають право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб.

Водночас рішення суду про встановлення родинних відносин не може бути підставою для внесення виправлень, змін чи доповнень в актовий запис, видачі заявнику нового паспорта, тощо.

Як вбачається з поданої заяви, ОСОБА_1 просить встановити факт, що інша особа є його матірю, тобто, він просить встановити факт материнства, тоді як в свідоцтві про його народження зазначені відомості про батька і матір.

Це питання не може бути предметом розгляду в порядку встановлення факту родинних відносин.

Заяви про встановлення факту батьківства (материнства) суд розглядає у разі смерті особи, яку заявник визнає батьком (матірю) дитини, і вирішує їх з огляду на обставини, передбачені статтями 125, 130 СК України.

За ст.131 СК України особа, яка вважає себе матір'ю дитини, може подати до суду заяву про визнання свого материнства, якщо запис про матір дитини вчинено відповідно до частини другої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до ст.132 цього Кодексу, у разі смерті жінки, яка вважала себе матір'ю дитини, факт її материнства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту материнства приймається судом, якщо запис про матір дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини другої статті 135 цього Кодексу.

Заява про встановлення факту материнства може бути подана батьком, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Згідно зі ст.139 СК України жінка, яка записана матір'ю дитини, може оспорити своє материнство.

Жінка, яка вважає себе матір'ю дитини, має право пред'явити позов до жінки, яка записана матір'ю дитини, про визнання свого материнства. Оспорювання материнства не допускається у випадках, передбачених частинами другою та третьою статті 123 цього Кодексу.

До вимоги про визнання материнства встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися, що є матір'ю дитини.

Отже, діючим законодавством визначено порядок встановлення факту материнства та необхідні умови для цього, які в даному випадку відсутні, оскільки в свідоцтві про народження заявника зазначені відомості про батька і матір, на що він сам вказує в своїй заяві.

Тобто, подана заява не може бути предметом розгляду в порядку окремого провадження.

Згідно з ч.3 ст.235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Отже, подана заява має відповідати загальним вимогам, передбаченим ст.ст.119, 120 ЦПК України.

Заява ОСОБА_1 вимогам ст.ст.119, 120 ЦПК України не відповідає.

Так, зокрема, у заяві зазначаються: ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; перелік документів, що додаються до заяви; подана заява оплачується судовий збором в розмірі 320 грн.

Крім того, до суду подаються копії заяви разом з копіями всіх документів залежно від кількості осіб, які будуть приймати участь у справі.

За ч.1 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119-120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання ухвали.

За ч.2 вказаної вище статті, якщо позивач відповідно до ухвали суду не виконає вимоги, викладені у ст..ст.119 і 120 цього Кодексу, то заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Але перед тим, як надати строк для усунення недоліків, суд має визначити, чи підлягає подана заява розгляду в порядку окремого провадження.

Як вказано вище в ухвалі, подана ОСОБА_1 заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження з підстав, наведених в ухвалі.

Згідно з п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

А тому керуючись ст.ст. 131, 132, 135, 139 СК України, ст.ст. 122, 235, 256 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_1 відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки подана ним заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_5