Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/498/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дуковський О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.04.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Єгорової С.М., Письменного О.А.

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи Онуфріївська державна нотаріальна контора та Павлиська селищна рада Онуфріївського району Кіровоградської області про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, треті особи Онуфріївська державна нотаріальна контора та Павлиська селищна рада Онуфріївського району Кіровоградської області про визнання права власності в порядку спадкування.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначила, що 03 травня 1979 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено шлюб, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб.

За час шлюбу батьки ОСОБА_3 за спільні кошти придбали житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: с. Павлиш, Онуфріївський район, Кіровоградська область.

Згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_2 є власником вказаного житлового будинку.

ОСОБА_3В зазначає, що 29 травня 2007 року між нею та відповідачем укладено договір довічного утримання, який посвідчений Онуфріївською державною нотаріально конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1828.

Однак, державний нотаріус не мав права посвідчувати договір довічного утримання з передачею у власність позивачці цілого домоволодіння, оскільки житловий будинок придбавався під час перебування батьків позивача у шлюбі, а тому ОСОБА_5 мала права власності на ? його частки.

Відчужувати відповідач міг лише свою частку, а саме ? частину житлового будинку і лише після її виділення, або нотаріусом, шляхом видачі свідоцтва про право на частку в спільному майні, або в судовому порядку.

Оскільки вказаний договір, на сьогоднішній день є розірваним, то підстав для визнання його частково недійсним в судовому порядку не має.

23 вересня 2014 року померла ОСОБА_5, за життя нею заповіт складено не було. А тому ОСОБА_3 вважає, що прийняла спадщину, оскільки є спадкоємцем першої черги після смерті матері.

Згідно довідки Павлиської сільської ради від 01 серпня 2016 року № 1472, на момент смерті матері , позивачка була зареєстрована та постійно проживала разом з ОСОБА_5 за адресою: вул. Г. Калашника, с. Павлиш, Онуфріївський район, Кіровоградська область, а тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_3 зазначає, що зверталася до Онуфріївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, а саме на ? частину житлового будинку. Проте, нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 27 вересня 2016 року, у звязку з тим, що за життя ОСОБА_5 не розділила будинок з ОСОБА_2

Отже, єдиним способом поновити порушене право власності позивача є звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування.

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області 11 січня 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарчими будівлями, що розташований по вулиці Г.Калашника, 6 в селищі Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла 23 вересня 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в сумі 551 гривня 21 копійка.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначав, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно зясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_7, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, 03 травня 1979 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Потоківської сільської ради Кременчуцького району, за актовим записом №8, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 7).

08 лютого 1980 року у них народилась донька ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 89). Після її одруження позивачем було змінено прізвище на Бабіч (а.с. 91).

За час шлюбу батьки ОСОБА_3 за спільні кошти придбали житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: с. Павлиш, Онуфріївський район, Кіровоградська область.

Згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_2 є власником вказаного житлового будинку (а.с. 80).

З матеріалів справи вбачається, що 29 травня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання, який посвідчений Онуфріївською державною нотаріальною конторою 29 травня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за №: 1828 (а.с. 8)

Згідно заяви посвідченої державним нотаріусом Онуфріївської державної нотаріальної контори від 29 травня 2007 року вбачається, що ОСОБА_5 дала згоду ОСОБА_2 на укладення договору довічного утримання з ОСОБА_3 щодо житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: сел. Павлиш, Онуфріївського району Кіровоградської області по провул. Жовтневому, 6 (а.с. 86).

Рішення виконавчого комітету Павлиської селищної ради Онуфріївського району Кіровоградської області від 26 квітня 2007 року № 68 надано дозвіл ОСОБА_2 та його сімї на укладення договору довічного утримання щодо житлового будинку розташованого в с. Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області по вул. Генерала Калашника, 6 (а.с. 88).

Однак, договір довічного утримання було розірвано рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11.08.2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 28.09.2016 року, а також поновлено право власності на житловий цілий будинок № 6 по вул. Г. Калашника у сел. Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області за ОСОБА_2 (а.с. 9-14).

23 вересня 2014 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 90).

ОСОБА_3, як дочка померлої, є спадкоємцем першої черги на спадкування за законом, разом зі своїм батьком ОСОБА_2

Згідно довідки Павлиської селищної ради № 1472 від 01 серпня 2016 року, на момент смерті матері, позивач була зареєстрована та постійно проживала разом з матірю за адресою: с. Павлиш, вул. Г.Калашника, буд. 6, (а.с. 18).

Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

ОСОБА_9 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, розяснено, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Що також узгоджується з правовим висновком Верховного суду України від 25 травня 2016 року № 6-692цс16.

Статтею 747 ЦК України встановлено, що відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров'я.

Частиною 4 ст. 747 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути укладений відчужувачем на користь третьої особи.

Відповідно до ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У разі розірвання договору у зв'язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов'язки за договором.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому.

Положеннями статей 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Однак за життя ОСОБА_5 у встановленому законом порядку не

оформила права власності на ? частини житлового будинку, тобто не набула права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: вул. Г. Калашника, 6 в с. Павлиш, Онуфріївського району, Кіровоградської області, а тому після її смерті спадщина на зазначену частку будинку не відкривалася.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги є обґрунтованими, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Крім того, судом неправильно застосовані норми матеріального права, відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 307, ст. 309, ст. 312, ст. 313, ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11 січня 2017 року - скасувати і ухвалити нове рішення у справі.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи Онуфріївська державна нотаріальна контора та Павлиська селищна рада Онуфріївського району Кіровоградської області про визнання права власності в порядку спадкування.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 606,32 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді: