Номер провадження: 22-ц/785/1137/17
Головуючий у першій інстанції Дєтков
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Сидоренко І.П., Цюра Т.В.

при секретарі - Ярахмедові Є.О., Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 03 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

встановила:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача, який було уточнено, про поділ спільного майна подружжя, а саме: виділити йому у власність рухоме майно на загальну власність 41 000 гривень, ОСОБА_2 виділити у власність рухоме майно на загальну власність 44 300 гривень, стягнути з відповідачки на його користь половину вартості всіх поліпшень, зроблених за час спільного проживання, на суму 140 350 гривень, залишивши решту поліпшень відповідачці та виділити йому 1/4 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 2-4, 113-114).

В обґрунтування позову посилався на те, що з листопада 1997 року вони перебували зареєстрованому шлюбі та вели спільне господарство. Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 20 серпня 2014 року цей шлюб було розірвано. У період проживання в зареєстрованому шлюбі ними було придбано майно на загальну суму 85 300 гривень та зроблено поліпшення житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 на загальну суму 280 700 гривень. Тому, просить виділити йому у власність майно, згідно зазначеного у позові переліку. Сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна, це стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 03 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (т. 1 а. с. 163-164).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 1 а. с. 172-174).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції відмовився від частини вимог, а саме: просив закрити провадження в частині поділу спільного майна - морозильної камери; кухонної стінки кутової (довжиною 3 м); м'якого кутка з видвижним матрацом; комп'ютерного стола; телевізора плазма 40 дюймів марки «Мирта»; дивану-кроваті; комп'ютера з монітором; кутка кухонного зі столом та табуретками; бойлеру з сухим теном; пральної машини (автомат); чавунної ванни (довжиною 1,5 м); унітазу; дзеркала з під світкою; умивальнику; холодильника «Samsung»; м'ясорубки електричної «Samsung»; соковижималки; міксера; електрочайника; утюга; кухонного посуду; газової плити; прихожої (довжиною 2,5 м); пилососа марки «Zelmer»; спальної меблі (кроваті, 2 тумби, трюмо, комод, гардироб); столику під телевізор; софи рожевої; телевізора марки «Вест»; телевізора марки «LG»; котла газового марки «Вулкан»; насоса паливного з кранами; газового лічильника.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2017 року рішення Березівського районного суду Одеської області від 03 березня 2016 року в цій частині скасовано, провадження по справі закрито.

Суд апеляційної інстанції перевіряє правильність рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення на його користь ? частини вартості зроблених поліпшень житлового будинку за час спільного проживання в сумі 140 350 гривень та виділення йому у натурі ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина 2 статті 372 ЦК України).

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 листопада 1997 року до 01 вересня 2014 року, за час шлюбу ними набуто майно: побутова техніка, меблі та предмети домашнього вжитку, перелік яких визначений в позовній заяві.

ОСОБА_2 на праві власності належить ? частка житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 на підставі договору міни від 13 червня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом, Панчишиним Й.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1100 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 березня 2008 року, посвідченого Березівською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 368; інші частки цього ж будинку належать дітям сторін по справі - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, кожному по 1/8 частки. Сторони проживали в зазначеному будинку в період шлюбу, за час перебування в шлюбі провели ремонтні та будівельні роботи.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що заперечуючи проти призначення товарознавчої експертизи для визначення дійсної вартості цього майна та поліпшень будинку, зроблених під час їхнього шлюбу стороні відмовились від оплати експертного дослідження фактичної вартості спільного майна, у зв'язку з чим здійснювати самостійно оцінку спільного майна та зроблених поліпшень житлового будинку у суду не має можливості.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду не можна.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених зазначеною статтею правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів, (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна) і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкту, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту.

Відповідно роз'яснень, які містяться в п. 4 Постанові Пленуму Верховного Суду України 4 жовтня 1991 року N 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», члени сім'ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст. 156 Житлового кодексу України обов'язок не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво.

Суд, у порушення вимог статей 214, 215 ЦПК України, на зазначене уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин, не сприяв встановленню вартості будинку станом на час вирішення спору як у стані, який існував до проведення таких робіт, так і після нього, а тому фактично не встановив обставини справи, не перевірив чи відбулося істотне збільшення вартості будинку внаслідок спільних трудових, грошових затрат сторін чи затрат другого з подружжя.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 посилався на те, що за час перебування у шлюбі сторони здійснювали ремонтні роботи, реконструкцію за кошти подружжя та власними силами. Вартість зроблених за період перебування у шлюбі поліпшень житлового будинку він оцінює в 280 700 гривень, ? частину яких просить стягнути на його користь.

Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 96 від 23.11.2016 року ринкова вартість житлового будинку літ. «Б» по АДРЕСА_1, визначена з використанням порівняльного методичного підходу, на період 2008 року складає 52 000 гривень. Ринкова вартість житлового будинку літ. «Б» по АДРЕСА_1, визначена з використанням порівняльного методичного підходу, на період 2014 року складає 197 000 гривень. В ході дослідження встановлено, що орієнтовно в період з 2008 року по 2014 рік були здійснені невід'ємні поліпшення (реконструкція, ремонт), за рахунок чого відбулося зростання ринкової вартості житлового будинку літ. «Б» по АДРЕСА_1. Впливу інших факторів на зростання ціни житлового будинку літ. «Б» по АДРЕСА_1, окрім здійснення невід'ємних поліпшень, в межах спеціальних знань, експертом не вбачається (т. 2 а. с. 3-11).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-71 СК України та статтею 372 ЦК України.

ОСОБА_2 на праві власності належить ? частка житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, а вимоги ОСОБА_1 пов'язані із відшкодуванням вартості поліпшень майна одного з подружжя, яке істотно збільшилось у свій вартості внаслідок спільних зусиль, трудових, грошових затрат, тобто пов'язані із сімейними відносинами. Оскільки, ОСОБА_2 належить ? частина житлового будинку, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню ? частина вартості поліпшень, оскільки інша ? частка будинку належить дітям сторін по справі, у зв'язку з чим вартість поліпшень, які були здійсненні батьками для забезпечення належних умов проживання дітей, не можуть підлягати розподілу, а відтак з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 36 250 гривень, що складає ? частину від вартості зроблених поліпшень житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 145 000 гривень (197 000 - 52 000 = 145 000 / 4 = 36 250 гривень).

Що стосується виділення у натурі ОСОБА_1 ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 слід зазначити наступне.

При вирішенні питання про поділ жилого будинку як об'єкта спільної власності подружжя слід ураховувати, що такий поділ можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Поділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Таким чином, питання поділу будинку вимагає з'ясування даних про план цього будинку, а також про висновки технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі на час розгляду справи, а у необхідних випадках органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекції про допустимість пов'язаних із цим переобладнань. Проте, позивач, в порушення ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, не надав суду жодного доказу наявності технічної можливості такого розподілу.

Крім того за правилами ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Звертає увагу той факт, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 судовим рішенням не визнавався об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_1 не є власником будинку, а відтак позбавлений можливості ставити питання про виділ у натурі частини цього будинку, оскільки таким правом законодавством наділений тільки співвласник.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Так, ОСОБА_1 при зверненні до суду із позовом було сплачено судовий збір у сумі 1 404,00 гривень та судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 2 602,60 гривень, який у загальному розмірі складає 4 006,60 гривень, що підтверджено квитанціями, які містяться в матеріалах справи. За проведення експертизи ОСОБА_1 було сплачено 12 750,00 гривень, що вбачається із рахунку-фактури № 60/16 від 17.10.2016 року та квитанції від 20.10.2016 року.

Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 35 Постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року, із змінами і доповненнями від 25.09.2015 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справа» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

ОСОБА_1 при зверненні до суду першої інстанції було заявлено три вимоги, а саме: просив виділити йому у власність рухоме майно, стягнути з відповідачки на його користь половину вартості всіх поліпшень, зроблених за час спільного проживання та виділити йому ? частину спірного житлового будинку.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.04.2017 року задоволено заяву ОСОБА_1 про відмову від позову в частині поділу меблів, посуду та побутової техніки, скасовано рішення суду першої інстанції від 03.03.2016 року в цій частині та закрито в цій частині апеляційне провадження. Судовим рішенням на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 стягнуто 36 250 гривень, що складає ? частину від вартості зроблених поліпшень житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 145 000 гривень. В решті позову відмовлено.

У зв'язку з чим, судові витрати підлягають розподілу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 335,53 гривень (4 006,60 / 3 = 1 335,53 гривень) та половина сплачених коштів за проведення експертизи у розмірі 6 375,00 гривень (12 750 / 2 = 6 375,00 гривень).

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не визначився з виниклими між сторонами правовідносинами, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин, що відповідно, призвело до неправильного вирішення справи в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення на його користь ? частини вартості зроблених поліпшень житлового будинку за час спільного проживання в сумі 140 350 гривень та виділення йому у натурі ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з чим рішення Березівського районного суду Одеської області від 03 березня 2016 року підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового по суті заявлених позовних вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ст. 309, ст. ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 03 березня 2016 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення на його користь ? частини вартості зроблених поліпшень житлового будинку за час спільного проживання в сумі 140 350 гривень та виділення йому у натурі ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

В цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 36250 гривень.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 335,53 гривень та витрати на проведення експертизи в розмірі 6 375 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.О.Погорєлова

Судді Т.В.Цюра

І.П.Сидоренко