АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1703/17 Справа № 183/2165/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся Н.Є.
Категорія 59
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення упущеної вигоди,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2016 року, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає, що оскаржуване рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом 1-ї інстанції встановлено, що ОСОБА_3 на підставі нотаріальної довіреності від 14.01.2013. був уповноважений представляти інтереси ОСОБА_2 з приводу управління належним ОСОБА_2 на праві приватної власності домоволодінням за адресою: м. Дніпро, вул. Червонопартизанська, № 99-а, в тому числі, укладати договори про надання комунальних послуг, тощо, а також інші документи, що стосуватимуться прав довірителя, управляти та користуватись його нерухомим майном, вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов*язані з цією довіреністю.

Згідно договору оренди житлового будинку від 27.10.2013 року- Швидкий О.Г., який діяв на підставі вказаної довіреності, зобовязався передати орендарю ОСОБА_4 спірний будинок з прилеглою земельною ділянкою, а орендар зобовязався сплачувати орендну плату в розмірі 3 000 грн.

Відмовляючи у позові про стягнення упущеної вигоди, місцевий суд вважав необґрунтованими твердження позивача, що ОСОБА_3 уклав договір оренди з ОСОБА_4 без його, позивача, відома, не мав не це відповідних повноважень, а тому через протиправні дії відповідача він не отримав доходи від оренди житла.

При цьому суд виходив з того, що є доведеним той факт, що позивач надав свою згоду на укладення договору оренди від 27.10.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Так, згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2015 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про припинення договору найму та виселення із житлового будинку. Посилався на те, що він надав нотаріально посвідчену довіреність на ім'я ОСОБА_3 з приводу управління належним йому на праві власності домоволодінням. У відповідності з наданою довіреністю та його, позивача, згодою, 27 жовтня 2013 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_4 договір оренди житлового приміщення…

З врахуванням правил ч. 1 ст. 61 ЦПК України місцевий суд не прийняв до уваги твердження позивача про укладення ОСОБА_3 угоди без відома позивача та без відповідних повноважень. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено протиправності поведінки ОСОБА_3 стосовно передачі в оренду будинку ОСОБА_4 В та існування упущеної вигоди.

З таким висновком у повній мірі не можна погодитись, оскільки він є неповним та протирічивим, зробленим без врахування усих встановлених судом фактичних обставин справи та їх оцінки.

Так, вірно встановивши доведеним факт надання позивачем згоди на укладення ОСОБА_3 договору оренди через оформлення довіреності, а також відсутність протиправності поведінки ОСОБА_3 щодо передачі будинку позивача в оренду, міськрайсуд, в той же час, помилково виключав можливість існування упущеної вигоди з боку позивача. Такий висновок і відмова у позові саме з такої підстави не може бути визнана обгрунтованою.

Разом з тим, апеляційний суд, враховуючи наведені обставини справи та наявні у справі докази, приходить до висновку, що є недоведеним заявлений позивачем розмір упущеної вигоди, оскільки належних письмових доказів про отримання такої суми відповідачем від орендаря та про обов*язок відповідача віддати таку ж суму позивачеві, - останнім суду надано не було. Відповідач же пояснював суду, що всю належну за договором суму орендар не заплатив, а виплачену частину суми він віддав позивачеві.

З огляду на наведені обставини та висновки апеляційного суду рішення повинне бути змінене в частині правового обґрунтування відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надавав відповідачеві повноважень на укладання договору оренди, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються спірною довіреністю, а також наведеним вище судовим рішенням Індустріального райсуду.

Крім того, під час перегляду рішення апеляційним судом встановлено, що на підставі спірної довіреності був укладений ще один договір оренди, однак доводи апелянта в цьому зв*язку про протиправність дій відповідача, слід визнати необґрунтованими, оскільки, як з*ясовано під час апеляційного розгляду справи, до даного часу позивачем довіреність не скасована.

Керуючись ст.ст. 307, 309пп.3,4 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 9 грудня 2016 року - змінити в частині правового обґрунтування відмови у позові.

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_5