АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1726/17 Справа № 198/456/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Бараннік О.П.
Категорія 52
16 березня 2017 року
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2017 рік березень 16 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Бараннік О.П.,

суддів - Пономарь З.М., Посунся Н.Є.,

при секретарі - Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Служба у справах дітей Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Юрївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Чаплинської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що її брат ОСОБА_4 проживав однією сімєю без реєстрації шлюбу з відповідачкою ОСОБА_3 з травня 2005 року по травень 2010 року.

За час сумісного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 23 січня 2006 року у них народився син ОСОБА_5, який зараз проживає разом зі своєю матірю ОСОБА_3, відповідачкою по справі.

27 лютого 2013 року ОСОБА_3 народила сина ОСОБА_6. У свідоцтві про його народження батьком дитини за вказівкою ОСОБА_3 вказаний якийсь ОСОБА_7, якого на думку позивачки, взагалі не існує.

Враховуючи тяжке матеріальне становище та відсутність у ОСОБА_3 житла, позивачка 03 січня 2014 року привезла її разом з дітьми до себе до дому в село Чаплинку Юрївського району, де ОСОБА_3 проживала днів десять і після чого поїхала до Дніпропетровська, щоб забрати свої речі, які вона залишила в квартирі, яку знімала. При цьому її діти ОСОБА_6 та ОСОБА_6 залишилися проживати з позивачкою у селі Чаплинка.

З січня 2014 року по квітень 2014 року ОСОБА_6 відвідував школу в селі Чаплинка, а в квітні 2014 року ОСОБА_3 приїхала та забрала його до себе, в квартиру яку вона зняла в м. Павлограді, а ОСОБА_6 залишився проживати у позивачки в селі Чаплинка. За словами ОСОБА_3, вона хотіла влаштувати своє життя, знайти місце роботи та тільки потім мала намір забрати свого молодшого сина ОСОБА_8 до себе.

В листопаді 2014 року, коли ОСОБА_3 в черговий раз приїхала до позивачки, вона дала згоду на відвідування ОСОБА_6 дитячого садочку в с. Чаплинка.

В листопаді 2015 року ОСОБА_3 забрала ОСОБА_6 до себе, проти чого позивачка не заперечувала, домовившись лише при цьому з нею, що дитину ОСОБА_3 забирає на три дні, оскільки в іншому випадку необхідно буде надавати довідку до дитячого садочку про причину відсутності дитини.

Так як ОСОБА_3 не привезла дитину до позивачки в село Чаплинка, вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_9 та братом ОСОБА_4 поїхали до матері відповідачки ОСОБА_10 де побачили ОСОБА_6 у брудному стані та голодним. Оглянувши дитину позивачка побачила у нього на тілі три синці. Крім цього, у нього була розбита губа, а на лобі було чотири синці. Коли ОСОБА_6 їх побачив, то кинувся до них з криками «мамо, тато». Він був дуже наляканий. Коли позивачка знову стала забирати дитину до себе в село Чаплинку, зі сторони ОСОБА_3 ніяких заперечень не було.

В кінці листопада 2015 року ОСОБА_3 повідомила, що бажає забрати ОСОБА_6 до Автономної Республіки Крим, з чим ні позивачка, ні її чоловік ОСОБА_9 погодитись не можуть, з огляду на той стан в якому знаходилася дитина на час їх приїзду до матері відповідачки в село Малоолександрівка та не бажання самого ОСОБА_6 нікуди їхати від позивачки і її чоловіка, де він доглянутий, життєрадісний та нормально розвивається.

Посилаючись таким чином на зазначені обставини, а також на те, що викладені факти, як кожен окремо, так і в сукупності свідчать про ухилення відповідачки від виховання свого сина ОСОБА_8 та свідоме нехтування своїми батьківськими обовязками, позивачка вимушена була звернутись з даним позовом до суду, в якому просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо її сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, яке постановлено на її думку з суттєвим порушенням цивільно-процесуального закону, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовну заяву щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав та стягнення аліментів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку обґрунтовано, згідно з процесуальним і матеріальним законом постановив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно її сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнення на його утримання аліментів.

Доводи ОСОБА_2 про те, що факт ухилення відповідачки ОСОБА_3 від своїх батьківських обовязків був підтверджений в суді першої інстанції показами свідків, залученими до матеріалів справи фотознімками та тим, що висновком служби у справах дітей Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області повернення малолітнього ОСОБА_6 до його матері є недоцільним, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до висновку Органу опіки та піклування Чаплинської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області, саме який відповідно до закону здійснює захист сімейних прав та інтересів, і рішення якого є обовязковим, позбавлення відповідачки ОСОБА_3 батьківських прав є недоцільним.

Крім того, як свідчать матеріали справи, у даному випадку є підстави вважати, що дійсною причиною того, що відповідачка не бере у повній мірі участі у вихованні свого сина, є саме перешкоди з боку позивачки ОСОБА_2, які вона чинить матері у спілкуванні зі своєю дитиною. Так, відповідно довідки Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області відповідачка ОСОБА_3 протягом лише 2016 року пять раз зверталася з заявами до органів внутрішніх справ щодо прийняття відповідних мір відносно ОСОБА_2, яка незаконного утримує її сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та не надає їй можливості бачитися з ним.

В той же час, матеріали справи не містять в собі достатніх доказів ведення відповідачкою аморального способу життя, систематичного зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами чи притягнення її до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обовязків.

Не застосовувалися також представниками служб у справах дітей та органу опіки і піклування до відповідачки ОСОБА_3 будь-яких заходів впливу з метою змінити ставлення до своїх батьківських обовязків.

Таким чином, з огляду на викладене, а також на те, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і розірвання сімейних звязків є позбавленням дитини її коріння, погодитись з чим ні за яких обставин не можливо, та що судом першої інстанції також було вірно прийнято до уваги, судова колегія вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Суд не допустив порушень матеріального та процесуального права, які могли б тягнути за собою скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути принесена касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :