Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Євтушенко О.І.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання вкладником банку та включення до списку вкладників, за касаційною скаргою представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка ВладиславаСергійовича - Ружицької Олександри Вікторівни на заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 червня 2016 рокута ухвалу апеляційного суду Чернівецької областівід 20 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16 липня 2012 року між ним та публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») укладено договір про банківський строковий вклад (депозит), відповідно до умов якого він вніс суму вкладу в розмірі 100 300 грн. із нарахуванням та виплатою процентів за ставкою 17,5 річних з 16 липня 2012 року по 21 липня 2013 року. Незважаючи на закінчення строку дії договору, відповідач не повернув належні позивачу кошти разом із нарахованими відсотками. Оскільки у банку введено тимчасову адміністрацію, позивач 23 листопада 2015 року звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Чернявської О.С. із заявою про дострокове розірвання депозитного договору, включення до реєстру вкладників та виплати належного відшкодування за вкладом. Зазначав, що йому було відмовлено в отриманні гарантованої суми відшкодування та не було включено до реєстру вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просив: визнати його вкладником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до договору від 16 липня 2012 року про банківський строковий вклад Ф&К «Пенсійний» в національній валюті в сумі 100 300 грн. з нарахованими на нього відсотками у розмірі 17 552,50 грн.; зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» включити його до списків вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за договором з нарахованими на нього відсотками у розмірі 17 552,50 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 20 вересня 2016 року, позов задоволено. Визнано ОСОБА_3 вкладником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до договору від 16 липня 2012 року про банківський строковий вклад Ф&К «Пенсійний» у національній валюті у сумі 100 300 грн. з нарахованими на нього відсотками у розмірі 17 552,50 грн. Зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» включити ОСОБА_3 до списків вкладників ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит», які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за договором від 16 липня 2012 року про банківський строковий вклад Ф&К «Пенсійний» у національній валюті у сумі 100 300 грн. з нарахованими на нього відсотками у розмірі 17 552,50 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У касаційній скарзі представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка В.С. - Ружицька О.В., мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що між сторонами укладено депозитний договір на суму 100 300 грн., а тому позивач має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за договором та відсотків у розмірі 17 552,50 грн.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 16 липня 2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Пенсійний» у національній валюті на суму 100 300 грн. із нарахуванням та виплатою процентів заставкою 17,5 % річних з 16 липня 2012 року по 21 липня 2013 року.

Відповідно до квитанції № 9 від 16 липня 2012 року позивачем були внесені грошові кошти у розмірі 100 300 грн. на депозитний рахунок.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Постановою правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 відповідно до ст. 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможним.

Постановою правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року № 898 відповідно до ст. 77 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» банківську ліцензію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку.

Відповідно до постанови виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2015 року № 230 розпочато процедуру ліквідації вказаного вище банку.

Після запровадження у банку тимчасової адміністрації, задоволення вимог вкладників та кредиторів відбувається у особливому порядку, передбаченому зазначеним вище спеціальним законом з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач вказував, що договір, на який посилається позивач як на підтвердження своїх вимог, обліковується в операційній системі банку на суму 50 300 грн., а вказана сума виплачена ОСОБА_3 22 липня 2013 року.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано виписку по вкладному рахунку позивача (а. с. 34-35).

Відповідно до роз'яснень, викладених пунктах 2, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. У мотивувальній частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте, суди першої та апеляційної інстанцій на вказані вище доводи відповідача та надані останнім докази уваги не звернули та не спростували їх належними та допустимими доказами.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57 - 60, 131 - 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212 - 215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Визначивши розмір заборгованості лише на підставі позовної заяви, місцевий суд, з висновком якого погодився апеляційний суд, не встановив дійсного розміру заборгованості та всіх його складових, не дослідив обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що його підтверджують.

Крім того, задовольняючи позовну вимогу про включення до списку вкладників, які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладу фізичних осіб, суди не звернули уваги, що вказаний спосіб захисту вибраний не вірно та не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України, оскільки після запровадження у банку тимчасової адміністрації, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не може бути відповідачем у даній справі.

Також судами залишено поза увагою, що спірний договір обліковується в операційній системі банку на суму 50 300 грн., яка згідно виписки по особовому рахунку була виплачена позивачу 22 липня 2013 року, а задоволення вимог кредитора після введеня у банку тимчасової адміністрації в іншому порядку, ніж встановлено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до норм ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування, а відтак і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії».

Таким чином, суди попередніх інстанцій всупереч вимогам статей 213, 214 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернули, не спростували належними та допустимими доказами доводи відповідача, допустили неповноту встановлення фактичних обставин у справі, що мають значення для правильного вирішення спору, не перевірили наданого позивачем розрахунку, а тому дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка Владислава Сергійовича - Ружицької ОлександриВікторівнизадовольнити частково.

Заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 20 вересня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.І.Євтушенко

О.В.Кафідова

І.М. Фаловська