ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л.,

Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроагропрогрес» про розірвання договору оренди землі за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроагропрогрес», від імені якого діє ОСОБА_4, на заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроагропрогрес» (далі - ТОВ «Дніпроагропрогрес») про розірвання договору оренди землі.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 5,5418 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Шевченківської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області.

29 липня 2012 року між нею та ТОВ «Дніпроагропрогрес» укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,5418 га строком на десять років та орендною платою у розмірі 6 199,35 грн.

У червні 2014 року позивач направила ТОВ «Дніпроагропрогрес» вимогу про розірвання договору оренди землі у зв'язку із невиконанням останнім умов договору щодо сплати орендної плати, яка залишена орендарем без задоволення.

На підставі викладеного, з урахуванням доповнень до позовної заяви, просила розірвати договір оренди землі, укладений 29 липня 2012 року між нею та ТОВ «Дніпроагропрогрес», з підстав систематичної несплати орендної плати і забруднення та засмічення земельної ділянки, зобов'язати відповідача привести земельну ділянку у стан, придатний для цільового використання.

Заочним рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року, з урахуванням описок, що виправлені ухвалою від 6 серпня 2015 року, залишеними без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 вересня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений 29 липня 2012 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Дніпроагропрогрес», зареєстрований у відділі Держкомзему Васильківського району Дніпропетровської області 29 листопада 2012 року за № 02744.

Зобов'язано ТОВ «Дніпроагропрогрес» орендовану земельну ділянку ОСОБА_3 привести у стан, придатний для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та передати її власнику.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Дніпроагропрогрес», від імені якого діє ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, виходив із власного тлумачення поняття систематичної несплати орендної плати, застосувавши аналогію закону, та із недбайливого ставлення відповідача до землі, що призвело до забруднення та засмічення належної позивачу земельної ділянки.

Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, також виходив із систематичної несплати відповідачем орендної плати, встановивши, що він не вносив орендну плату в 2013 році і 2014 році.

Проте такі висновки судів є передчасними, враховуючи наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 5,5418 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Шевченківської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області.

29 липня 2012 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Дніпроагропрогрес» укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,5418 га строком на десять років та орендною платою у розмірі 6 199,53 грн.

За умовами п. 4.5 договору орендна плата виплачується орендарем щорічно до 20 грудня протягом дії договору.

Земельна ділянка передається для вирощування товарної сільськогосподарської продукції і має використовуватися з дотриманням вимог протиерозійної організації території, обґрунтованих сівозмін з урахуванням ротації культур і за призначенням.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 зазначеного Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно із п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди, в той час як разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання.

Зробивши висновок про систематичну несплату орендної плати, суд апеляційної інстанції відхилив письмові докази, що подавав представник відповідача в обґрунтування своїх заперечень, і не врахував правила ст. 303 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

До матеріалів справи долучено заяву ОСОБА_3, адресовану суду першої інстанції, про проведення розрахунку за договором оренди за 2013 рік, яка подана апеляційному суду.

Апеляційний суд, у порушення ст. 303 ЦПК України, оцінки цій заяві не надав і про неприйняття її як доказу не вказав.

Крім того, відхилення доводів відповідача про неможливість подання суду першої інстанції доказів сплати орендної плати з підстав неналежного повідомлення про розгляд справи у суді першої інстанції, апеляційний суд не мотивував; клопотання представника відповідача про залучення відповідних доказів відхилив.

Суд апеляційної інстанції також не звернув уваги на те, що представник позивача вчиняв процесуальні дії протягом 29 березня 2015 року-9 липня 2015 року без відповідних процесуальних повноважень.

Відповідно до частин 2, 4 статті 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а питання оплати відповідачем орендної плати за 2013 рік впливає на встановлення систематичності у діях (бездіяльності) відповідача, суди попередніх інстанцій, у порушення вимог ч. 4 ст. 10, ч. 1 ст. 31, ч. 1 ст. 137 ЦПК України, не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, чим допустили порушення норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи і відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроагропрогрес», подану його представником ОСОБА_4, задовольнити частково.

Заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О.Кузнєцов
СуддіЄ.П.Євграфова Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко