Справа № 212/6392/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1 Дніпропетровської в складі:

головуючого судді Чайкіна І.Б.,секретарі судового засіданні ОСОБА_2,

за участю: позивача: ОСОБА_3; представника позивача: ОСОБА_4; третьої особи яка заявляє самостійні вимоги на стороні позивача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в особі Криворізького відділення № 2 АКІБ «УкрСиббанк»; третя особа, яка заявляє самостійні вимоги: ОСОБА_5 про захист прав споживачів; та за позовною заявою третьої особи яка заявляє самостійні вимоги на стороні позивача ОСОБА_5, позивач ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в особі Криворізького відділення № 2 АКІБ «УкрСиббанк»; третя особа без самостійних вимог: Інспекція з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області про визнання договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Укрсиббанк» в особі Криворізького відділення № 2 АКІБ «УкрСиббанк» просив визнати Договір про надання споживчого кредиту № 0Д02И8591Д , укладений 24 жовтня 2006 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ « УкрСиббанк» - недійсним, з моменту його підписання, мотивуючи свою заяву тим, що 24 жовтня 2006 року між ним та ПАТ КБ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0Д02И8591Д , згідно з яким банк надав йому кредит в розмірі 14400,00 дол.США, кінцевий термін погашення 23 жовтня 2027 року, на що він зобовязався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту та виконати інші зобовязання визначені Договором. Вважає вищевказаний договір таким, що порушує його права та ставить його у невигідне матеріальне положення, тому просить визнати його недійсним.

11.05.2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 звернулися до суду із заявою до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в особі Криворізького відділення № 2 АКІБ «УкрСиббанк»; третя особа без самостійних вимог: Інспекція з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області в якій просили визнати Договір про надання споживчого кредиту № 0Д02И8591Д , укладений 24 жовтня 2006 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ « УкрСиббанк» - недійсним, з моменту його підписання , пояснивши свою заяву тим, 24 жовтня 2006 року між ним та ПАТ КБ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0Д02И8591Д, згідно з яким банк надав йому кредит в розмірі 14400,00 дол. США, кінцевий термін погашення 23 жовтня 2027 року, на що він зобовязався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту та виконати інші зобовязання визначені Договором. ОСОБА_5 є дружиною ОСОБА_3 та поручителем по вищевказаному договору. Вважають вищевказаний договір таким, що порушує їх права та ставить у невигідне матеріальне положення, тому просить визнати його недійсним. Всупереч вимогам законодавства банком не було йому повідомлено сукупні вартості вказаного кредитного договору, внаслідок чого він невірно уявляв умови та порядок погашення кредиту.

На даний час позивач має глибоке переконання, що умови зазначених кредитних договорів є несправедливими по відношенню до нього, а також такими, що призводять до істотного порушення його прав та обов'язків, з огляду на наступне.

Вважає, що, дійсно, при укладенні кредитного договору на його думку вони відповідали його інтересам, укладалися ним з метою досягнення певної мети та з врахуванням його інтересів.

Вимоги законодавства, умови кредитування, які були реально встановлені в договорі про надання споживчого кредиту, не відповідали його реальному волевиявленню та вимогам закону, так як банк приховав від нього під час укладення кредитного договору повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів його в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку він сплатив би йому, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Більш того, його не було попереджено, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе саме він.

На думку позивача, у Законі України «Про захист прав споживачів» чітко визначено, що обов'язкові для споживача умови договору, з якими він не був ознайомлений перед укладанням правочину, є у будь-якому разі несправедливими.

Отож, законодавцем прямо передбачено, що у разі ненадання споживачу необхідної для здійснення свідомого вибору інформації під час пропонування продукції підприємницька практика у будь-якому разі є такою, що вводить в оману.

Вважає, що договір про надання споживчого кредиту року є недійсним, оскільки його положення є несправедливими, а дії банку до його укладання були такими, що ввели його в оману та призвели до помилки з його боку щодо обсягу його прав та обов'язків за кредитним договором, так як всупереч вимогам законодавства банком не була надана йому повна, доступна та розгорнута інформація щодо сукупної вартості кредиту, щодо методики, яка використовується для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення ним заборгованості за кредитом, отриманим в іноземній валюті, та процентами за користування ним, а також не було його попереджено, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе він, а не банк.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Пояснили, що кредит позивач хотів взяти у Національному банку України та в національній валюті, і заяву про видачу кредиту писали до НБУ.

Представник відповідача ПАТ КБ « УкрСиббанк» в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на стороні позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги, як позивача, так і власні підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, підстави задоволення зазначила аналогічні з позивачем.

Представник третьої особи інспекція праці з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

В судовому засіданні встановлено, що 24 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0Д02И8591Д, відповідно до п. 1.1. розділу 1 кредитного договору Банк зобовязався надати Відповідачу кредит на суму 14400 доларів США 00 центів (чотирнадцять тисяч долар США 00 центів) та сплатити проценти , комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором, вказану сума дорівнює еквіваленту 72 720,00 грн. за курсом Національного банку України на день укладення цього договору. (т.1; а.с. 7 - 9).

24.10.2006 року для забезпечення виконання кредитного договору був укладений договір поруки між АКІБ « УкрСиббанк» та ОСОБА_5. ( а.с.12).

27.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 була укладена Додаткова угода № 1 до Договору банківського рахунку № 552651 від 24.05.2006 року.(т.1; а.с.13).

15.04.2009 року між АКІБ « УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про відкриття та обслуговування банківського поточного рахунку фізичної особи « Договір банківського рахунку» ( а.с.14) , а також додаткова угода № 1 до Договору-Анкети про відкриття та обслуговування банківського поточного рахунку фізичної особи від 15.04.2009 року. ( а.с.15).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

У справі, яка є предметом перегляду, кредитний договір укладено сторонами 24 жовтня 2006 року. На час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

За таких обставин доводи ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про те, що банком було неправомірно надано кредитні кошти в іноземній валюті на час укладення спірного договору є безпідставними.

Не заслуговують на увагу і посилання позивача на те, що банк не мав ліцензії на здійснення операцій з іноземною валютою, оскільки відповідачем до матеріалів справи долучена банківська ліцензія № 75 та дозвіл № 75-3, згідно яких зареєстрований 28 жовтня 1991 року ПАТ «УкрСиббанк» мав право на здійснення валютних операцій в порядку визначеному Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Що стосується доводів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про недійсність договору з підстав несправедливості умов, в розумінні положень ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме, ненадання інформації про сукупну вартість кредиту, переваги та недоліки запропонованого банком кредитування, ненаданням розрахунку суми відсотків за користування кредитом, не попередження про валютні ризики, то ці посилання колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон ) у редакції, чинній на час укладення оспорюваного кредитного договору, передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, містить перелік умов, які є несправедливими, однак цей перелік не є вичерпним, а частина 6 вказує на те, що у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, то на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Позивач ОСОБА_3 погодився з такими умовами та підписав кредитний договір, використовув кредитні кошти та вносив на рахунок банку суми за користування кредитом до 2014 року, про що він зазначив в судовому засіданні.

Крім того, матеріали справи не містять даних про звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до ПАТ «УкрСиббанк» щодо незгоди з умовами договору, роз'яснення кредитного договору, чи окремих його пунктів.

Посилання ОСОБА_3 на те, що він насправді укладав договір з НБУ в національній валюті не підтверджено жодними доказами.

Враховуючи, що доводи позивача про необхідність при укладені між ним та ПАТ «УкрСиббанк» індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями не ґрунтуються на вимогах закону, посилання на отримання кредиту в національній валюті України спростовується матеріалами справи, а решта доводів стосується виконання спірного кредитного договору, тобто не свідчать про те, що в момент вчинення сторонами спірного договору його зміст суперечив вимогам закону, суд не має правових підстав для визнання правочину недійсним відповідно до ч. 1 ст. 205 та ч. 1 ст. 203 ЦПК України.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в особі Криворізького відділення № 2 АКІБ «УкрСиббанк»; третя особа, яка заявляє самостійні вимоги: ОСОБА_5 про захист прав споживачів визнання договору недійсним та позовні вимоги за заявою третьої особи яка заявляє самостійні вимоги на стороні позивача ОСОБА_5, позивач ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в особі Криворізького відділення № 2 АКІБ «УкрСиббанк»; третя особа без самостійних вимог: Інспекція з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області про визнання договору недійсним слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 202, 203, 215-217, 625, 626, 638, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 15, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в особі Криворізького відділення № 2 АКІБ «УкрСиббанк»; третя особа, яка заявляє самостійні вимоги: ОСОБА_5 про захист прав споживачів визнання договору недійсним - залишити без задоволення.

Позовні вимоги за заявою третьої особи яка заявляє самостійні вимоги на стороні позивача ОСОБА_5, позивач ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в особі Криворізького відділення № 2 АКІБ «УкрСиббанк»; третя особа без самостійних вимог: Інспекція з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області про визнання договору недійсним - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу.

Повний текст рішення суду складено та підписано 26.04.2017 року.

Суддя: І. Б. Чайкін