Справа № 200/7642/17
Провадження № 2/200/2827/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13" грудня 2017 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 01 червня 2014 року в м. Дніпропетровськ з вини відповідача сталася ДТП, внаслідок чого належний позивачу транспортний засіб автомобіль «ЗАЗ ТF699P» д/н НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень, а позивач - матеріального збитку. На місце ДТП працівники ДАІ не викликались, бо учасники пригоди врегулювали питання самостійно. Згідно висновку про оцінку вартості матеріального збитку № 4003/1 вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу як власнику пошкодженого транспортного засобу, складає 18155,99 грн., а також вартість проведення експертного дослідження становить 1050,00 грн. Вартість ремонту автомобіля склала 19500 грн. Добровільно відшкодувати завдану шкоду відповідач відмовився, в зв'язку з чим позивач був змушений звернутися за правовою допомогою, та сплатив фахівцю у галузі права ОСОБА_4 3000 грн.

З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 23550,00 грн., яка складається з вартості відновлювального ремонту - 19500,00 грн., вартість проведення експертного дослідження в сумі 1050,00 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн.

В судове засідання позивач не з'явився про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, від позивача надійшла заява про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечував проти заочного розгляду справи.

У судове засідання відповідач не з'явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутністю не надходило.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, просила розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримала.

Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що 01.06.2014 року ОСОБА_2, рухаючись на автомобілі «Деу Сенс» по вул. Панікахі, скоїв ДТП з автомобілем Тойота. На місце ДТП співробітників ДАІ не викликали, бо розібрались у всьому самостійно.

Автомобіль «ЗАЗ ТF699P» д/н НОМЕР_2 належить ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно висновку № 4003/1 експертного дослідження авто товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку від 05.09.2016 року, складеного оцінювачем ОСОБА_5, вартість відновлювального ремонту автомобіля ЗАЗ ТF699P д/н НОМЕР_2 станом цін на 01.09.2016 року складає 18155,99 грн.

Згідно рахунка № 2016-8177 від 13.09.2017 року, квитанції № 8177 від 13.09.2016 року, та акту про виконання робіт від 13.09.2016 року, ОСОБА_1 сплатив 19500,00 грн. на користь ТОВ «Дніпропетровська станція технічного обслуговування № 2» за ремонт автомобіля «ЗАЗ ТF699P» д/н НОМЕР_2.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Позивач просить суд стягнути всю суму матеріальної шкоди з відповідача.

Зазначена вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до ст.. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз'ясненнями п.9 постанови Пленуму ВС «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач на власний розсуд обирає з кого вимагати відшкодування матеріальної шкоди - з винної в ДТП особи чи з страховика, який застрахував цивільно - правову відповідальність винуватця ДТП, а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

При цьому факт звернення особи, яка застрахувала свою цивільно - правову відповідальність до страховка та виконання чи невиконання нею своїх обов'язків в разі настання страхового випадку правового значення для вирішення позову не має.

Задовольняючи позов суд враховує також правовий висновок, викладений Верховним Судом України в справі № 6 - 2808 цс 15 від 20.01.2016 року, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Виходячи з наведеного, з відповідача має бути стягнуто на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди 19500,00 грн. відповідно до наданих доказів, які підтверджують витрати позивача на ремонт пошкодженого в ДТП автомобіля, а також витрати в сумі 1050 грн. на проведення оцінки вартості матеріальних збитків, згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 4003/1 від 01.09.2016 року.

Відповідачем не надано заперечень та спростувань щодо розміру шкоди, а також не надано доказів, що кошти ним відшкодовані позивачу.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно із ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

З матеріалів справи вбачається, що 20 березня 2017 року між суб'єктом підприємницької діяльності фахівцем у галузі права ОСОБА_4 та позивачем укладено договір про надання правової допомоги, що пов'язано з розглядом цивільної справи про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 01.06.2014 року, автомобілю «ЗАЗ ТF699P» д/н НОМЕР_2.

В матеріалах справи наявним диплом спеціаліста, виданий 30 травня 2009 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 20 березня 2017 року, ОСОБА_1 сплатив 3000 грн. за правову допомогу згідно з договором.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу, в розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем сплачено судовий збір за подачу до суду зазначеного позову, згідно з квитанцією від 11.05.2017 року у розмірі 640,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57 - 61, 76, 88, 169, 209, 212 - 215, 218, 224 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_5) матеріальну шкоду у розмірі 23550,00 грн., яка складається з вартості відновлювального ремонту - 19500,00 грн., вартість проведення експертного дослідження в сумі 1050,00 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_5) витрати на оплату судового збору в сумі 640 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддя: Е.В. Женеску