РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 року. м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючої судді Пікули Н.В.

за участю секретаря Грабовської Г.О.

з участю позивача - ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В позовній заяві посилається на ту обставину, що їй на праві приватної власності належить будинок №11 по вул. Чернишевського в м. Володимир-Волинський Волинської області, що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим Волинським обласним бюро технічної інвентаризації від 25 березня 1998 року.

07 березня 1981 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб і 15 вересня 2000 року вона зареєструвала його у вказаному вище будинку як члена сім'ї, який на той час був її чоловіком.

03.02.2011 року на підставі рішення суду шлюб між ними було розірвано. З 2000 року по даний час відповідач в будинку не проживає, будь-яких витрат по комунальних платежах та його утриманню не несе.

Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, будинком № 11 по вулиці Чернишевського в м. Володимир-Волинський Волинської області.

В судовому засіданні позивач доводи заяви підтримала повністю, суду пояснила, що з 1981 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час подружнього життя ними було збудовано житловий будинок, що по вул. Чернишевського, 11 в м. Володимир-Волинський. Вважає, що нею було затрачено значно більше коштів на будівництво будинку, а тому її частка є більшою. Оскільки відповідач після розірвання шлюбу не проживає за вказаною адресою, витрат по утриманню будинку не несе, вважає, що він втратив право на користування ним. Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з тих підстав, що за час подружнього життя з позивачем вони за спільні кошти побудували спірний житловий будинок. Через сварки та конфлікти після розірвання шлюбу він був змушений переїхати на постійне місце проживання до своїх батьків. Зазначив, що в будинку знаходиться багато його особистих речей, поділу спільного майна не проведено. Просить відмовити у задоволенні позову, оскільки він є співвласником будинку. Щодо сплати комунальних платежів, він їх не оплачував тому, що не користувався ними, однак згідний сплатити свою частку.

Заслухавши пояснення та доводи сторін, пояснення свідків, перевіривши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

При розгляді спорів, повязаних з користуванням жилими приміщеннями в будинках, належних громадянам на праві приватної власності (про виселення, право користування тощо), слід виходити з норм глави 6 розділу Ш ЖК України про користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду.

Згідно ст. 167 ЖК України, у разі вибуття члена сімї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, він втрачає право користування жилим приміщенням, з дня вибуття.

У відповідності до ст. 71 ЖК України, житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутніми членами сімї протягом шести місяців.

Відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом.

Судом встановлено, що з 07.03.1981 року по 03.02.2011 року ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_2

За час перебування у шлюбі, сторонами на земельній ділянці, наданій позивачу згідно договору у безстрокове користування від 06.06.1990 року, було збудовано житловий будинок за адресою : вул. Чернишевського, 11 в м. Володимир-Волинський.

Як вбачається з реєстраційного посвідчення, виданого 25.03.1998 року Волинським обласним бюро технічної інвентаризації, право приватної власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за позивачем.

Сторони визнали, що будинок збудований і прийнятий в експлуатацію за час перебування їх в зареєстрованому шлюбі.

Як стверджується будинковою книгою в спірному будинку зареєстрований відповідач.

Судом встановлено, що згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 03.02.2011 року шлюб між сторонами розірвано.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснили, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в даному будинку з моменту розірвання шлюбу, будь-яких витрат по його утриманню не несе.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановлюючи наявність порушеного права позивача з боку відповідача суд зазначає наступне.

В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок сторонами було побудовано за час подружнього життя.

Відповідно до ст. 60, ч. 1 ст. 70 СК Кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

А згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач посилається на ст. ст. 16,319 та 391 ЦК України, якими визначено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

При цьому, позивач зазначає відповідача членом своєї сім'ї, який зареєстрований в спірному будинку, право на користування яким він втратив у зв'язку з відсутністю без поважних причин понад один рік відповідно до ст. 405 ЦК України.

Враховуючи, що будинок набутий подружжям за час шлюбу, а отже належить їм на праві спільної сумісної власності, права відповідача, як власника житла, не можуть бути обмежені у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Як зазначила позивач, реєстрація відповідача в спірному будинку впливає на розмір комунальних послуг, чим порушено її права.

При цьому, обраний спосіб захисту зазначеного нею права суд вважає невірним.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд, згідно зі ст. 212 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У зв'язку з вищенаведеним суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1М, про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки припинення права користування власником (співвласником) майном не передбачено чинним законодавством.

Керуючись ст.ст.10, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК України, на підставі ст. ст. 319, 321, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 167, ЖК України, ст..ст. 60, 70 СК України, суд-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком № 11 по вулиці Чернишевського в м. Володимир-Волинський - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча /-/ підпис

Згідно з оригіналом

Суддя Н.В. Пікула