Номер провадження: 22-ц/785/382/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

Суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,

При секретарі Поліхрановій Ю.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 15 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту,

в с т а н о в и л а:

16.09.2014 року ОСОБА_3 звернувся із позовом про визнання недійсним заповіту, посвідченого 22.08.2008 року, яким належне їй майно вона заповіла ОСОБА_2 У позовній заяві посилався на те, що з 2002 року весь час фактично проживав з ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1, остання протягом певного часу була його опікуном, а 27.10.2006 року заповіла все своє майно, з чого б воно не складалось ОСОБА_3 і ОСОБА_5 в рівних частках.

Після смерті ОСОБА_6 виявилось, що існує інший заповіт, який слід визнати недійсним, оскільки за життя ОСОБА_6 була незрячою, а тому не могла власноруч поставити підпис.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним заповіт від 22 серпня 2008 року, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори.

В апеляційні скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, вислухавши сторони, суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового, виходячи з наступного.

Вбачається з матеріалів справи, що на підставі договору купівлі продажу від 08 жовтня 1997 року, зареєстрованого Одеською новою біржею, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є співвласниками квартири АДРЕСА_2.

27 жовтня 2006 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким все належне їй майно заповідала в рівних частках ОСОБА_3 та ОСОБА_8, при цьому заповіт був посвідчений при свідках приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за №5464, а текст заповіту був підписаний не ОСОБА_6, а матір"ю ОСОБА_3 ОСОБА_10

22 серпня 2008 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла ОСОБА_2, заповіт посвідчений при свідках державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №1-1912, при цьому заповіт підписаний ОСОБА_6

28 березня 2014 року ОСОБА_6 померла, після її смерті відкрилась спадщина до майна особи у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_3.

Із заявами про прийняття спадщини за заповітом до нотаріуса звернулися 27 травня 2014 року ОСОБА_3, а також 23 липня 2014 року - ОСОБА_2

Для зясування обставин справи щодо можливості підписання заповіту ОСОБА_6 судом призначалися експертизи, одна з яких була повторною.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи Одеського обласного бюро судово медичної екпертизи №217 від 04 грудня 2015 року «…станом на серпень 2008 ОСОБА_6 страждала незворотною патологією органа зору, що тривало перебігала (була хронічною), і була сліпа, а тому не могла читати, писати, в тому числі і розписуватися, а значить, не могла поставити власноруч підпис у будь-якому документі, у тому числі і в заповіті, процитованому в редакції зазначеного питання суду».

Такий висновок був підтверджений експертом - доповідачем комісії КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_11, під час судового засідання в суді першої інстанції.

Водночас висновком повторної судово медичної екперизи Державної установи «Головне бюро судової-медичної експертизи МОЗ України» «…станом на 2008 рік у ОСОБА_6 згідно записів в амбулаторній карті визначалась незріла катаракта правого ока та зріла катаракта лівого ока, при цьому зазначена в медичній документації гострота зору дозволяла їй лише розрізняти рухи руки біля обличчя та реагувати на світло. Це унеможливлювало процес читання та бачення написаної інформації. Відомості про наявність у ОСОБА_6 на 2008 рік захворювань, які б перешкоджали можливості здійснювати рухи рукою, необхідні для написання літер, відсутні, проте стан її зору не дозволяв бачити написане. При цьому експертами зазначено, що питання про те, чи могла ОСОБА_6 «поставити власноручний підпис у заповіті від 22 серпня 2008 року, виходить за межі компетенції суто судово-медичної експертизи».

Задовльняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що обидва висновки експертиз є повними та обєктивними, і поставлення власноручного підпису в документі не могло мати місце без стороннього втручання, що ставить під сумнів вільність волевиявлення померлої та бажання настання відповідних правових наслідків.

Крім того, в основу рішення покладені доводи про те, що текст оспорюваного заповіту від 22 серпня 2008 року не містить зазначення про те, що заповіт був зачитаний нотаріусом вголос, і за відомостями Сьомої одеської державної нотаріальної контори №568/01-16 від 23 лютого 2016 року, журнал обліку викликів нотаріусів для вчинення нотаріальних дій поза робочим місцем за 2008 рік знищено у звязку із закінчення строку зберігання, який становить три роки. В той час як заповіт від 27 жовтня 2006 року від імені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9, містить зазначення про те, що у звязку із хворобою (повною сліпотою) ОСОБА_6, на її прохання, в її присутності та при свідках заповіт підписано іншою особою ОСОБА_10

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови їх прийнятті.

Згідно п.13 Постанови Пленуму ВСУ №8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах» у випадках, коли в справі щодо одного й того ж предмета проведено декілька експертиз, у тому числі комплексну, комісійну, додаткову чи повторну, суд повинен дати оцінку кожному висновку з точки зору всебічності, повноти і об"єктивності експертного дослідження.

Всупереч вимогам процесуального закону, судом не надана оцінка висновкам судових ескпертиз щодо можливості внаслідок хвороби очей підписати заповіт, при тому, що повторна екпертиза відмовою у наданні відповіді на питання про таке, піддала сумніву обєктивність та правомірність висновку в цій частині попередньої екпертизи. Крім того, оцінка висновку не надана у сукупності з іншими доказами у справі.

За змістом ст.150 ЦПК України повторна екпертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, повязані з його недостатньою обгрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення екпертизи.

Судом першої інстанції була призначена повторна екпертиза, тобто сумніву був підданий висновок первинної екпертизи, проте, незважаючи на непідтвердження висновком повторної екпертизи неможливість ОСОБА_6 особисто підписати заповіт, оцінка цій обставині судом не надана.

Водночас належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_6 не могла самостійно підписати заповіт, стороною не надані.

Очевидно, що фізична вада у вигляді сліпоти безумовно не свідчить про неписьменність особи, відтак така обставина повинна бути встановлена окремо на підставі належних та допустимих доказів.

Висновок екпертизи від 04 грудня 2015 року про те, що особа була сліпа, а відтак неписьменна з огляду на загальновідомі знання є вочевидь нелогічною, а відстуність в ній аналізу фактів, які б дали підстави для такого висновку, вказує на її необгрунтованість.

Сам висновок побудований на відомостях копії амбулаторної картки ОСОБА_6, яка відомостей про неписьменність як наслідок хвороби очей не містить.

Більш того, висновки в цій частині не підтверджені потворною екпертизою, яка при аналогічних вихідних даних і обєктах дослідження не надала відповіді на це запитання.

Відомостей про те, що ОСОБА_6 протягом життя була неписьменною також немає, договір купівлі продажу, яким спірна квартира набута у власність, підписаний нею, як і решта інших документів, зокрема, заява про видачу пенсії, сторінка паспорту, а відсутність підписів за останні роки сама по собі про неписьменність не свідчить, відтак висновок про таке носить характер припущення.

Суд першої інстанції звернув увагу, що в заповіті від 27.10.2006 року нотаріусом зазначено про неможливість підписати його ОСОБА_6 самостійно.

Проте суд не зробив висновку з приводу такої уваги, а також не надав оцінки тому, як така обставина сама по собі та у сукупності з іншими доказами справи впливає на суть виниклих правовідносин.

Більш того, унеможливлення прочитати написане власноруч суд вважав ознакою відсутності вільного волевиявлення сторони, а відтак і підставою визнання заповіту недійсним. Проте заповіт від 2006 року на користь ОСОБА_3 взагалі не був підписаний ОСОБА_6

Водночас заповіт містить підписи ОСОБА_6 і жодним належним та допустимим доказом не спростовано, що підпис на заповіті їй не належить, рішення суду не може грунтуватися на припущеннях або сумнівах.

Надаючи оцінку наявності права вимоги ОСОБА_3, а також доводам про те, що окремим доказом неписьменності ОСОБА_6 може служити заповіт, посвідчений на його користь в 2006 році, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із п. 16, 157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, (яка діяла на час посвідчення заповіту) якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин не може власноручно підписати документ, то за її дорученням і в її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції. Про причини, з яких фізична особа, зацікавлена у вчиненні нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин не може підписувати особа, на користь або за участю якої її посвідчено.

Не заперечується, що ОСОБА_10 є матірю ОСОБА_3, заповіт складений на користь ОСОБА_3, а відтак заповіт підписано особою, яка не є безсторонньою до наслідків вчиненої дії.

Достовірних доказів на підтвердження того, що в 2006 році ОСОБА_6 була неписьменна не існує, відтак обєктивних відомостей про те, що заповіт повинен був бути підписаним іншою, а тим більш, небезстронньою особою, не дає правових підстав вважати його доказом неписьменності ОСОБА_6

Встановлено, що станом на 2008 рік ОСОБА_6 була сліпа, тому посвідчення заповіту мало відбуватися із дотриманням ст.1248 ЦК України.

Згідно ст.1248 ЦК України якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього кодексу).

Відповідно до п.158 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції, що діяла на час посвідчення заповіту, на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обовязковою.

Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Вимогам щодо посвдічення заповіту у присутності свідків заповіт від 22.08.2008 року відповідає, а та обставина, що заповіт не містить запису про прочитання його вголос ще нотаріусом, на суть виниклих правовідносин не впливає, оскільки свідками він прочитаний, а відтак мета доведення його змісту до заповідача, а також посвідчення факту вчинення саме таких дій, досягнута, що слідує зі змісту закону та Інструкції про порядок вчинення дій нотаріусами України.

Таким чином,незважаючи на дотримання форми заповіту та порядку його посвідчення, а також відсутності належних та допустимих доказів неписьменності ОСОБА_6, суд прийшов до необгрунтованого висновку про можливість задовлення позову.

При цьому відсутність майже через 8 років, на час розгляду справи, відомостей про те, за чиєю ініціативою викликався нотаріус додому для посвідчення заповіту, а також журналу реєстрації викликів нотаріусів для вчинення нотаріальних дій поза робочим мсіцем, який знищений за закінченням терміну зберігання, на дійсність заповіту не впливають.

Задовольняючи позов, суд вважав, що неможливість прочитати заповіт самостійно, а також побачити написане, є ознакою відсутності волевиявлення на вчинення дії, водночас не надав оцінку тому, що під час посвідчення заповіту в 2006 році, від справжності якого залежить право вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_6 взагалі його не підписувала.

Зважаючи на викладене, апеялційна скарга підлягає задволенню, рішення суду скасуванню із ухваленням нового по суті справи про відмову в задоволенні позову з огляду на встановлені обставини та викладені мотиви.

Керуючись ст.ст. 304, п.2ч.1 ст.307, 309, 313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 14 листопада 2016 року скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту від 22 серпня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, за реєстром №1-19/2, складеним від імені ОСОБА_6, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: