22 листопада 2017 року
Справа № 489/3138/17
Номер провадження 2/489/1852/17
РІШЕННЯ

Іменем України

22 листопада 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретаря - Сироватки Т.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва, яким просила про визнання права власності за набувальною давністю на 1/4 частку будинку №10 по вулиці Димітрова в м. Миколаєві. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить 3/4 частини будинку №10 по вулиці Димітрова в м. Миколаєві, яку вона придбала у ОСОБА_3 При цьому, 1/4 частка вказаного будинку на праві власності належали ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину. 06.06.1979 р. ОСОБА_3 померла. Проте, після її смерті вищевказану спадщину ніхто не прийняв та вона відійшла до держави згідно норм діючого на той час законодавства. Разом з тим, позивачка в спірному будинку проживає з 1978 р., відкрито володіє та користується зазначеним нерухомим майном, сплачує комунальні послуги та доглядає за будинком вже більше 10 років, в звязку з чим має право на частку відповідачки.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення , дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Згідно договору купівлі-продажу від 03.03.1978 року, зареєстрованого за №4-292, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 придбала 3/4 частини житлового будинку, що знаходиться в м.Миколаєві по вул.Дімітрова,10.

Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок по вул.Димітрова,10, складеного станом на 21.09.1987 року, власниками зазначено ОСОБА_2 із часткою 3/4 та ОСОБА_5 із часткою 1/4.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла 06 червня 1979 року.

Згідно інформаційної довідки із спадкового реєстру, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась.

Згідно із довідкою КП ММБТІ №1-842 станом на 28.12.2012 року право часткової власності на будинок №10 по вул. Димітрова в м. Миколаєві зареєстровано в БТІ 16.03.1978 року за ОСОБА_2 3/4 частки, зареєстровано в БТІ 11.12.1968 року за ОСОБА_6 1/4 частка.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_3 ніхто зі спадкоємців спадщину не прийняв.

Рішенням виконкому Миколаївської міської ОСОБА_2 народних депутатів від 22 березня 1985 року № 208 у Ленінському районі вулицю Димитрова перейменовано на вулицю ОСОБА_7, розпорядженням Миколаївського міського голови від 19 лютого 2016 року №28р назву вулиці Людмили Сталь змінено на «Белікова балка».

Відповідно до копії паспорта позивачки, з 03.08.1981 року вона прописана по вул. Димітрова,10 в м. Миколаєві Ленінським районним відділом ММУ УМВС України в Миколаївській області.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона у спірному проживає будинку з 1978 року. Вона більше 30 років добросовісно користується та володіє 1/4 часткою будинку №10 по вул. Димітрова в м. Миколаєві, сплачує комунальні послуги, доглядає за житлом, підтримує його в належному для проживання стані, в звязку з чим вважає, що за нею можливо визнати право власності на спірну частку будинку, яка належала ОСОБА_3

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, тобто наявність законного об'єкту володіння, добросовісності, відкритості, безперервності, визначених законом строків володіння.

Згідно п.п. 9, 11, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Разом з тим, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за право спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину упродовж встановленого шестимісячного строку.

Інтереси держави в даних правовідносинах представляли податкові органи.

З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Якщо особа знала, що майно належить іншій конкретній особі і заволоділа ним, таке заволодіння не може бути добросовісним, оскільки володілець зобов'язаний був повернути безпідставно утримуване майно власнику.

Так, дослідивши надані докази у сукупності, суд вважає, що позивачка тривалий час добросовісно та відкрито володіє майном, утримує його, несе відповідні матеріальні витрати на його утримання.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем посилання та обґрунтування позивачки не спростовані.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що володіння позивачки спірною часткою житлового будинку є добросовісним, оскільки вона тривалий час добросовісно та відкрито володіє нею, несе витрати на її утримання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.10, 14, 60, 62, 85, 88, 212, 214, 226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину будинку №10 по вулиці Димітрова (Белікова балка) в м. Миколаєві.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.С. Тихонова