Справа № 242/5032/16-ц
Провадження № 2/242/181/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Козаковій Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про захист порушених прав та визнання права власності на рухоме майно-автомобіль, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 17.11.2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист порушених прав та визнання права власності на рухоме майно-автомобіль, в якому зазначив, у звязку з наявним у нього онкозахворюванням та іншими хворобами приблизно у лютому березні 2012 року він вирішив придбати легковий автомобіль, у якому він би міг пересуватися з урахуванням його стану здоровя та фізичних антропологічних даних. У звязку з чим, надав своєму синові ОСОБА_2, який на той час у м. Донецьку, доручення знайти по оголошенням «напів-джип» вартістю не більше 20 000 доларів США. У квітні відповідачем було знайдено відповідний автомобіль, після чого він звязався з власником. На травневі свята він приїхав з м. Київа до м. Донецька з метою купівлі-продажу автомобіля марки «Subaru Forester» у продавця на імя Олександр. Оглянувши вищевказаний автомобіль і у звязку з тим, що Олександру терміново необхідні були гроші, вони вирішили переоформити автомобіль в найкоротший термін. Але з огляду на те, що паспорта та ІНН він забув у м. Києві та у звязку необхідністю терміново здійснити укладання угоди, він разом із дружиною вирішили оформити автомобіль на свого сина ОСОБА_2, який на той момент мав всі необхідні документи. 03.05.2012 року вони переоформили у ВРЕВ м. Донецька УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області легковий автомобіль універсал марки «Subaru», модель «Forester», 2007 року випуску (номер шасі JF1SG9LT58G148131, обєм двигуна 2457, колір Сірий), державний номер НОМЕР_1, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія САК № 741227 від 03.05.2012 року. На купівлю автомобіля він надав власні 20 000 доларів США. Вказаним автомобілем фактично користувався лише він, оскільки син немає навиків та досвіду керування, і з червня 2015 року вищевказаний автомобіль знаходиться у м. Києві. Також зазначив, у звязку тим, що на теперішній час він не працює і у нього погіршився стан здоровя він вирішив продати автомобіль, натомість відповідач відмовляється надати йому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та довіреність на продаж автомобіля. Просить суд визнати за ним право власності на автомобіль: Універсал марки «Subaru», модель «Forester», 2007 року випуску (номер шасі JF1SG9LT58G148131, обєм двигуна 2457, колір Сірий), державний номер НОМЕР_1, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія САК № 741227 від 03.05.2012 року, що зареєстровано (оформлено) 03.05.2012 року у ВРЕВ № 3 м. Донецька УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву в яких просить справу розглянути за його відсутністю, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву, в якій зазначив, що дійсно гроші на купівлю автомобіля були надані його батьком ОСОБА_1 У 2015 році у нього забрали особисті речі та інше, скоріш за все Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу також і на теперішній час він не може встановити його місцезнаходження. Просить суд справу розглянути за його відсутністю, проти задоволення позову не заперечує.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву, в якій підтвердила всі зазначені в позовній заяві обставини, просить справу розглянути за її відсутністю, проти задоволення позову не заперечує.

У своєму листі від № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначив, що судам слід мати на увазі, що у разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про задоволення позову лише у випадках наявності для того законних підстав. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи (частина четверта статті 174 Цивільного процесуального кодексу України.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України.

За правилами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до змісту ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Так, згідно копії свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія САК № 741227 від 03.05.2012 року, що зареєстровано (оформлено) 03.05.2012 року у ВРЕВ № 3 м. Донецька УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області, право власності на автомобіль: Універсал марки «Subaru», модель «Forester», 2007 року випуску (номер шасі JF1SG9LT58G148131, обєм двигуна 2457, колір Сірий), державний номер НОМЕР_1, оформлено на ОСОБА_2.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України, визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 638 ЦК України угода вважається укладеною якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами в обставинах викладених в позовній заяві та заяві відповідача стосовно предявленого до нього позову, під час укладення договору купівлі-продажу автомобіля Універсал марки «Subaru», модель «Forester», 2007 року випуску (номер шасі JF1SG9LT58G148131, обєм двигуна 2457, колір Сірий), державний номер НОМЕР_1, сторони досягли всіх істотних умов даного виду правочину та бажали настання саме таких його наслідків, тобто переходу права власності на вищевказаний автомобіль сину позивача ОСОБА_2

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зокрема правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як убачається із п. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 1грудня 2004р. №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), судовий захист є одним із засобів правової охорони. Конституційним Судом України у Рішенні від 1грудня 2004року №18-рп/2004 надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлюються способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Зокрема до них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Адже спосіб захисту суб'єктивного права встановлює визначений законом порядок забезпечення відновлення (визнання) порушених прав і одночасного правового впливу на порушника з метою відновлення порушеної майнової і немайнової сфери.

Позивачем обрано спосіб захисту, застосування якого має на меті визнання за ним право власності на рухоме майно, на його думку набуте ним на підставі правочину (договору купівлі-продажу автомобіля).

Натомість суд звертає увагу, що позивач під час укладання угоди не був стороною правочину і на теперішній час позовних вимог щодо визнання договору купівлі-продажу автомобіля в частині визнання особи-покупця недійсним чи то переведення права покупця на іншу особу не заявляє.

Беручи до уваги вищезазначене, суд вважає, що звернення позивача до суду з позовними вимогами про визнання за ним право власності на автомобіль є передчасними і в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 202, 204, 321, 334, 368, 398, 655 ЦК України, ст. ст. 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про захист порушених прав та визнання права власності на рухоме майно-автомобіль відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.М. Владимирська