Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Ступак О.В., ФаловськоїІ.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Маштака Кирила Сергійовича, судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Поштаренко Оксани Вікторівни, судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Подорець Оксани Борисівни, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, щовироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2013 року її було засуджено за ч. 1 ст. 366 КК України на 1 рік обмеження волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарчих функцій строком на 1 рік. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2013 року вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2013 року щодо ОСОБА_3 скасовано і на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України провадження по справі закрито за відсутністю в діях останньої складу злочину. З урахуванням викладеного та у зв'язку із тривалим розглядом її заяви щодо відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, позивач вважає, що їй завдано матеріальну та моральну шкоди незаконними діями органів державної влади при здійсненні ними своїх повноважень.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3, з урахуванням уточнених позовних вимог, поросила стягнути з відповідачів на її користь інфляційну суму у розмірі 51 764,05 грн., завдану моральну шкоду у розмірі 29 232 грн., всього - 80 996,05 грн., а саме: з ОСОБА_4 - 50 999,05 грн., з ОСОБА_5 - 15 000 грн., з ОСОБА_6 - 15 000 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 індекс інфляції за час прострочення зобов'язання за серпень 2013 року у розмірі 451,88 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У решті позовних вимог ОСОБА_3 до судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Маштака К.С., судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Поштаренко О.В., судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Подорець О.Б., Головного управління Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено. Провадження у справі в частині позовних вимог до судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Маштака К.С., судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Поштаренко О.В., судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Подорець О.Б. закрито.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2013 року позивача було засуджено за ч. 1 ст. 366 КК України на 1 рік обмеження волі з позбавленням права займати посади пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарчих функцій строком на 1 рік.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2013 року вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2013 року щодо ОСОБА_3 скасовано і на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України провадження по справі закрито за відсутністю в діях останньої складу злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в зазначеній вище редакції судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Проте у справі, яка переглядається, між позивачем та судами (суддями) зазначені правовідносини не виникли, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Відповідно до ст. 125 Конституції України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані та Верховний Суд України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Отже, чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

За таких обставин, слід дійти висновку, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі в частині вимог ОСОБА_3 до судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Маштака К.С., судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Поштаренко О.В., судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Подорець О.Б. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яке залишено без змін рішенням апеляційного суду в цій частині, є законним та обґрунтованим, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства (ст. 1 указаного Закону).

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Разом з тим, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог, апеляційний суд дійшов вірного висновку, що відшкодування інфляційних втрат у зв'язку із затримкою виконання судового рішення законодавством не передбачено.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 336, 337, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2016 року в нескасованій частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Ступак

І.М. Фаловська