АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2/643/4034/16-ц Головуючий суддя І інстанції Майстренко О.М.
Провадження № 22-ц/790/5828/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
Категорія: право власності
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року колегія суддів Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії : ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Колесник О.Е.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі представника ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 травня 2016 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом , в якому просив визнати за ним право власності на транспортний засіб марки - Mercedes-Benz S500 державний номер НОМЕР_1, № кузова WDD221186A142303.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 10.10.2008 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля № 01/2008.

Відповідно до вказаного договору ОСОБА_4 як покупець зобовязався сплатити за автомобіль 100 000 грн., а продавець ОСОБА_5 зобовязався передати автомобіль НОМЕР_2, № кузова WDD221186A142303 у власність покупця.

Згідно акту, складеного 11 жовтня 2008 року на виконання вимог п. 4 договору купівлі-продажу, ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_5 прийняв грошові кошти у розмірі 100000 грн.

Однак відповідач своїх обовязків, передбачених договором не виконав, автомобіль досі не передав. Він, ОСОБА_4, неодноразово направляв на адресу ОСОБА_5 листи про необхідність виконання зобовязань, проте отримав відповідь про неможливість виконання зобовязання, у звязку з чим позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 травня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано право власності на автомобіль НОМЕР_3, № кузова WDD221186A142303 за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_2 (колишня вул. Командарма Уборевича), 40-А. кв. 138.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення , яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуваним рішенням суду формально визначено правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 і правових підстав для задоволення якого у справі немає.

Зазначає, що оскільки Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» є кредитодавцем ОСОБА_5, права банку є порушеними у звязку з неможливістю задоволення його вимог за рахунок майна боржника.

Також, судом першої інстанції не враховано, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2009 року заборонено відчудження, передачу в заставу, зняття з реєстраційного обліку автомобіля НОМЕР_4, № кузова WDD221186A142303, зареєстрованого в ВРЄР №1 ГУМВСУ в Харківській області на праві власності за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АХС№116773, державний номерний знак НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що сторони дотримались вимог діючого законодавства та уклали угоду в порядку та у спосіб, визначений чинним законодавством. Позивач виконав свої зобовязання за вказаним договором купівлі-продажу № 01/2008 від 10.10.2008 року, про що свідчить акт приймання-передачі грошових коштів від 11.10.2008 року, однак відповідач у порушення взятих на себе зобовязань не передав у власність покупця за договором автомобіль НОМЕР_5, № кузова WDD221186A142303.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається 10.10.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено письмовий договір купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_6, № кузова WDD221186A142303 вартістю 100 000 гривень.

Вказаний транспортний засіб належить ОСОБА_5 на праві власності, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 05.06.2008 року.

На виконання умов договору 11.10.2008 року між сторонами було підписано акт приймання-передачі, ОСОБА_5 прийняв грошові кошти у розмірі 100 000 гривень від ОСОБА_4.

Проте, ОСОБА_5 своїх обовязків, передбачених договором, не виконав, транспортний засіб у власність позивача не передав та дій щодо перереєстрації права власності на транспортний засіб не вжив.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Правом власності, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності, відповідно до ст. 328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, при цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно, ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» передбачено обов'язкову реєстрацію транспортного засобу при укладанні угоди щодо його придбання.

Правове регулювання відносин, повязаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно абз. 1 п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388(надалі - Порядок) власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах… зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Таким чином, виходячи з вище викладеного, сторонами було порушено порядок оформлення угоди купівлі-продажу транспортного засобу, а також позивачем у відповідності до вимог зазначеного Порядку не постановлено автомобіль на облік та не отримано Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Між тим суд першої інстанції на вищезазначені вимоги закону уваги не звернув та безпідставно визнав за ОСОБА_4 право власності на транспортний засіб.

Крім того при розгляді цієї справи суд першої інстанції не перевірив наявність чи відсутність підстав, що мали місце на час укладення договору купівлі-продажу автомобіля, і могли бути перешкодою для відчуження спірного майна.

Як вбачається з копії ухвали Московського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2009 року у справі № 2-4024, 2009 задоволено заяву ВАТ АК "Укргазбанк" про забезпечення його позову до ОСОБА_5., ОСОБА_6. про стягнення заборгованості в сумі 4642278,59 грн. та заборонено відчудження, передачу в заставу, зняття з реєстраційного обліку автомобіля НОМЕР_4, № кузова WDD221186A142303, зареєстрованого в ВРЄР №1 ГУМВСУ в Харківській області на праві власності за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АХС№116773, державний номерний знак НОМЕР_1.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про необхідність захисту прав позивача від порушень з боку відповідача, є помилковими, такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, нормах матеріального та процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 травня 2016 року скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: РРР

Судді: