Справа № 183/428/17
№ 2/183/1240/17
12 квітня 2017 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючої судді Дубовенко І.Г., при секретарі Петрієнко В.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому позивач, просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, в розмірі 106000 гривень та судові витрати.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2014 року з відповідача стягнуто на користь банку заборгованість в сумі 88464,85 грн., з яких: 7890,95 грн. заборгованість за кредитом, 14876,78 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1172,81 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 60073,6 грн - - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 250 грн. штраф (фіксована частина); 4200,71 грн. штраф (процентна складова).

А тому заборгованість, яку просять стягнути з відповідача на користь банку становить 106000 грн., яка складається з: 358,38 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 24,23 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 105617,39 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

В судове засідання сторони не зявилися, представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій в разі неявки відповідачів не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся судом, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду встановлено заочний розгляд справи.

У звязку з неявкою осіб, що беруть участь у справі фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом по справі встановлено факт, що 19 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір DNNPNN00000004, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Таким чином, між сторонами укладено кредитний договір, правовідносини по якому урегульовані договором та параграфом 2 глави 71 ЦК України, а саме, відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та у встановлений договором строк. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Так, позивачем були виконані його зобовязання, передбачені договором та законодавством, а саме, надано кредитні кошти. Однак відповідач в односторонньому порядку порушив вимоги як договору так і законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачем було прострочено повернення чергової частини позики. У звязку з чим банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості і рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2014 року з відповідача стягнуто на користь банку заборгованість в сумі 88464,85 грн., з яких: 7890,95 грн. заборгованість за кредитом, 14876,78 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1172,81 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 60073,6 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 250 грн. штраф (фіксована частина); 4200,71 грн. штраф (процентна складова).

Рішення суду відповідачем не виконане, у звязку з чим, згідно розрахунку позивача за вирахувнням сум, що стягнуті за судовим рішенням від 27 лютого 2014 року заборгованість відповідача перед банком становить 106000 грн., яка складається з: 358,38 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 24,23 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 105617,39 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом в сумі 382,61 грн., що складається з: 358,38 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 24,23 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача: штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту: 105617,39 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, то суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З розрахунку позивача (а.с. 6-9), не вбачається, яким чином за період з 23.01.2014 року по 01.12.2016 року на суму заборгованості в 382,61 грн. нарахована пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 105617,39 грн.

Враховуючи, що відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача щодо стягнення пені в сумі 105617,39 грн. є необґрунтованими, та з урахуванням положень ст.. 551 ЦК України підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі 200 грн.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що в іншій частині позову необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 3, 5-8, 10, 57, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користьПублічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»:

- заборгованість за кредитним договором DNNPNN00000004 від 19 вересня 2008 року, яка складається з: заборгованості за процентами 358,38 грн., заборгованості по комісії 24,23, та за пенею 200 грн.., а всього 582,61 грн.,

- судові витрати в розмірі 1600 грн.,

а всього 2182 (дві тисячі сто вісімдесят дві) гривні 61 (шістдесят одна) копійка.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Г. Дубовенко