Справа № 209/1881/16-ц
Провадження № 2/209/53/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Герасимчук І.О.,

за участі позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

прокурора Тургеля Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам'янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи: Орган опіки та піклування - адміністрація Дніпровського району Кам'янської міської ради, Орган опіки та піклування - адміністрація Південного району Кам'янської міської ради, Дніпровський районний в м. Кам'янське відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просить позбавити відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з відповідачів на користь майбутнього опікуна на утримання неповнолітньої ОСОБА_6, 04 травня 2006, аліменти у розмірі по 1/4 частці із всіх видів доходів кожного, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини, щомісячно; призначити ОСОБА_1 опікуном малолітньої ОСОБА_6.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_3 є її дочкою. З 19 листопада 2005 року по 20 листопада 2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5. Відповідачі мають дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з 2007 року проживає разом з нею, позивачем, її чоловіком ОСОБА_2 у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_3 у цій квартирі не проживає з 2013 року. Дочка ОСОБА_3 після розірвання шлюбу припинила приділяти увагу своїй малолітній дитині ОСОБА_6 та опікуватися нею, стала займатися своїм особистим життям, залишала їм з чоловіком дитину і проживала то у колишнього чоловіка, то у друзів. ОСОБА_3 є інвалідом третьої групи по зору та отримує пенсію, але свої кошти витрачає тільки на себе, а онука ОСОБА_6 повністю знаходиться на їх з чоловіком утриманні. Батько дитини - відповідач ОСОБА_5 з моменту розірвання шлюбу дитиною також не цікавиться, не опікується, не спілкується з дитиною, не займається її вихованням, матеріально не утримує, останній раз бачив свою дочку, коли їй був один рік. Їй невідомо, чи зобов'язаний відповідач ОСОБА_5 до сплати аліментів на утримання дитини. В травні 2016 року її запросили до органу опіку і піклування адміністрації Дніпровського району м. Дніпродзержинська, де повідомили, що до них звернувся ОСОБА_5 із заявою про те, що вона з чоловіком перешкоджають йому спілкуватися з дочкою ОСОБА_7. Проте після цього звернення ОСОБА_5 не відновив батьківські стосунки із своєю дочкою, не приходив до дитини, не намагався зв'язатися з дитиною. У свідомому віці онука не зустрічалася із своїм батьком і їм нічого не відомо про його спілкування з дитиною. З 2013 року ОСОБА_3 проживала з ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_2. Вони разом зловживають алкогольними напоями. ОСОБА_9 ОСОБА_3 у стані алкогольного сп'яніння з'являлася до їх квартири, щоб забрати свої особисті речі. Під час цих візитів вона влаштовувала сварки, нецензурно ображала їх, погрожувала їм з батьком розправою. Дочка тривалий час не працює, не надає своїй дитині ніякої матеріальної допомоги, не звертає уваги на дитину. Онука не сприймає ОСОБА_3 як матір, засуджує її за зловживання алкоголем. Відповідачі дев'ять років не приділяють своїй дочці ОСОБА_7 ніякої уваги, не опікуються станом її здоров'я, харчуванням, не забезпечують дитину одягом, взуттям, шкільним приладдям. Їх не цікавить отримання дитиною освіти, її розвиток, участь у громадському житті. ОСОБА_3 притягувалася до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї малолітньої дочки ОСОБА_7. Вона, позивач, разом із чоловіком ОСОБА_2 є пенсіонерами, щомісячно отримують пенсію і самостійно утримують онуку. В зв'язку з тим, що відповідачі самоусунулись від виконання своїх батьківських обов'язків, їх необхідно позбавити батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_6 Після позбавлення відповідачів батьківських прав вона бажає взяти на себе обов'язки опікуна малолітньої онуки, оскільки дитина позбавлена батьківського піклування з боку обох відповідачів.

Відповідач ОСОБА_5 надав суду письмові заперечення проти позову та пояснення, де зазначив, що відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_7, оскільки він має бажання виховувати свою дочку, має постійне місце проживання, стабільний дохід, не є залежним від алкогольних напоїв та наркотичних засобів, не має попереджень та стягнень з приводу невиконання ним своїх батьківських обов'язків, а також не має заборгованості по аліментам, які сплачує на користь матері дитини - ОСОБА_3 Позивач штучно провокує конфлікт між ним та дитиною, не допускає ОСОБА_3 до дитини. ОСОБА_3 без відома ОСОБА_1 влаштовувала йому побачення із дитиною та просила дочку ОСОБА_7 не казати бабусі про ці зустрічі. Вважає, що позивач присвоїла собі опікунство над дитиною і не бажає враховувати його переважне право батька перед іншими особами на участь у вихованні дитини. Просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 надала суду письмові заперечення проти позову, де зазначила, що позивач та ОСОБА_2 є її батьками. Через те, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 вона намагалася побудувати сімейні відносини з іншим чоловіком, батьки вигнали її з квартири, розташованій за адресою: АДРЕСА_3, в якій вона зареєстрована і яка на праві спільної сумісної власності належить їй та батькам, та позбавили її права на спілкування з дочкою ОСОБА_7. Вона не ухиляється від утримання своєї дитини, бажає виховувати свою дочку і неодноразово зверталася до позивача надати їй можливість бачитися з дочкою та приймати участь у її вихованні. Проте мати безпідставно відмовляє їй у цьому. Вона не вчиняла по відношенню до своєї дитини дій, які передбачені ч. ст. 164 СК України, і які б стали підставою для позбавлення її батьківських прав. Просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримувала свій позов, надала пояснення аналогічні його обґрунтуванню та пояснила, що ОСОБА_3 у 2007 році залишила свого чоловіка ОСОБА_5, бо він її бив, та переїхала проживати разом з дочкою ОСОБА_7 до них у квартиру за адресою: АДРЕСА_4. На той час дитині ще не було одного року. Періодично дочка знову уходила до ОСОБА_5, тижнями її не було вдома, а дитиною опікувалися вони з чоловіком. Вони з чоловіком записали дитину до дитячого садку, хоча заяву писали від імені ОСОБА_10, як від матері дитини. На той час ОСОБА_10 проживала з ними, але зловживала алкогольними напоями, гуляла та не займалась дитиною, через що вони зверталися до поліції із відповідними заявами. ОСОБА_9 у стані алкогольного сп'яніння приводили додому чужі люди, відкривали її ключами квартиру. В той час, коли дитина відвідувала дитячий садок, ОСОБА_9 ще приймала участь у вихованні дитини, водила її у дитячий садок, але вдома проживала не завжди, залишала дитину на декілька днів або тижнів, потім знову поверталася додому. З 2013 року ОСОБА_9 припинила проживати разом з ними та своєю дочкою, але інколи з'являлася у квартирі. Вона стала проживати із ОСОБА_8 і вони разом зловживали спиртними напоями. ОСОБА_3 матеріально дитину не забезпечувала, не придбавала для неї одяг, лише інколи, коли отримувала пенсію, давала дитині гроші для школи. Вона, позивач, та її чоловік ОСОБА_2 піклувалися про онуку, матеріально її забезпечували, виховували. Через те, що ОСОБА_3 приходила до дочки у стані алкогольного сп'яніння, онука не бажала спілкуватися із своєю матір'ю. Вони з чоловіком не перешкоджали ОСОБА_3 проживати разом з ними та дочкою в їх квартирі, навпроти не відпускали її з квартири, але вона вчиняла сварки і все одно уходила. В неї відсутні документи на підтвердження того, що дочка ОСОБА_11 зловживає алкогольними напоями.

Відповідач ОСОБА_5 також з 2007 року взагалі не цікавився дитиною, не відвідував свою дочку ОСОБА_7, хоча вони протягом 2007-2010 років запрошували його на день народження дитини. Один раз він приходив до них у стані алкогольного сп'яніння, але приходив не до дитини, а до ОСОБА_3. При ній ОСОБА_5 не спілкувався з дитиною і їй невідомо, чи бачився він з дитиною за її, позивача, відсутності. ОСОБА_5 ніколи не був у дитячому садку та у школі, не приймав участь у вихованні своєї дитини. Останній раз вона його бачила на день народження онуки, коли ОСОБА_6 виповнився один рік, а потім тільки в суді. Він ніколи не приходив до них, не просив дитину, щоб поспілкуватися з нею, подарунків не дарив, грошей на дитину не давав. Онука завжди була разом з нею та чоловіком і вони не перешкоджали ОСОБА_5 спілкуватися з дитиною. Їй не було відомо, що ОСОБА_3 зверталася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини, і не було відомо чи отримувала вона аліменти на дитину. У своєму первинному позові вона не ставила питання про позбавлення відповідача ОСОБА_5 батьківських прав, бо він, начебто, сплачував аліменти на утримання дитини, перераховуючи їх на користь матері дитини - дочки ОСОБА_11, але вона ці кошти не віддавала, а витрачала на свої потреби. Потім вона залучила батька дитини як відповідача і бажає позбавити його батьківських прав, оскільки він не приймав участь у вихованні дитини і дев'ять років не сплачував аліменти на утримання своєї дочки ОСОБА_7. Після рішення органу опіки та піклування про встановлення йому днів для спілкування з дитиною ОСОБА_5 до дочки ОСОБА_7 не приходив і не спілкувався з нею.

Коли вона зверталася до суду з позовом про позбавлення відповідачів батьківських прав, дочка ОСОБА_3 вела антиморальний спосіб життя, а про батька онуки вони взагалі не мали ніяких відомостей. Вона зверталася до органу опіки та піклування про призначення її опікуном малолітньої онуки ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 народила сина. З березня 2017 року вона проживає разом з ними у квартирі по АДРЕСА_8, спілкується із своєю дочкою ОСОБА_7, доглядає за новонародженим сином ОСОБА_12, добре поводиться, оплачує витрати на школу для ОСОБА_6. Не знає, чи позбавляти дочку ОСОБА_11 батьківських прав відносно її дочки ОСОБА_7, бо зараз між ними нормальні стосунки. Чи отримує зараз ОСОБА_3 аліменти від ОСОБА_5, їй невідомо. Вона чула, як ОСОБА_3 телефонував ОСОБА_5 та питав чи отримала вона аліменти і чому не переслала. В неї склалося враження, що ОСОБА_3 повертає йому отримані аліменти. Вона наполягає на позбавленні ОСОБА_5 батьківських прав.

Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримував, просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала та в судовому засіданні, яке відбулося 13 червня 2017 року, надала пояснення, аналогічні письмовим запереченням проти позову, та пояснила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 19 листопада 2005 року. Мають дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. До досягнення дочкою одного року вона проживали разом з чоловіком в його будинку по АДРЕСА_9. Потім вона разом з дочкою переїхала проживати до своїх батьків у квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_10. Проживала у цій квартирі разом з батьками та дочкою ОСОБА_7 до 2013 року. Вона півроку працювала на тепличному комбінаті, потім неофіційно працювала в магазині «Лагуна», один рік - в магазині «АТБ». З 2013 року вона стала проживати із ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_6, а дочка ОСОБА_7 проживала разом з її батьками - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Протягом 2013 - 2014 років вона брала дочку ОСОБА_7 на вихідні до себе, а в 2015 році вона дочку до себе більше не брала, щоб та не бачила сварки із ОСОБА_8 та вживання ними алкогольних напоїв. Дитина проживала разом з дідом та бабою, які її утримували. Вона також інколи поверталася проживати до батьків. ІНФОРМАЦІЯ_2 року вона народила сина ОСОБА_12, батьком якого є ОСОБА_8 , і повернулася проживати разом із сином до батьків. З 2007 року з ОСОБА_5, на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська, на її користь на утримання дочки ОСОБА_7 стягуються аліменти в розмірі 1/4 частки його доходів. На момент стягнення аліментів ОСОБА_5 не працював. На день народження дочки, коли їй виповнився один рік, він подарував дитячий велосипед. У 2007 році вона ще спілкувалася з ОСОБА_5, підтримувала з ним стосунки, приїздила до нього і він обіцяв допомагати матеріально. У 2007 році вона пред'явила виконавчий лист до виконання в Баглійський відділ виконавчої служби. Проте, ОСОБА_5, побивши її, змусив її написати заяву про відкликання виконавчого листа. Потім вона знову пред'явила лист для примусового виконання. ОСОБА_5 просив її забрати виконавчий лист поки він не знайде нормальної роботи, щоб в нього не накопичувалися борги. У 2009 році вона знову забрала виконавчий лист. З 2015 року з ОСОБА_5 почали стягувати аліменти на її користь на утримання дочки ОСОБА_7. Вона отримувала по 500-1000 грн. з урахуванням заборгованості. В цей період вона проживала разом із ОСОБА_8 і половину аліментів витрачала на себе, а половину на дитину. До 2013 року, поки дочка ОСОБА_7 була з нею, вона платила за школу, а потім заплатила можливо два рази по 200 грн. 04 травня 2016 року дала дитині 500 грн., купила футболку. Коли дитина була з нею на вихідні, вона її годувала, водила у парк та на пляж. З 2013 року по теперішній час у школі була два рази. Перестала ходити до школи, коли ОСОБА_6 перейшла у 5-й клас. В той час в суді вже була справа про позбавлення її батьківських прав і їй було соромно. Потім вона завагітніла, торгувала на ринку. Коли дочка ОСОБА_7 була маленькою, вона водила її на щеплення. Дитина раніше відвідувала заняття з петриківського розпису, з акробатики, за які оплачували дід та баба. Вона 5 разів водила дочку на заняття гімнастикою до комплексу «Русалка», за які вона сплачувала самостійно. Коли гроші були, вона давала їх дитині. ОСОБА_5 наказував їй, щоб вона аліменти своїм батьками не віддавала. Вона знаходилася у скрутному матеріальному становищі. Коли вона проживала з батьками, то купляла продукти, але спільного бюджету не було. Ніякого майна, крім одягу, ні собі, ні дитині вона не купляла. Вона тричі на вимогу ОСОБА_5 забирала виконавчий лист, а подавала знову через один-два роки, бо він добровільно допомогу не надавав. До 2015 року він ніде не працював.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні позов не визнав та в судовому засіданні, яке відбулося 10 липня 2017 року, надав пояснення, аналогічні письмовим запереченням проти позову, та пояснив, що разом з дочкою ОСОБА_7 він не проживає з квітня 2007 року. Він не спілкувався з позивачем та її представником з приводу зустрічей з дитиною, а всі питання щодо дитини вирішував з її матір'ю - ОСОБА_3 Він інколи спілкувався з дочкою. У 2012 -2013 роках ОСОБА_3 інколи приводила дочку до спортивного комплексу «Русалка», де він спілкувався з дитиною. ОСОБА_3 надала неправдиві пояснення про те, що вона протягом певних періодів не отримувала від нього аліменти на утримання дочки ОСОБА_7. У 2007 році з нього рішенням суду на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_7. До 2013 року аліменти з нього за виконавчим листом не стягувалися, але з 2007 по 2009 рік він, на прохання ОСОБА_3, з урахуванням свого матеріального стану, неодноразово давав їй гроші для дитини, багато разів переводив гроші по пошті. У 2013 році він дізнався, що з 2011 року Баглійським відділом ДВС відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа. До 2014 року аліменти він не платив, бо не працював. У травні 2015 року виконавчий лист надійшов за місцем його роботи, де він працює з грудня 2014 року. За його заявою з нього стягували аліменти в розмірі 50% заробітної плати, оскільки він знав про наявність заборгованості. В теперішній час він не має заборгованості по аліментам. Йому не було відомо з ким проживає дитина. Він не має судимостей, не перебуває на обліку у лікарів нарколога чи психіатра. Жорстко з дитиною не поводився та не експлуатував її. У травні 2016 році він звернувся до органу опіки та піклування з заявою про участь у вихованні дочки ОСОБА_7. Вважає, що відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав.

Також в судовому засіданні була опитана малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка пояснила, що вона не пам'ятає, коли вона спілкувалася з батьком, бо це було давно. Побачила батька вже в суді. Коли вона була у першому чи другому класі, вона займалася гімнастикою в спортивному комплексу «Русалка», але батька там не бачила. Мати не проживала з нею з 2013 року. Вона жила з бабусею та дідусем, а мати проживала з іншим чоловіком, подарунків їй не робила, одяг не купувала. В школу мати ходила тоді, коли вона навчалася у першому класі. Пам'ятає, що коли вона була маленькою, мати приходила п'яною. Коли мати перестала з ними проживати, вона спілкувалася з нею тільки по телефону. Бачилася з матір'ю, коли ходила до неї туди, де вона продавала картоплю. У деякі місці у 2016 році, коли вона вже навчалася у п'ятому класі, мати давала гроші на харчування. У березні 2017 року мати ОСОБА_3 повернулася проживати до них з бабусею та дідусем. Вона з нею спілкується. Мама народила братика ОСОБА_12 і вони всі разом гуляють. Вона бажає жити з бабусею та дідусем. Не бажає, щоб маму позбавляли батьківських прав, хоче щоб батьківських прав позбавили тільки батька.

Представник органу опіки та піклування - адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради в судове засідання не з'явився, від заступника начальника служби, завідувача сектору захисту прав дітей ОСОБА_13 надійшла письмова заява з клопотанням про розгляд справи за відсутності їх представника. Крім того, надійшов висновок від 12.10.2016 року про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_7.

Представник Органу опіки та піклування - адміністрації Південного району Кам'янської міської ради в судове засідання не з'явився. Від голови адміністрації Південного району ОСОБА_14 надійшла письмова заява з клопотанням про розгляд справи за відсутності їх представника. Також надійшов висновок адміністрації Південного району Кам'янської міської ради від 17.10.2016 року, в якому вирішення питання про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_5 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_7 залишено на розсуд суду.

Представник Дніпровського районного у м. Кам'янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився. До судового розгляду справи від начальника відділу ОСОБА_15 надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу за відсутності їх представника.

Відповідно до ч.2 ст. 158, ч.1 ст.169 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності представників третіх осіб.

Вислухавши позивача, відповідачів та малолітню ОСОБА_6, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_6 (дівоче прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_16 є дочкою позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 19), свідоцтвом про шлюб між ОСОБА_17 та ОСОБА_5 (а.с. 17).

З 19 листопада 2005 року по 20 листопада 2007 року відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про розірвання шлюб (а.с. 17,18).

Вони мають малолітню дочку ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 11).

Після розірвання шлюбу між відповідачами малолітня ОСОБА_6 залишилася на вихованні та утриманні матері ОСОБА_3

Згідно довідки про склад сім'ї (а.с. 20), малолітня ОСОБА_6 зареєстрована за адресою : АДРЕСА_11. В цій же квартирі зареєстровані бабуся та дідусь дитини: ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також мати дитини - ОСОБА_3

Як зазначено в акті про непроживання від 18 травня 2016 року (а.с. 21), відповідач ОСОБА_3 не проживала у квартирі по АДРЕСА_12 з 2013 року.

Те, що ОСОБА_3 не проживала разом із своєю дочкою ОСОБА_7 з 2013 року по день складення акту, підтвердила в судовому засіданні малолітня ОСОБА_6 і не заперечувала сама відповідач.

З приводу невиконання відповідачем ОСОБА_3 своїх батьківських обов'язків відносно малолітньої дочки ОСОБА_7 її батько ОСОБА_2 25 березня 2016 року звертався із заявою до Дніпровського ВП Кам'янського ВП, під час розгляду якої з ОСОБА_3 було проведено профілактичну бесіду про недопустимість в подальшому ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, що підтверджується висновком ЖЄОЗПВКП № 2500 від 25.03.2016 року (а.с. 26).

Згідно характеристики ОСОБА_6, що надана в.о. директора загальноосвітньої школи № 25 м. Дніпродзержинська (а.с. 29), з першого по четвертий клас навчання вихованням дитини займаються бабуся ОСОБА_1 та дідусь ОСОБА_2, які відвідують батьківські збори, забезпечують ОСОБА_6 матеріально, батько дитини до школи жодного разу не приходив, не цікавився навчанням дитини, мама була у школі тільки у першому класі, тобто батьки не приділяють належної уваги дитині, нехтують вихованням.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року відповідач ОСОБА_3 народила сина та разом з ним у березні 2017 року повернулася проживати до своїх батьків та малолітньої дочки ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_7, де проживає по теперішній час, спілкується із своєю дочкою ОСОБА_7, приймає участь в її вихованні, вони разом гуляють з новонародженим сином.

Опитана в судовому засіданні малолітня ОСОБА_6 пояснила, що не бажає, щоб її матір ОСОБА_3 позбавляли батьківських прав.

Позивач ОСОБА_1 також підтвердила, що з березня 2017 року дочка ОСОБА_11 постійно проживає разом з ними та своєю дочкою ОСОБА_7, спілкується з дитиною, доглядає за новонародженим сином ОСОБА_12, добре поводиться, оплачує витрати на школу для ОСОБА_6, тому вона не знає, чи позбавляти дочку ОСОБА_11 батьківських прав відносно її дочки ОСОБА_7, бо зараз між ними нормальні стосунки.

Як зазначено, у Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належним умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України мати або батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У п. 18 постанови від 30.03.2007 року № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім

заходом, і суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих

прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що на день ухвалення рішення, відповідач ОСОБА_3 тивалий час проживає разом із своєю малолітньою дочкою ОСОБА_7, приймає участь у її вихованні, виконує свої батьківські обов'язки, а також небажання дитини позбавити матір батьківських прав та сумніви позивача щодо застосування такого крайнього заходу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав.

Що стосується відповідача ОСОБА_5, то судом встановлено, що він дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї малолітньої дочки ОСОБА_7, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, тобто свідомо нехтує своїми обов'язками.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 підтвердив, що він не проживає разом із дитиною з 2007 року, і з того часу не часто спілкувався з нею, Бачив дитину за дев'ять років декілька разів. Йому навіть невідомо з ким і де проживала дитина з 2013 року по 2017 рік. На його думку, сплата ним аліментів на користь відповідача ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_7, є достатнім для того, щоб вважати його таким, що належно виконує свої батьківські обов'язки.

При цьому, йому навіть не було відомо, чи витрачалися аліменти на потреби дитини.

Із заявою про визначення порядку побачень з малолітньою дочкою ОСОБА_7 він звернувся до адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради лише у травні 2016 року, вказавши про те, що він не знайшов порозуміння з матір'ю дитини ОСОБА_3 щодо його участі у вихованні дочки (а.с. 105).

Проте, судом встановлено, що на той час малолітня ОСОБА_6 з 2013 року проживала разом з бабусею та дідусем, а мати дитини не мешкала із дитиною, не піклувалася про неї, про що батьку дитини взагалі не було відомо.

Навіть після визначення ОСОБА_5 порядку побачення з малолітньою дочкою ОСОБА_7, він жодного разу не намагався зустрітися із дитиною, що підтвердили в судовому засіданні позивач та малолітня ОСОБА_6, яка бажає, щоб батька позбавили батьківських прав.

Не зважаючи на те, що судом встановлений факт ухилення відповідача ОСОБА_5 від своїх батьківських обов'язків, суд вважає за необхідне відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно його малолітньої дочки ОСОБА_7, оскільки статтею 165 СК України встановлено, що з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З урахуванням того, що суд прийшов до висновку про недоцільність позбавлення матері дитини - відповідача ОСОБА_3 батьківських прав, то саме їй, як законному представнику малолітньої дитини, надано право на звернення до суду з позовом про позбавлення батька дитини - відповідача ОСОБА_5 батьківських прав. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову щодо позбавлення батьківський прав матері дитини ОСОБА_3, позивач, яка є бабусею малолітньої ОСОБА_6, не може бути призначена опікуном дитини і не має права ставити питання про позбавлення батьківських відносно батька дитини, навіть при доведеності його ухилення від виконання батьківських обов'язків. З таким позовом до суду може звернутися законний представник - мати дитини.

Вказане вище узгоджується із роз'ясненнями, що надані у постанові від 30.03.2007 року № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав».

З урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав відносно дитини відповідача у справі ОСОБА_5

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення відповідачів батьківських прав, то позовні вимоги про стягнення з відповідачів аліментів на користь майбутнього опікуна на утримання дитини та про призначення позивача опікуном малолітньої онуки ОСОБА_6, також не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи: Орган опіки та піклування - адміністрація Дніпровського району Кам'янської міської ради, Орган опіки та піклування - адміністрація Південного району Кам'янської міської ради, Дніпровський районний в м. Кам'янське відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, про позбавлення батьківських прав.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів після проголошення (отримання) рішення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Г.А. Байбара.