Провадження № 2/127/5312/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2017

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Романюк Л.Ф.,

при секретарі:ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.

Позовна заява мотивована тим, що шлюб між сторонами розірвано 22 лютого 2006р. Від шлюбу мають спільних дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2015 року змінено розмір аліментів та стягнуто з відповідача на кожну дитину ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу на кожну дитину але не менше 30 % встановленого прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття.

ОСОБА_6 навчається на платній основі в Вінницькому національному медичному університеті імені ОСОБА_7 на факультеті фармація та згідно Договору 768ф від 06 серпня 2016р. оплата за семестр навчання складає 10700 грн..

Позивачем з моменту укладання Договору було сплачено за навчання 32100 грн., а тому вона просить суд стягнути з відповідача 50 % вказаних додаткових витрат , що складає 16050 грн.

В судове засідання позивачка не зявилась, однак надала суду заяву в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала, за обставин, викладених в позовній заяві, просила суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, поштовими повідомленнями.

Враховуючи вимоги ст. ст. 158, 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Матеріалами справи встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано 22.02.2006 року згідно рішення Ленінського районного суду м.Вінниці від 30.08.2005 року (а.с. 4).

Від спільного подружнього життя сторони мають дітей: ОСОБА_4 22грудня ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5,6).

Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2015 року змінено розмір аліментів та стягнуто з відповідача на кожну дитину ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу на кожну дитину але не менше 30 % встановленого прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття (а.с.3).

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно довідки № 248 від 29.08.2017 року ОСОБА_4 є студенткою ІІ курсу факультету фармація Вінницького національному медичному університеті імені ОСОБА_7, денна форма навчання, термін навчання з 01.09.2016 року по 01.07.2021 року (а.с.13).

Згідно Договору про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою 768ф від 06 серпня 2016р. оплата за семестр навчання ОСОБА_4 складає 10700 грн.(а.с.10,11).

На даний час позивачем сплачено за три семестри навчання дочки, що складає 32 100 грн., що підтверджується відповідними квитанціями, які містяться в матеріалах справи (а.с.12).

Згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позивачем було витрачено 32 100 грн. на навчання дочки. Тому половину даної суми слід стягнути з відповідача, оскільки батьки мають рівні права та обов'язки щодо утримання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього кодексу.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, знайшли частково своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 84, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави 640 грн. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141,185СК України, ст.ст. 10, 57, 60, 88, 84, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 16050 (сто шістдесят тисяч пятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може буди оскаржено позивачем протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: