АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1827/17 Справа № 176/1788/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Бараннік О.П.
Категорія 57
23 березня 2017 року
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2017 рік березень 23 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Бараннік О.П.,

суддів - Пономарь З.М., Посунся Н.Є.,

при секретарі - Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про захист прав споживача та визнання пунктів кредитного договору недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та визнання пунктів кредитного договору недійсними, посилаючись на те, що 18 лютого 2008 року між ним та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» /далі по тексту ПАТ КБ «Приватбанк»/ укладено договір про іпотечний кредит № DNJ0GI0 та договір поруки № DNJ0GI0, укладений між вказаним банком і ОСОБА_4.

14 серпня 2008 року укладена додаткова угода, якою була змінена валюта кредитування і позивач повинен повернути банку до 18.11.2014 року суму у розмірі 23 510.88 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 1.17% на місяць на суму залишку заборгованості, а також щомісячну винагороду за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів.

Позивач вважає, що пункти 4.2 та 5.3 додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № DNJ0GI0 від 18.02.2008 року не відповідають вимогам закону і підлягають визнанню їх недійсними з тих підстав, що згідно цих пунктів він повинен сплачувати додаткові суми за обслуговування кредиту, оскільки за резервування ресурсів за пунктом 4.2 споживач повинен сплачувати щомісячно винагороду у розмірі зазначеному у пункті 8.1 договору, яка становить 3 відсотки річних від суми зарезервованих ресурсів, а за пунктом 5.3 договору встановлений штраф за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів у розмірі 250 гривень плюс 5% від суми позову.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що за рішенням Конституційного суду України по справі про захист прав споживачів кредитних послуг № 15-рп/2011 від 10.11.2011 року споживачу, як правило, обєктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого субєкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору, що здійснюється через встановлення особливого порядку укладання цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору, позивач вимушений був звернутись з даним позовом до суду.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним пункт 4.2 додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № DNJ0GI0 від 18.02.2008 року, яка була укладена року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» 14.08.2008 року.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, яке винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права, на недоведеність обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків обставинам справи, просило рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_5 відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку обґрунтовано, згідно з процесуальним і матеріальним законом постановив рішення про визнання недійсним пункту 4.2 додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № DNJ0GI0 від 18.02.2008 року, яка була укладена року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» 14.08.2008 року.

Доводи ПАТ КБ «Приватбанк» про те, що укладаючи кредитний договір сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобовязання виконувати його належним чином, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 25 вересня 2013 року по справі № 6-80цс13, і яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, за положеннями частини 5 статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнано недійсним, вважається таким з моменту укладання договору.

Положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, є несправедливими, і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними.

Оскільки відповідно до пункту 28 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, не можуть бути підставою для скасування рішення суду і доводи ПАТ КБ «Приватбанк» про пропуск позивачем строку позовної давності.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає виторгам закону.

Суд не допустив порушень матеріального та процесуального права, які могли б тягнути за собою скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути принесена касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :