Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 336/2910/16-ц Головуючий у 1-й інстанції:Дацюк О.І.
Провадження № 22-ц/778/1751/17 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

Бєлки В.Ю.,

За участю секретаря: Бєлової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року представник ТОВ «Кредитні ініціативи» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову представник ТОВ «Кредитні ініціативи» посилався на те, що 30.09.2009 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір факторингу, за умовами якого Банк відступив фактору свої права вимоги за кредитними договорами, укладеними з боржниками, внаслідок чого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 21.12.2007 року № SME0007071, позичальником за яким є ОСОБА_3

21.12.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 укладено рамкову угоду № SMERS00471, за якою відкрито кредитну лінію та транш. 21.12.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання траншу № SME0007071.

Банк свої вимоги за договором від 21.12.2007 року виконав, надавши ОСОБА_3 кредит в сумі 60 000 доларів США, натомість внаслідок порушення відповідачем своїх зобов'язань станом на 29.02.2016 року існує заборгованість в сумі 2 649 220,96 грн., з яких: за кредитом - 1 353 151,78 грн., за відсотками - 1 296 069,18 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № SMERS00471/1, за яким відповідачі передали Банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд звернути стягнення на квартиру загальною площею 50,59 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № SME0007071 від 21.12.2007 року, яка станом на 29.02.2016 року складає: за кредитом - 1 353 151,78 грн., по відсоткам - 1 296 069,18 грн., шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2016 року в задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ТОВ «Кредитні ініціативи» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21.12.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено рамкову угоду № SMERS00471, відповідно до якої кредитор на умовах цієї угоди та договорів про відкриття кредитної лінії, договорів про надання траншу, договорів про надання овердрафту, договорів про відкриття акредитиву, договорів про надання гарантій надає клієнтову кредитні продукти у межах строку, що становить 180 місяців з дати укладення цієї угоди та в загальному розмірі, що визначений п. 1.2 цієї угоди, та на умовах, передбачених ст. 2 цієї угоди.

Пунктом 1.2 рамкової угоди встановлено, що загальний розмір кредитних продуктів за договорами (угодами) в межах цієї угоди не повинен перевищувати 100 000 доларів США (а.с. 3-4).

21.12.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання траншу № SME0007071, відповідно до якого кредитор у порядку та згідно умов рамкової угоди № SMERS00471 від 21.12.2007 року та цього договору надає позичальнику кредит в сумі 60 000 доларів США на строк 48 місяців зі сплатою процентів в розмірі 13,5 % річних, а позичальник зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти та комісії за кредитом у встановлений цим договором строк та виконати інші зобов'язання за цим договором в повному обсязі (а.с. 5-7, 8).

Відповідно до меморіального валютного ордеру № 21551 від 21.12.2007 року ОСОБА_3 було перераховано 60 000 доларів США (а.с. 9).

21.12.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений договір іпотеки № SMERS00471/1, відповідно до якого ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передали ЗАТ «Альфа-Банк» у забезпечення виконання рамкової угоди та договору про надання траншу від 21.12.2007 року в іпотеку квартиру загальною площею 50,59 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 6.2 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя (а.с. 12-15).

30.09.2009 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до якого фактор - ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов'язався передати клієнту - ПАТ «Альфа-Банк» грошові кошти, а клієнт зобов'язується відступити фактору свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору (а.с. 27-30).

Відповідно витягу з додатку № 1 до договору факторингу від 30.09.2009 року у переліку кредитних договорів зазначено кредитний договір № SME0007071 від 21.12.2007 року, ПІБ позичальника - ОСОБА_3 (а.с. 31).

25 лютого 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір передачі прав за договором іпотеки № SMERS00471/1, посвідченим 21.12.2007 року, за умовами якого цедент передає, а цесіонарій приймає всі права за договором іпотеки № SMERS00471/1, що укладений між цедентом та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 32, 33, 34).

Крім того, судом встановлено, що 23.04.2016 року за заявою ТОВ «Кредитні ініціативи» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, що виникла в наслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 01 травня 2013 року по 29 лютого 2016 року, а саме: заборгованість за кредитом - 1 353 151,78 грн., за відсотками за користування кредитом - 1 296 069,18 грн. Загальна сума заборгованості становить 2 649 220,96 грн. (а.с. 131).

Постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області від 19 липня 2016 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Чуловського В.А. про звернення стягнення на квартиру загальною площею 50,59 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, для задоволення вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» в розмірі 2 649 220,96 грн. (а.с. 132а).

Позивачем надано довідку розрахунок заборгованості за договором про надання траншу № SME0007071 від 21.12.2007 року, відповідно до якої станом на 30.09.2009р. заборгованість ОСОБА_3 відповідно до умов договору про надання траншу № SME0007071 від 21.12.2007 року з урахуванням плати за користування кредитом складала 55 598,20 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 445 341,58 грн., в тому числі:

- сума кредиту - 50 015,98 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 400 628,00 грн.;

- сума відсотків - 5 582,22 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 44 713,58 грн.

В період з 30.09.2009р. по 29.02.2016р. в рахунок погашення заборгованості за договором про надання траншу № SME0007071 від 21.12.2007 року сплачено 12 677,00 грн.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_3 перед ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитом згідно договору про надання траншу № SME0007071 від 21.12.2007 року станом на 29.02.2016р. складає 97 922,04 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 2 649 220,96 грн., а саме:

- за кредитом - 50 015,98 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1 353 151,78 грн.;

- по відсотках - 47 906,06 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1 296 069,18 грн. (а.с. 24).

Звертаючись до суду з позовом, представник ТОВ «Кредитні ініціативи» посилався на те, що ОСОБА_3 зобов'язання по поверненню кредитних коштів, процентів не виконуються в добровільному порядку, за ОСОБА_3 рахується заборгованість у сукупному розмірі 2 649 220,96 грн., що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, як передбачено умовами договору іпотеки.

Відмовляючи ТОВ «Кредитні ініціативи» в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив, у тому числі, із того, що на підтвердження вищевказаного розміру заборгованості ОСОБА_3 по договору позивачем не надано належних та допустимих доказів.

Колегія погоджується з вказаним висновком суду з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з цих положень закону, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до роз'яснень п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, …

До позовної заяви ТОВ «Кредитні ініціативи» було додано тільки вказану вище довідку про наявну станом на 29.02.2016р. заборгованість за кредитом згідно договору про надання траншу № SME0007071 від 21.12.2007 року, з якої не можливо встановити правильність нарахування заборгованості за вказаним договором як по кредиту, так і по відсоткам.

Доведеність наявної суми заборгованості за договором є обов'язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір.

Таким чином, доводи ТОВ «Кредитні ініціативи» про наявність у відповідача ОСОБА_3 станом на 29.02.2016р. заборгованості у сукупному розмірі 2 649 220,96 грн., для погашення якої необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, не підтверджені належними та допустимими доказами. Надана Банком довідка не може бути підтвердженням наявності заборгованості у розмірах, заявлених позивачем. ТОВ «Кредитні ініціативи» не надано повного (детального) розрахунку до заявленого позову з зазначенням періодів виникнення заборгованості, сум, які вносилися позичальником на погашення кредитних зобов'язань з відхиленням від графіку погашення кредиту тощо. З огляду на викладене, позивач не довів загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають до стягнення.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку щодо не доведення Банком розміру заборгованості за кредитом згідно договору про надання траншу № SME0007071 від 21.12.2007 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем були надані докази наявності у ОСОБА_3 кредитної заборгованості, яка не погашається позичальником в добровільному порядку, колегія суддів вважає безпідставними, так як розмір наявної заборгованості по кредиту позивачем не підтверджений належними та допустимими доказами, як того вимагає ст. 60 ЦПК України.

Разом із тим, доводи апеляційної скарги ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо неправильності висновків суду про відмову в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з наявністю виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на цей же предмет іпотеки, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Суд першої інстанції виходив, крім іншого, із того, що наявність виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на квартиру, яка є предметом іпотеки, виключає можливість звернення стягнення на цю ж квартиру за рішенням суду.

Проте, погодитися із таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Виконавчий напис - це розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов'язання боржника.

При вчиненні виконавчих написів нотаріуси керуються нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року зі змінами, Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативними актами.

Матеріали справи не містять доказів, що державним виконавцем виконано звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса.

Здійснення особою свого права на судовий захист не може ставитись у залежність від використання нею інших засобів правового захисту, до яких відноситься, зокрема, захист цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Звернення стягнення на заставлене майно шляхом вчинення виконавчих написів не перешкоджає позивачу звернутися з позовними вимогами про захист свого права в судовому порядку, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки з тих підстав, що вже є виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на цей же предмет іпотеки, є помилковим.

Також колегія не погоджується з висновком суду, що порука ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як майнових поручителів, припинилась на підставі ст. 559 ч. 4 ЦК України.

Застава (іпотека) і порука є різними видами забезпечення зобов'язань, тому норми, які регулюють поруку (статті 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Крім того, суд при ухваленні рішення послався на те, що предмет іпотеки за своїми характеристиками - загальною площею, не відповідає опису, зазначеному у правовстановлюючому документі. Так, відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 16552 від 09.11.2004 року загальна площа квартири за адресою: АДРЕСА_1, становить 49,95 кв.м., в тому числі, житлова площа - 27,9 кв.м. (а.с. 16). Натомість за договором іпотеки предметом іпотеки є квартира загальною площею 50,59 кв.м.

Проте, колегія наголошує, що згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно ОП ЗМБТІ від 05.12.2007 року, загальна площа квартири за адресою: АДРЕСА_1, становить 50,59 кв.м., в тому числі, житлова площа - 27,0 кв.м. (а.с. 17), тобто, загальна площа квартири, яка зазначена у вказаному витязі співпадає із площею, зазначеною у договорі іпотеки.

Однак, вищевказане на правильність висновків суду по суті спору, а саме - відмови в задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог, не впливає.

Крім того, у разі відмови ТОВ «Кредитні ініціативи» у задоволенні їх апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, ТОВ «Кредитні ініціативи» не має права на компенсацію судових витрат, понесених при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відхилити.

Заочне рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2016 року у цій справізалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: