Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 417/2818/16-ц
Провадження № 22ц/782/263/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Коротенка Є.В.,

суддів: Коновалової В.А., Луганської В.М.,

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Марківського районного суду Луганської області від 10 березня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Харківської філії до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 10.03.2017 року позовні вимоги ПАТ «Укртелеком» в особі Харківської філії до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості були задоволені частково. Суд вирішив:

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укртелеком» в особі Харківської філії заборгованість за договором оренди нерухомого майна № 448107 9 від 10.01.2012 року у сумі 41876 грн. 49 коп., яка складається з наступного: 41145 грн. 26 коп. орендна плата; 270 грн. 86 коп. пеня; 402 грн. 31 коп. інфляційних витрат, та 58 грн. 06 коп. 3 % річних.;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укртелеком» в особі Харківської філії судовий збір в розмірі 967 грн. 78 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, звернувся з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укртелеком» в особі Харківської філії відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із положеннями ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 10.01.2012 між ПАТ «Укртелеком» (орендодавець) та відповідачкою (орендар) було укладено Договір № 448107-9 оренди нерухомого майна, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар бере у строкове платне користування частину приміщення, розташованого по вул.Леніна, 25 смт. Марківка Луганської області, загальною площею 30 кв. м. Договір було укладено на період з 10.01.2012 року до 01.01.2015 року (том 1, а.с.10-13).

Додатковою угодою від 06.09.2013 року до Договору № 448107-9 оренди нерухомого майна з 01.10.2013 року було встановлено розмір щомісячної орендної плати за орендоване приміщення 964 грн. 02 коп.(а.с.17).

10.01.2012 на виконання умов договору ПАТ «Укртелеком» було передано в користування ОСОБА_3 частину приміщення, розташованого по вул.Леніна, 25 смт. Марківка Луганської області, загальною площею 30 кв. м., про що було складено відповідний акт приймання-передачі (том 1, а.с.14).

Разом із тим, судом встановлено, що повернуто орендоване приміщення із користування ОСОБА_3 орендодавцю (ПАТ «Укртелеком») було лише 25 квітня 2016 року, що зафіксовано актом передачі-приймання (том 1, а.с.18).

При цьому жодних доказів того, що відповідач вчиняла будь-які дії, чи вживала якихось заходів з метою своєчасного повернення орендованого приміщення, як то передбачено п.2.1 Договору оренди, суду не надано, як і не надано доказів того, що сторони заперечували проти продовження дії вказаного Договору.

Відповідно до ст.764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

При таких обставинах суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що договір оренди нерухомого майна № 448107-9 від 10.01.2012, що був укладений сторонами до 01.01.2015 року вважається поновленим на той же строк, оскільки суду не надано доказів того, що наймодавець заперечував проти продовження дії договору, а наймач при цьому продовжував фактичне користування орендованим приміщенням, у звязку з чим передача арендованого приміщення із користування орендаря відбулася лише 25.04.2016 року (том 1, а.с.18).

Тобто встановлено, що відповідач фактично користувався обєктом оренди по 25.04.2016 року та зобовязаний оплатити позивачу весь час фактичного користування обєктом оренди по 25.04.2016 року включно.

Крім того, судом встановлено, що відповідач припинила сплачувати грошові кошти за користування обєктом оренди навіть задовго до дати закінчення дії договору, яка передбачена п. 12.1 договору.

Зокрема, відповідно до п. 12.1 Договору останній діє до 01.01.2015 року.

При цьому відповідач почала порушувати строки оплати за користування обєктом оренди з січня 2013 року, не повністю оплатила заборгованість за жовтень 2013 року, листопад 2013 року, лютий 2014 року та взагалі припинила оплачувати за користування обєктом оренди з березня 2014 року.

Крім того, договір не розривався судом, жодна зі сторін до 25.04.2016 року не заявила про припинення договору, відповідач продовжив користуватись обєктом оренди, позивач не заперечував проти користування відповідачем обєктом оренди.

При таких обставинах дійшов обгрунтованого висновку, що відповідач має оплатити орендну плату за весь час фактичного користування обєктом оренди, тобто до 25.04.2016 року.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що розрахунок заборгованості, що міститься в рішенні Марківського районного суду Луганської області від 10 березня 2017 року (з урахуванням пені, інфляційних втрат та 3 % річних) є таким, що відповідає матеріалам справи, складений з урахуванням положень ч.2 ст.613 ЦК України, апелянтом він фактично не заперечується, інших розрахунків суду надано не було.

Також колегія суддів зауважує, що ПАТ «Укртелеком» рішенням Марківського районного суду Луганської області від 10.03.2017 року в апеляційному порядку не оскаржувало.

Посилання ж відповідача на те, що договір вона уклала з Луганською філією ПАТ «Укртелеком», а з позовом до неї від імені ПАТ «Укртелеком» звернулась Харківська філія, не може бути прийняте до уваги, оскільки позивачем у справі є юридична особа - ПАТ «Укртелеком», а філії в даному випадку лише здійснюють його представництво.

Крім того, у відповідності до наказів ПАТ «Укртелеком» № 544 від 16.10.2014 року та № 674 від 01.12.2014 року Харківській філії ПАТ «Укртелеком» функціонально перепідпорядковані структурні підрозділи Луганської філії ПАТ «Укртелеком» (том 2, а.с.120-124).

Також є безпідставним посилання відповідача на факт проведення антитерористичної операції, оскільки обєкт оренди та відповідач знаходяться в смт. Марківка Луганської області, що є і була територією підконтрольною Україні. Крім того на території смт. Марківка ніколи не проводились бойові дії. Відтак немає жодних обставин, які заважали б відповідачу або оплатити користування обєктом оренди, або повернути позивачу обєкт оренди.

Також у матеріалах справи відсутні будь-які документи (зокрема, сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні») про наявність форс-мажорних обставин для відповідача за вказаний період на вказаній території по виконанню вказаного договору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, будь-яких належних доказів на підтвердження своїх доводів апелянт суду не надав, тому судом першої інстанції постановлене правильне по суті і справедливе рішення.

Також судом судові витрати розподілені у повній відповідності до положень ст.88 ЦПК України.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст.304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 314-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 10 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: