АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто»» - про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року, посилаючись на невідповідність його вимогам матеріального та процесуального законів.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення неустойки з ухваленням в цій частині нового рішення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що між сторонами 08 червня 2016 року був укладений договір Фінансового лізингу № 004615, відповідно до умов якого лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу - автомобіль у власність та передати його у користування лізингоодержувачу на умовах, передбачених договором.

Відповідно додатків №1,2 до договору вартість автомобіля становить 15983,98 доларів США.

Позивачем на виконання умов договору лізингу сплачено адміністративний платіж 41000,00 грн., який сплачується за організацію та ведення Договору протягом терміну його дії, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату.

15 червня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» із заявою про розірвання договору і повернення коштів, за розглядом якої договір було розірвано з 15 червня 2016 року, а у поверненні сплаченого адміністративного платежу відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення адміністративного платежу, районний суд, керуючись вимогами ст.. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», враховуючи умови Договору фінансового лізингу прийшов до правильного висновку про несправедливість умов останнього (помилково вказано про їх нікчемність) із врахуванням слідуючого.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до п. 3.4.3 договору фінансового лізингу лізингоодержувач має право відмовитись або розірвати договір у передбачених даним договором або чинним законодавством випадках.

Позивач вказував на те, що перед укладанням договору менеджер запевнив його про наявність автомобілю за заявленою ціною 169300,00 грн., запропонував сплатити авансовий платіж 41000,00 грн., після чого почав квапити із укладенням Договору, не надавши позивачеві можливості його прочитати. Перечитавши вдома Договір, позивач виявив іншу вартість автомобіля та прихований «адміністративний платіж», який визначався як авансовий перший платіж.

З таких підстав, звернувшись до відповідача з письмовою вимогою про розірвання Договору, отримав відповідь, що Договір розірвано, але з відмовою про повернення коштів з посиланням на п. 12.1 ст. 12 Договору.

Згідно з п. 12.1 ст. 12 Договору лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п. 1.7. та п. 4.1, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням. В такому випадку поверненню підлягає 60 % від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець отримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Пунктом 3 ч. 3 вказаної статті Закону передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору;

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення за Договором фінансового лізингу адміністративного платежу, районний суд врахувавши вимоги п.12.1 Договору, - вірно вважав, що в силу ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», умови цього пункту договору є несправедливими.

Враховуючи той факт, що договір укладено в офісі філії, - районний суд дійшов помилкового висновку, що спірний договір було укладено поза торгівельними або офісними приміщеннями, посилаючись при цьому на те, що юридичною адресою відповідача є м. Київ, а договір було укладено в м. Дніпродзержинськ.

А тому, рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування мотивів задоволення позовних вимог.

Разом з тим, суд дійшов помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин ст.. 12 ЗУ «Про захист прав споживачів» та невірно стягнув суму неустойки в розмірі 30340,00 грн.., оскільки дана норма стосується прав споживача в разі укладення договору поза торговельним або офісним приміщенням. В даному ж випадку, договір укладено в офісі філії, що не заперечувалось позивачем, а навпаки, зазначено останнім в його позовній заяві.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про незаконність рішення в частині стягнення на користь позивача неустойки, оскільки положення ст.. 12 ЗУ «Про захист прав споживачів» на вказані правовідносини не розповсюджується, а тому вказані вимоги не підлягають задоволенню.

Усі доводи апеляційної скарги перевірені та визнані такими, що правильності висновків районного суду в частині стягнення на користь позивача адміністративного платежу не спростовують, а тому з наведених вище підстав не можуть бути підставою для скасування рішення в зазначеній частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального законів. В частині стягнення на користь позивача неустойки, - апеляційний суд вважає за необхідне рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні в цій частині вимог.

Керуючись ст.ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення неустойки.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто»» - про стягнення неустойки відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Змінити правове обґрунтування мотивів в частині задоволення позовних вимог.

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_3