КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/84/17
Провадження №2/319/144/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року смт.Більмак

Куйбишевський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Валігурського Г.Ю.,

при секретарі судового засідання Шипко А.В.,

за відсутності осіб, що приймають участь у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Куйбишевського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

03 червня 2016 року померла її мати ОСОБА_3.

Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема ? частина житлового будинку №54 з надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Польовій у смт Більмак Запорізької області (далі за текстом житловий будинок).

За життя мати оформила заповіт, яким належну їй частину житлового будинку заповідала позивачу.

Непрацездатні батьки померлої відмовились від спадщини на користь позивача.

Спірний житловий будинок, відповідно до свідоцтва про право власності від 22.04.1991 належить батьку позивача, але набутий у власність батьками в період перебування у шлюбі, а тому є спільним майном подружжя.

Після звернення позивача до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв'язку з не наданням правовстановлюючих документів на житловий будинок.

У зв'язку з цим, ОСОБА_1 звернулась до суду для визнання права власності на ? частину житлового будинку, яка залишилось після смерті її матері, в порядку спадкування за заповітом.

В судове засідання ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_4 не з'явилися, подавши до суду заяви, в яких просять суд розглянути справу без їх участі, підтримують заявлені позовні вимоги, просять позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, надав письмову заяву, в якій повідомив про визнання позову в повному обсязі, обставини зазначені у позові підтвердив, просить розглянути справу без його участі.

У відповідності до вимог частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно п.п. 2, 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; справедливість, добросовісність та розумність.

За ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_5 (відповідач) та Баланюк (прізвище після укладення шлюбу - ОСОБА_5) ОСОБА_6 29 січня 1981 року уклали шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖС №464022 виданого Куйбишевським райвідділом РАГС Запорізької області 29.01.1981.

Позивач є дочкою відповідача та померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження ІІ-ЖС №416324 виданим 08 грудня 1981 року.

Під час шлюбу відповідачем набуто у власність житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами за №54 по вул. Польовій у смт Куйбишеве (на даний час смт Більмак) Запорізької області, що підтверджується Свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, виданим 22.04.1991 виконавчим комітетом Куйбишевської селищної ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Отже, права і обов'язки щодо спірного майна виникають в момент його придбання, тому правовий режим спірного жилого будинку, набутого у власність в 1991 році, і правовідносини між подружжям з приводу цього будинку регулюються нормативно-правовими актами, які діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцеві положення Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ч. 1 ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічні норми містяться і в статтях 60, 63, 70 СК України, частині третій статті 368, частині другій статті 372 ЦК України.

Враховуючи наведені норми права житловий будинок належав ОСОБА_2 та його дружині ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності з рівними частками.

ОСОБА_3 тридцятого січня 2003 року уклала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Куйбишевського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7, згідно якого належну їй на праві власності частину житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель заповіла дочці позивачу у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР, норми якого діяли на час укладення заповіту, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

ОСОБА_3 померла 03 червня 2004 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть 1-ЖС №286962 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області 03.06.2004.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу).

За правилами визначеними ч. 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 та ч. 1 ст. 1270 ЦК України

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (у редакції що діяла на час відкриття спадщини та подання заяви про прийняття спадщини).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно спадкової справи №221/2014 із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулись лише позивач ОСОБА_1

Згідно довідки №0331 від 11.01.2017 виданою виконкомом Більмацької селищної ради Більмацького району Запорізької області разом з померлою проживали її чоловік ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

В абзаці 4 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Матеріали спадкової справи свідчать, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які є непрацездатними батьками померлої, відмовились від спадкового майна на користь позивача, що підтверджується їх заявами від 15.06.2004, засвідченими секретарем виконавчого комітету Комиш-Зорянської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області.

Інші особи, які мали право на обовязкову частку у спадщині на момент її відкриття, відсутні.

За правилами ст.ст. 1216-1218 ЦК України, норми якого діяли на час відкриття спадщини, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» висловлено правову позицію згідно якої, у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК) (435-15). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для

оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

З урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку про те, що позивач на законних підставах прийняла спадщину після померлої матері ОСОБА_3, а саме частку житлового будинку, який був спільною сумісною власністю померлої ОСОБА_3 та відповідача чоловіка померлої ОСОБА_2

Однак, ОСОБА_3 за життя не вчинила дій щодо визначення її частки, не отримала правовстановлюючий документ на частку у спільному житловому будинку, не зареєструвавши право власності на нерухоме майно, хоча фактично була його власником, створила спадкоємцю умови, за яких він не може отримати свідоцтво про право на спадщину на ? частину житлового будинку, що підтверджується постановою від 18.01.2017 про відмову у вчиненні нотаріальних дій, винесеною державним нотаріусом Розівської державної нотаріальної контори в порядку заміщення державного нотаріуса Більмацької державної нотаріальної контори.

У цивільному законодавстві не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах набув, володів та користувався цим майном, але в силу певних причин не встиг за життя здійснити визначення частки у спільному майні, отримати правовстановлюючий документ та зареєструвати своє право власності.

Судом встановлено, що позивач із заявою про відмову від спадщини у встановлений строк не зверталась. Вона вступила в управління спадковим майном і подала 18.01.2017 нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Згідно з п.п. 4.14, 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок), при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої матері ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що не було надано правовстановлюючих документів.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 27 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень самостійною підставою для державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом не може вплинути на права та інтереси інших осіб.

Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені фактичні обставини справи свідчать про обґрунтованість позовних вимог, у звязку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Враховуючи положення вказаної норми, приймаючи до уваги, що визнання права власності на ? частину житлового будинку за позивачем в порядку спадкування фактично припиняє право спільної сумісної власності на вказане майно, судовим рішенням має бути визначена частка відповідача у вказаному майні, яка також становить ?.

Судові витрати по сплаті судового збору за клопотанням позивача покладаються на останню.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ід. номер НОМЕР_1) право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями (літери: А житловий будинок, Б ? колодязь, Г сарай, Д сарай, Е вбиральня, Ж душ, №1 огорожа, №2 - ворота), що розташований за адресою: вул. Польова, буд. 54, смт. Більмак Запорізької області в порядку спадкування за заповітом на майно ОСОБА_3, яка померла 03 червня 2003 року.

Визнати за ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ід. номер НОМЕР_2) право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями (літери: А житловий будинок, Б ? колодязь, Г сарай, Д сарай, Е вбиральня, Ж душ, №1 огорожа, №2 - ворота), що розташований за адресою: вул. Польова, буд. 54, смт. Більмак Запорізької області.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції Куйбишевський районний суд Запорізької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г.Ю.Валігурський