Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Ступак О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія-ФС», ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія-ФС», ОСОБА_4, про визнання договорів припиненими та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційними скаргами ОСОБА_5, поданої представником ОСОБА_6, та ОСОБА_3, поданої представником ОСОБА_7, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому, посилаючись на неналежне виконання приватним підприємством «Блокер» (далі - ПП «Блокер») умов кредитного договору від 26 лютого 2007 року, просило у рахунок погашення 21 714 783,82 грн. заборгованості за вказаним договором звернути стягнення на предмети іпотек, а саме: житловий будинок № АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій цей будинок розташований, а також житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2, та земельну ділянку за цією ж адресою, які належать на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу предметів іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Родовід Банк», Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про визнання договору іпотеки припиненим, посилаючись на припинення ПП «Блокер» як юридичної особи, у зв'язку із чим припинились всі зобов'язання позичальника і, як наслідок, його зобов'язання за договорами іпотек.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 жовтня 2013 року в задоволенні позову ПАТ «Родовід Банк» та зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ПАТ «Родовід Банк». У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 лютого 2007 року в загальному розмірі 21 714 783,82 грн., (яка складається з 10 000 000 грн. основної суми заборгованості за кредитом, 2 810 406,61 грн. суми заборгованості за процентами, 50 000 грн. суми заборгованості за комісією, 4 903 249,35 грн. суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 947 626,37 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, 1 149 547, 11 грн. - 3 % річних від простроченої суми заборгованості та 1 853 954,38 грн. інфляційних втрат від простроченої заборгованості) звернуто стягнення на предмети іпотеки, а саме: житловий будинок, загальною площею 263,9 кв. м, житловою площею 98,2 кв. м, по АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 03 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ФедотовоюО.В., зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 21 жовтня 2005 року Києво-Святошинським Бюро технічної інвентаризації за реєстровим, з початковою вартістю предмета іпотеки у розмірі 1 731 771грн.; земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка належить ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 03 квітня 2006 року Києво-Святошинським районним відділом земельних ресурсів на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 жовтня 2005 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, із початковою вартістю предмета іпотеки у розмірі 536 613 грн.; домоволодіння, загальною площею 419,4 кв. м, житловою площею 163 кв. м, з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 яке належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 вересня 2005 року, виданого виконавчим комітетом Білгородської сільської ради згідно рішення виконавчого комітету Білгородської сільської ради від 16 вересня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 08 листопада 2005 року Києво-Святошинським Бюро технічної інвентаризації, із початковою вартістю предмета іпотеки у розмірі 4 776 457 грн.; земельну ділянку, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка належить ОСОБА_3. на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку, виданого 03 квітня 2006 року Києво-Святошинським районним відділом земельних ресурсів на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 червня 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, із початковою вартістю предмета іпотеки у розмірі 536 613 грн.; шляхом продажу цих предметів іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_5, яка діє через представника ОСОБА_6, та ОСОБА_3, який діє через представника ОСОБА_7, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просять скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2014 року справа переглядається в частині вирішення вимог ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Касаційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні первісного та зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що ПП «Блокер» припинило свою діяльність відповідно до ч. 2 ст. 104 ЦК України, тому в силу положень ст. 609 ЦК України припинились усі його зобов'язання за кредитним договором, а також припинились зобов'язання ОСОБА_3 за договорами іпотек згідно з п. 2 ч. 1 ст. 593 ЦК України та статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд виходив із того, що наявні праві підстави для звернення стягнення на предмети іпотеки з метою погашення кредитної заборгованості у розмір 21 714 783,82 грн. При цьому вартість предметів іпотеки визначено відповідно до ціни, вказаної в іпотечних договорах, укладених 26 лютого 2007 року.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 26 лютого 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ПП «Блокер» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику відкрито відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 1 700 000 грн. зі ставкою 22 % річних, а ПП «Блокер» зобов'язалось повернути наданий кредит у термін до 25 лютого 2008 року та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором.

Додатковою угодою від 28 лютого 2007 року збільшено розмір відновлювальної кредитної лінії до 15 000 000 грн.

Із метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором того ж самого дня між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 укладено два договори іпотеки, за умовами яких останній передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій цей будинок розташований, а також житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_3 та земельну ділянку за цією ж адресою.

У подальшому до кредитного договору були внесені зміни додатковими угодами від 21 лютого, від 15 травня, від 03 червня, від 30 вересня, від 10 жовтня 2008 року, від 23 січня та від 28 вересня 2009 року, у результаті яких сума відновлювальної кредитної лінії склала 10 000 000 грн., ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 28,5 % річних, а у випадку невиконання окремих умов договору в розмірі 30 % річних, починаючи з 30 січня 2009 року; позичальник зобов'язується повернути кредит до 20 січня 2010 року.

Крім того, 21 лютого, 17 червня,13 жовтня 2008 року та 30 січня 2009 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчені додаткові угоди до договорів іпотеки щодо зміни відсоткової ставки за користування кредитом, вартості нерухомого майна, переданого в іпотеку, та строків повернення кредиту.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовних вимогах банк просив звернути стягнення на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 для задоволення вимог банку на суму 21714783,82 грн.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, касаційний суд в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2014 року, якою частково скасовано рішення апеляційного суду, звернув увагу на те, що апеляційний суд не встановив фактичного розміру заборгованості та всіх його складових, не дослідив обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що його підтверджують, оскільки неможна погодитись із висновком суду апеляційної інстанції, що загальний розмір заборгованості за кредитом ПП «Блокер» складає 21 714 783,82 грн. (а. с. 72 - 73 т. 1).

Крім того, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2014 рокубуло вказано, що рішенням апеляційного суду м. Києва від 27 червня 2013 року у справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_9 та ПП «Блокер» про стягнення боргу, загальний розмір заборгованості ПП «Блокер» перед ПАТ «Родовід Банк» за тим самим кредитним договором від 26 лютого 2007 року було встановлено у розмірі 15 830 175 грн. 89 коп. (а. с. 31-36 т. 2).

З цих підстав колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2014 року в ухвалі від 12 березня 2014 року звертала увагу на обов'язок апеляційного суду встановити фактичний розмір боргу і усіх його складових.

Разом з тим, в рішенні апеляційного суду, що переглядається, суд апеляційної інстанції без будь-якого обґрунтування розміру стягнув борг знову у тій же сумі - 21714783,82 грн.

При цьому не звернув уваги, що банк в додаткових поясненнях до апеляційної скарги погоджувався, що розмір боргу складає 15 830 175,89 грн. та просив стягнути саме таку суму боргу .(а.с 113,т.2.).

Отже, не провівши розрахунку, а визначивши розмір заборгованості лише у резолютивній частині рішення, апеляційний суд всупереч вимогам ч. 4 ст. 338 ЦПК України не виконав вимоги ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2014 року, зокрема, не встановив дійсного розміру заборгованості та всіх його складових, не дослідив обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що його підтверджують.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду справи двічі заявлялись клопотання про призначення по справі судово-економічної та бухгалтерської експертиз для встановлення фактичного розміру суми боргу за кредитним договором (а.с 120, т. 2 та а.с. 51, т. 3).

Однак, судом апеляційної інстанції без наведення переконливих обґрунтувань у рішенні відмовлено в задоволенні клопотань про призначення експертизи.

Разом з тим, апеляційним судом залишено поза увагою, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року скасовано рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2012 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 27 червня 2013 року, за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_9 та ПП «Блокер» про стягнення боргу, згідно якого було визначено загальний розмір заборгованості у сумі 15 830 175 грн. 89 коп., а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (том 3 а. с. 44-46).

Враховуючи, що вищевказані судові рішення, якими було визначено суму боргу, скасовані, отже встановлені у скасованих рішеннях обставини, не мають преюдиційного значення, відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України, для вирішення даної справи.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Отже, розмір боргу 21714783,82 грн., що стягнутий апеляційним судом, потребував доведення належними та допустимими доказами.

Таким чином, підлягає встановленню дійсний розмір вимог, що підлягає сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Однак, апеляційний суд при ухваленні рішення дійсний розмір боргу за кредитним договором, що підлягає стягненню за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, не встановив.

Крім того, сторони погодили вартість іпотечного майна, зокрема житловий будинок АДРЕСА_1 оцінений у 1 731 771 грн., земельна ділянка, на якій цей будинок розташований, була оцінена у 536613 грн., житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_3 оцінений у 4 776 457 грн., та земельна ділянка за цією ж адресою оцінена у 536 613 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду.

За змістом ч. 1 ст. 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, беручи до уваги аналіз норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», в розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Аналогічний правовий висновок Верховний Суд України викладений у постановах від 08 червня 2016 року № 6-1239цс16, 13 травня 2015 року № 6-53цс15, 6-63цс15, 16 вересня 2015 року № 6-495цс15, 6-1193цс15, 27 травня 2015 року № 6-332цс15, 10 червня 2015 року № 6-449цс15, 07 жовтня 2015 року № 6-1935цс15, 21 жовтня 2015 року № 6-1561цс15, 04 листопада 2015 року № 6-340цс15, 03 лютого 2016 року № 6-2026цс15, 01 березня 2017 року № 6-2284цс16, який відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, ухваливши рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації на прилюдних торгах за ціною, визначеною у договорах іпотеки від 26 лютого 2007 року, не зазначив початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

З цих підстав, Постановою Верховного Суду України від 27 травня 2015 року скасовано ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 вересня 2014 року, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Крім того, до договору іпотеки від 28 лютого 2007 року, предметом якого є житловий будинок по АДРЕСА_2, та земельна ділянка за цією ж адресою, були укладені додаткові угоди (том 1 а. с. 36-43), яким, зокрема, за погодженням сторін указаних правочинів змінено ціну предмета іпотеки.

До договору іпотеки від 28 лютого 2007 року, предметом якого є домоволодіння по АДРЕСА_4 та земельна ділянка, на якій цей будинок розташований, також укладені додаткові угоди (том 1 а. с. 55-62), якими, зокрема, за погодженням сторін указаних правочинів змінено ціну предмета іпотеки.

Проте, судом вказані обставини залишено поза увагою та не встановлено дійсної визначеної позичальником та кредитором вартості предметів іпотеки з урахуванням додаткових угод до іпотечних договорів, в яких розмір майна значно відрізняється від розміру, визначеного в договорах іпотеки.

Посилання суду апеляційної інстанції у резолютивній частині рішення на визначення ціни предмета іпотеки відповідно до її вартості, встановленої в іпотечних договорах від 28 лютого 2007 року, під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 143 ЦПК України встановлено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року № 8, призначення експертизи в цивільних справах допускається як під час судового розгляду, так і в процесі підготовки до нього. У разі коли необхідність експертного висновку обумовлена обставинами, викладеними у позовній заяві, чи поданими доказами, суддя має призначати експертизу, як правило, при підготовці справи до судового розгляду, враховуючи при цьому думку осіб, які беруть участь у справі.

Передбачене статтями 10, 27, ч. 1 ст. 143 ЦПК України право сторін на подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості щодо обставин, які мають значення для вирішення справи, кореспондується з обов'язком суду сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, апеляційний суд не сприяв всебічному та повному дослідженню доказів, не роз'яснив права сторін на подання заяви про призначення експертизи для визначення вартості предметів іпотеки та виконання вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

З наведених підстав оскаржуване судове рішення апеляційного суду не можна визнати законним й обґрунтованим.

Разом з тим, потребують перевірки і доводи суду першої інстанції, що звернення стягнення на предмети іпотеки за вказаними іпотечними договорами є неможливим в зв'язку із сукупністю таких обставин: ліквідація ПП «Блокер» та припинення в зв'язку із цим всіх його зобов'язань; скасування державної реєстрації обтяжень, які випливають із договорів іпотеки; передання предметів іпотеки за договорами іпотеки, укладеними в подальшому з іншими особами.

Також потребують перевірки висновки суду першої інстанції, що передання предмету іпотеки в наступну іпотеку ТОВ «Фінансова компанія-ФС» та ОСОБА_4 є перешкодою для звернення стягнення спірного майна, оскільки реєстраційні записи до державного реєстру іпотек про реєстрацію договорів іпотек від 28 лютого 2007 року у Державному реєстрі поновлені шляхом повороту виконання рішення, тому ПАТ «Родовід Банк» має переважне право на звернення стягнення на предмет іпотеки перед ТОВ «Фінансова компанія-ФС» та ОСОБА_4, договори іпотеки яких від 06 та 07 листопада 2011 року були зареєстровані згодом.

Таким чином, суди попередніх інстанцій всупереч вимогам статей 213, 214 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернули, допустили суттєву неповноту у з'ясуванні обставин справи, не встановили дійсного розміру заборгованості та всіх його складових, не дослідили обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що його підтверджують, не встановили у грошовому вираженні початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню, а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення в частині вирішення вимог ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції в цій частині.

Керуючись статтями 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, та ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_7, задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року скасувати в частині вирішення вимог публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Ступак

І.М. Фаловська