Справа № 572/17/17 Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 листопада 2017 року
Сарненський районний суд Рівненської області в складі :
головуючий суддя - Слободянюк Б.К.
при секретарі - Кудіній А.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сарни позовну заяву ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення з житлового приміщення,-
ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_3, під час розгляду справи, суд за клопотанням представника залучив співвідповідачем ОСОБА_4 про виселення з житлового приміщення.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником квартири №37 у будинку №3, що на вулиці Мічуріна в смт. Клесів Сарненського району Рівненської області, яку він придбав у ОСОБА_4, який є сином ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 21.10.2011 року. Однак дану квартиру відповідачі зайняли та не звільняють, чим чинять перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні даною квартирою. Вважає, що право власності на квартиру зареєстроване за ним, а тому правові підстави для користування квартирою у відповідачів відсутні. В звязку з чим звернувся з даним позовом до суду.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити позовні вимоги та виселити відповідачів з належної позивачу квартири. Дав пояснення згідно позову.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідачів ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що протягом 2010-2011 років позивач проживав з ОСОБА_3 та умовив її фіктивно оформити на нього квартиру для того, щоб отримати посвідку на проживання. В звязку з чим був оформлений договір купівлі-продажу даної квартири, але відповідачі з даної квартири не виселялися, а продовжували проживати в даній квартирі.
Суд заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ОСОБА_7 придбав у ОСОБА_4 квартиру №37 у будинку №3, що на вул.. Мічуріна в смт. Клесів Сарненського району Рівненської області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 21.10.2011 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за №1365.
Згідно ухвали Апеляційного суду у Рівненській області від 27.07.2017 року рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 08.06.2017 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_9 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири розташованої за адресою смт. Клесів вул.. Мічуріан, 3/37 Сарненського району Рівненської області від 21.10.2011 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_9, посвідченого приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрованим у реєстрі за №1365 відмовлено, залишено без змін.
З витягу про державну реєстрацію прав №31814698 від 27.10.2011 року вбачається, що ОСОБА_1 ОСОБА_7 є власником квартири №37 у будинку №3, що на вул.. Мічуріна в смт.Клесів Сарненського району Рівненської області.
Згідно останньої відмітки в будинковій книзі для прописки громадян, проживаючих в будинку№3 кв. №37 по вул.. Мічуріна в смт. Клесів встановлено, що вказана квартира знаходиться в користуванні ОСОБА_1
Згідно акту обстеження та встановлення факту проживання від 09.02.2017 року за адресою смт. Клесів вул.. Мічуріна,3/37 Сарненського району Рівненської області комісією встановлено, що за вказаною адресою не зареєстрованого нікого, фактично за даною адресою проживає ОСОБА_4, 1985 року.
Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно статті 319 ЦК України вказані права здійснюються власником на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї, що є підставою для їх виселення з такого жилого приміщення.
Судом встановлено, що відповідачі не є ні власниками спірної квартири, ні членами сім'ї позивача - власника цієї квартири, а тому вони втратили право користування вказаним житлом і підлягають виселенню з квартири без надання іншого житла. При цьому суд враховує, що згідно ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Разом з тим судом встановлено, що ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі, а тому вона не чинить перешкоди власнику у користуванні даної квартирою, то в задоволенні позову в частині її виселення слід відмовити.
Відповідно до вимог ч.2 ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 05 листопада 2014 року (справа № 6-158цс14).
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Судом достовірно встановлено, що позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією, в звязку з чим, з відповідача ОСОБА_4 слід стягнути на користь позивача 551грн. 20коп.. сплаченого ним судового збору.
На підставі ст.317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.. 156 ЖК України, керуючись ст.ст.3,10,11,60,209,212,214,215,218,223,224,225,226,292,294 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 ОСОБА_7 551 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.
В решті позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
СУДДЯ: .