АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1217/17 Справа № 183/4741/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся Н.Є.
Категорія 59
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Дніпропетровська міська рада - про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2014 року, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи скарги, матеріали справи, вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення в частині стягнутого розміру відшкодування вартості майна та розміру судових витрат, виходячи з наступного.

Згідно матеріалів справи, в тому числі, пояснень обох сторін, - встановлено, що на підставі усної домовленості між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про спільну діяльність - 31 жовтня 2003 року за договорами купівлі-продажу ОСОБА_3 придбав нежитлові приміщення, розташовані у будівлі за адресою: вул. Курсантська, 1 м.Дніпропетровськ ( у подальшому назва змінена на вул..Курсантська 1К), позначені на плані літерами: Е-1, Е1-1, О-1, Х-1, Х1-2, Х2-1, х-1, а ОСОБА_4 придбала приміщення магазину, позначеного на плані АД-1, розташоване за цією ж адресою.

Земельні ділянки, на яких розташовані обєкти нерухомості, Дніпропетровська міська рада передала ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за договором в оренду.

Доведено, що сторони домовились провести реконструкцію вказаного нерухомого майна та разом використовувати в подальшому, а саме, для організації мясопереробного цеху по виробництву харчових домішок, сумішей та композицій. Для цього ОСОБА_4 та ОСОБА_2, з однієї сторони, та ОСОБА_3, з другої, були витрачені власні грошові кошти на придбання будівельних матеріалів та оплату ремонтно-будівельних робіт.

Разом з тим, позивач вважав, що відповідач без достатньої правової підстави збагатився за рахунок ОСОБА_4 та ОСОБА_2, в зв*язку з чим просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартість безпідставно отриманого майна у розмірі 737 856,00 грн..

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року дане рішення змінено в частині розміру стягнутих з ОСОБА_3 коштів та судового збору, зменшено розмір основної суми з 737 856,00 грн. до 129 687,00 грн.( до суми вартості 50% замощення, облаштування бойлеру та накривок на паркан) та розмір судового збору з 1 700 грн. до 1 296,87 грн..

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України від 26 жовтня 2016 року рішення Апеляційного суду скасовано в частині вирішення позовних вимог про стягнення 50 % вартості замощення, облаштування бойлера та накривок на паркан, в цій частині справа направлена на новий апеляційний розгляд, а в решті рішення залишене без змін. Скасовуючи рішення у наведеній частині, Вищий суд зазначив про доведеність факту, що замощення на спільній у користуванні земельній ділянці належить позивачу, однак, відповідач стверджував, що він ним не користується, згоду на його облаштування, а також на облаштування бойлеру та накривок на паркан за спільні кошти не надавав, не заперечує проти їх монтажу. Апеляційний суд такі доводи залишив поза увагою та не навів мотивів у своєму рішенні .

Переглядаючи рішення Ленінського районного суду в частині стягнення вартості замощення, облаштування бойлера та накривок на паркан, - апеляційний суд, усуваючи наведені Вищим судом недоліки у повноті з*ясування вказаних обставин справи, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми 117 558 грн., виходячи із слідуючого.

Матеріалами справи та ухваленими раніше по даній справі судовими рішеннями доведена та обставина, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 кожний на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу одночасно 31 жовтня 2003 року для сумісної діяльності придбали відповідні приміщення, розташовані у нежитловій будівлі за адресою: вул.. Курсантська, 1 в м. Дніпропетровську з метою їх подальшої реконструкції та спільного використання для здійснення господарської діяльності, а саме, мясопереробного цеху по виробництву харчових домішок, сумішей та композицій за усним договором між ними. Для цієї мети оформили договір оренди земельної ділянки за вказаною адресою, яка їм виділена Дніпропетровською міською радою у спільну оренду,.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.03.2008 року встановлено, що 16 листопада 2004 року було зареєстровано статут ТОВ «Магія Смаку», засновниками якого виступили ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та ухвалено рішення про визнання за ОСОБА_2 права на 100 % частку у статутному фонді Товариства. Згідно Статуту юридична адреса місцезнаходження ТОВ «Магія смаку» є вул. Курсантська, 1К в м. Дніпропетровську. За договором № 1 ОСОБА_3 передав ТОВ «Магія смаку» в тимчасове платне користування нежитлові приміщення.

ОСОБА_4 була директором цього товариства та вирішувала питання з приводу виготовлення проектів переобладнання нежитлових приміщень по вул. Курсантській, 1К під цех по виробництву харчових добавок.

Згідно технічних паспортів на нерухоме майно, матеріалів інвентарної справи, нежитлові приміщення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 по вул. Курсантській, 1К на 2006 рік в результаті реконструкції зазнали суттєвих змін, що визнано та підтверджено сторонами.

В період розгляду даного спору, 29 січня 2014року ОСОБА_4 померла, її спадкоємцем є ОСОБА_2

Доведена раніше судами та обставина, що під час реконструкції приміщень, в тому числі, і належних ОСОБА_3, були затрачені особисті кошти сім*ї ОСОБА_2, зокрема, на облаштування замощення, бойлеру та накривок на паркан.

Згідно висновку експертизи від 22.05.2013.- роботи по влаштуванню замощення земельних ділянок по вул. Курсантській, 1К виконані єдиним масивом, складають суму 210 860,00грн., загальна вартість фабричного бойлеру Viessmann Vitocell 100 з його установкою складає 14 357,00 грн.; вартість накривок на паркан згідно товарного чеку від 24 березня 2006 року - 9 900,00 грн.. Загальна сума трьох перелічених найменувань складає- 235 117,00грн. Позивач просив про стягнення усієї суми з ОСОБА_3 і районний суд, задовольняючи його вимоги у повному обсязі, серед іншого, стягнув і цю суму. Однак, апеляційний суд вважає, що при її стягненні райсудом була допущена помилка та невідповідність висновків суду про повне задоволення в цій частині вимог фактичним обставинам справи.

Враховуючи дійсно встановлені обставини справи, згідно яких реконструкція спірних приміщень проводилась для спільного використання їх обома співвласниками як єдиного виробничого комплексу для спільної господарської діяльності; в натурі частка кожному із них не виділялась, замощення виконувалось на ділянці, яка знаходиться в спільному користуванні сторін, як фізичних осіб згідно укладеного договору оренди ділянки та фактичного її використання сторонами, більш того, відповідачу, щоб дістатись своїх приміщень, необхідно пройти майже через всю територію загального двору. Враховується також, що накривками облаштований повністю весь загальний паркан, а спірний бойлер, згідно пояснень самого відповідача, знаходиться у його приміщеннях, він його продовжує використовувати Таким чином, усі спірні об*єкти постійно використовуються крім позивача, і відповідачем, в зв*язку з чим є підстави для висновку про використання кожною із сторін 50% кожного із спірних об*єктів, а тому з відповідача підлягала стягненню половина суми їх вартості : 235 117,00грн. : 50%= =117 558 грн

Наведені обставини райсуд залишив без відповідного з*ясування та оцінки.

Посилання відповідача на те, що він не надавав згоду на такі облаштування за спільні кошти та не заперечує проти їх демонтажу, слід визнати голослівними, безпідставними, такими, що протирічить встановленим фактичним обставинам справи, зокрема, такої, що під час облаштування спірних об*єктів наведених заперечень відповідач не робив, відповідних дій не здійснював, а, значить, проти такого облаштування не заперечував, відокремити дане майно неможливо, оскільки відбудеться його пошкодження, а тому наведені ним під час розгляду справи заперечення свідчать лише про ухилення від витрат; крім того, слід враховувати, що у даному випадку не має місце спір між співвласниками житлового будинку, де у таких випадках повинна бути наявною згода одного співвласника з іншим, а мала місце згода обох на реконструкцію для подальшої спільної діяльності.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 у частині, що переглядається, згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1212, ч. 2 ст. 1213 ЦК підлягають частковому задоволенню, а рішення райсуду зміні із зменшенням стягнутої суми

Доводи апеляційної скарги за наведених вище підстав не можуть бути визнані обґрунтованими, позовні вимоги в частині придбання та облаштування спірних об*єктів за кошти сім*ї позивача є доведеними, а тому відповідач як такий, що набув його частину за рахунок іншої особи без відповідного письмового договору, тобто, без достатньої правової підстави, зобов*язаний відшкодувати вартість цієї частини.

В зв*язку із зміною рішення на підставі ст.88 ЦПКУ підлягає зменшенню сума судового збору.

Керуючись ст.ст. 307, 309пп. 1,4 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2014 року змінити, зменшивши розмір стягнутої в рахунок відшкодування вартості майна суми з 737856 грн. до 117 558 грн. та розмір судових витрат з 1700 грн. до 1126,08 грн..

Рішення чинна з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_6