Справа № 308/2703/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої-судді - ОСОБА_1,

при секретарі Струтинська Н.Ю.

з участю:

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором про іпотечний кредит № 64/22-07 від 24.12.2007 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в особі представника позивача ОСОБА_7 звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Термодім» про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором про іпотечний кредит №64/22-07 від 24.12.2007 року. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 24.12.2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» правонаступником якого є ТОВ Кредитні ініціативи» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит № 64/22-07 від 24.12.2007 року згідно якого банк надав ОСОБА_3 , а останній отримав суму кредиту в розмірі 92000,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 11,0% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків за ним не пізніше 23.12.2027 року, з погашенням суми кредиту та сплати процентів у терміни передбачені умовами кредитного договору, згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, який є невідємною частиною договору. Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_3 зобовязався вносити щомісячні платежі на погашення заборгованості за тілом кредиту, відсотками згідно з умовами договору про іпотечний кредит. Позивач зазначає, що з метою забезпечення виконання зобовязань за договором про іпотечний кредит №64/22-07 від 24.12.2007 року, 24.12.2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» правонаступником якого є ТОВ Кредитні ініціативи» та ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Термодім» було укладено договір поруки №601/ 12-07 , згідно умов якого останній поручився перед Кредитором за виконання ОСОБА_3 усіх зобовязань за договором про іпотечний кредит №64/22-07 від 24.12.2007 року та разом з боржником нести солідарну відповідальність перед кредитором. Однак, взяті на себе зобов'язання щодо погашення суми отриманого кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені умовами кредитного договору відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконує. ОСОБА_3 порушував терміни погашення суми кредиту і сплати відсотків за користування кредитом. Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 не виконав належним чином своїх зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 26.01.2014 року перед позивачем по кредитному договору становить 1 408 668, 10 гривень, з яких : 91 233,34 доларів США , що згідно курсу НБУ станом на 26.01.2014 року складає 729 228,09 гривень - основна сума боргу по кредиту; 54 486, 63 доларів США , що згідно курсу НБУ станом на 26.01.2014 року складає 435 511,63 гривень - заборгованість по відсотках; 243 928,38 гривень - сума пені, яку ТОВ Кредитні ініціативи» просило стягнути на його користь в солідарному порядку із відповідачів ОСОБА_3 та ТОВ «Термодім» та судові витрати.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові, зокрема наголосив на тому, що позовна давність, установлена законом, збільшена за домовленістю сторін до десяти років відповідно до п. 6.9 договору про іпотечний кредит №64/22-07 від 24.12.2007 року . З позовом позивач звернувся до суду у березні 2014 року, отже строк позовної давності не є пропущеним. Вказала, що договір є дійсним та підписаний сторонами. Рішення про визнання кредитного договору №64/22-07 від 24.12.2007 року недійсним не приймалось. Вказала, що сума заборгованості по пені нарахована за останній рік перед зверненням до суду з позовом.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях від 01.09.2014 року. Зокрема вказав, що Банк не мав право видавати кредитні кошти під незавершене будівництво. Окрім того, посадовий оклад ОСОБА_3 становив 1500,00 гривень, а отже він не мав можливості здійснювати погашення кредиту. Вказав, що ОСОБА_3 підписав договір про іпотечний кредит №64/22-07 від 24.12.2007 року.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог та просив суд застосувати до правовідносин строк позовної давності. Вказав, що ОСОБА_3 надав до суду заяву про застосування строку позовної давності. Наголосив на тому, що минув трьох річний строк позовної давності. Вважає, що 31.12.2013 року строк позовної давності сплив. 31.12.2010 року був сплачений останній платіж по кредитному договору. Вважає, що строк позовної давності у 10 років не існує. Окрім того, вважає, що позивач не має право вимоги за договором про іпотечний кредит №64/22-07 від 24.12.2007 року, позивач не довів , які саме кредитні вимоги були ним викуплені за договором про відступлення права вимоги. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розгляд даної справи проводився судами різних інстанцій.

Дана справа розглядалась зокрема, колегією суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висновки та мотиви з яких скасовані рішення викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.03.2015 року, зокрема колегією суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначено, що суди при ухвалені судових рішень не звернули увагу на правову позицію Верховного Суду України з приводу зстосування строку позовної давності щодо погашення боргу частинами, а саме щомісячними платежами.

Ухвалою суду від 05.04.2017 року провадження у цивільній справі в частині позовних вимог ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Термодім» про стягнення заборгованості за кредитним договором - закрито, оскільки такі не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства та розяснено позивачу ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», що розгляд його позовних вимог до ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Термодім» про стягнення заборгованості за кредитним договором віднесено до юрисдикції господарських судів.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що 24.12.2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» правонаступником якого є ТОВ Кредитні ініціативи» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит № 64/22-07 згідно якого банк надав ОСОБА_3, а останній отримав суму кредиту в розмірі 92000,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 11,0% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків за ним не пізніше 23.12.2027 року, з погашенням суми кредиту та процентів у терміни передбачені умовами кредитного договору, згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків , що стверджується договором про іпотечний кредит № 64/22-07 від 24.12.2007 р., копія якого приєднана до матеріалів справи. /а.с.6-11/

Згідно п.2.4. договору про іпотечний кредит встановлено , що погашення кредиту та процентів за ним здійснюється позичальником щомісячно у відповідності до графіку, який є невідємною частиною цього договору.

Згідно п.2.5. вказаного договору кредит надається для прибання та добудови житлового будинку.

У подальшому сторони укладали договір № 30/64-09 від 16.02.2009 року про внесення змін та доповнень до договору про іпотечний кредит, яким передбачали збільшення процентної ставки за кредитом; збільшення ліміту кредитних ліній; зміна графіку погашення кредиту.

Як встановлено судом, з метою забезпечення виконання зобовязань за договором про іпотечний кредит №64/22-07 від 24.12.2007 року, 24.12.2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» правонаступником якого є ТОВ Кредитні ініціативи та ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Термодім» було укладено договір поруки №601/ 12-07 , згідно умов якого останній поручився перед Кредитором за виконання ОСОБА_3 усіх зобовязань за договором про іпотечний кредит №64/22-07 від 24.12.2007 року та разом з боржником нести солідарну відповідальність перед кредитором. ( а.с.22)

Грошові зобов'язання між сторонами виникли в іноземній валюті, що узгоджується з нормами Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (ч. 2 ст. 2, ч. 2 ст. 5),Закону України «Про банки і банківську діяльність» (ст. 19, ч. 1, 2 ст. 47, ст.ст. 49, 55), ч. 2 ст.192, ч. 3 ст.533 ЦК України.

Позивач в позові зазначає, що Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі.

Як вбачається з договору про іпотечний кредит ОСОБА_3 отримав кошти від ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності. Сторони погодили всі істотні умови кредитного договору.

Однак, у порушення умов договору про іпотечний кредит ОСОБА_3 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та відсотків, у звязку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 26.01.2014 року перед позивачем по кредитному договору становить 1 408 668, 10 гривень, з яких : 91 233,34 доларів США , що згідно курсу НБУ станом на 26.01.2014 року складає 729 228,09 гривень - основна сума боргу по кредиту; 54 486, 63 доларів США , що згідно курсу НБУ станом на 26.01.2014 року складає 435 511,63 гривень - заборгованість по відсотках; 243 928,38 гривень - сума пені, яка нарахована за період з 26.04.2013р. по 26.01.2014р. /а.с.25/

Відповідач не спростував вказаний розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов'язок передбачений ст.ст. 10, 11 ЦПК України

Як встановлено судом, 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги та договір про передачу прав за договором забезпечення, за якими банк відступив відповідачу право вимоги за договором про іпотечний кредит №64/22-07 від 24.12.2007 р., що стверджується нотаріально засвідченим договором відступлення прав вимоги з додатком №1 реєстром позичальників.

Відповідно до Договору про відступлення прав вимоги та чинного законодавства України покупець (ТОВ «Кредитні ініціативи») набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій.

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст.512 ЦК України).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до умов Договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року та вимог чинного законодавства України відбулося відступлення прав вимоги за Договором про іпотечний кредит №64/22-07 від 24.12.2007 року , укладеним між АК промислово-інвестиційним банком (ЗАТ) та ОСОБА_3 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи».

Зазначені обставини встановлені судом спростовують доводи представника відповідача про те, що позивач не має право вимоги до відповідача ОСОБА_3

Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стосовно висновків Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.03.2015 року щодо необхідності обчислення строку позовної давності окремо по кожному простроченому платежу, які відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до умов договору про іпотечний кредит №64/22-07 від 24.12.2007 року сторони погодили строки та розміри погашення кредиту та виплати відсотків.

Відповідно до умов вказаного договору відповідач ОСОБА_3 зобовязався щомісяця погашати заборгованість за кредит, а також остаточно погасити кредит в строк остаточного погашення.

Оскільки умовами договору установлені окремі самостійні зобовязання щодо повернення кредиту, то відповідальність за невиконання кожного з них настає окремо.

За відсутності платежу з 26 числа кожного місяця виникає прострочення боржника за зобовязаннями, а в кредитора виникає право на позов. Початок позовної давності для стягнення періодичних платежів необхідно обчислювати з дня невиконання позичальником кожного із зобовязань.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Пунктом 6.9 договору про іпотечний кредит №64/22-07 від 24.12.2007 року передбачено, що строк позовної давності встановлюється тривалістю у 10 років, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України і свідчить про дотримання банком строків позовної давності.

Вказане узгоджується із висновками викладеними у постанові Верховного Суду України у справі № 6-144цс14 від 24.09.2014 року.

З урахуванням установлених під час розгляду справи обставин суд дійшов висновку про додержання письмової форми договору щодо збільшення позовної давності.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм можна зробити висновок про те, що якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України, то розрахунок розміру заборгованості слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором.

Оскільки сторони досягли згоди та уклали договір, в якому передбачили, що позовна давність, установлена законом, збільшена за домовленістю сторін до десяти років відповідно до п. 6.9 договору про іпотечний кредит №64/22-07 від 24.12.2007 року, це відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України та свідчить про дотримання банком строків позовної давності.

Доводи представника відповідача про те, що строк позовної давності у 10 років не існує на думку суду не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

В силу приписів ст. 204 ЦК України діє презумпція дійсності правочину.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами було досягнуто домовленості з усіх істотних умов договору шляхом підписання тексту договору укладеного в простій письмовій формі, що відповідає вимогам законодавства.

Кредитний договір був підписаний позичальником власноруч, що підтверджує обізнаність та згоду з його умовами.

Сторони погодили між собою умови договору, відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України , про що свідчать їх підписи на договорі.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст. ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не виконав зобов'язання, передбачені вищезазначеним договором про іпотечний кредит №64/22-07 від 24.12.2007 року у строк, встановлений цим договором, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 612, ст. 610 ЦК України його слід вважати таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Статтею 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Так як своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_3 добровільно не виконує належним чином, але як боржник він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання , то у позивача виникло право вимагати від боржника дострокового повернення кредитних коштів.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ТОВ Кредитні ініціативи заборгованість в сумі 1 408 668, 10 гривень є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 256, 259, 525, 526, 530, 610, 612, 623, 624, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212-215, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором про іпотечний кредит №64/22-07 від 24.12.2007 року - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» (, п/р 2001 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО: 300346, юридична адреса: 07400, Київська область, м. Бровари, буд. Незалежності, 14) заборгованість в сумі - 1 408 668,10 (Один мільйон чотириста вісім тисяч шістсот шістдесят вісім гривень 10 копійок) грн., з яких:

за кредитом - 729 228,09 (Сімсот двадцять дев'ять тисяч двісті двадцять вісім гривень 09 копійок) грн.;

за відсотками - 435 511,63 (Чотириста тридцять п'ять тисяч п'ятсот одинадцять гривень 63 копійки) грн.;

пеня - 243 928,38 (Двісті сорок три тисячі дев'ятсот двадцять вісім гривень 38 копійок) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» (, п/р 2001 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО: 300346, юридична адреса: 07400, Київська область, м. Бровари, буд. Незалежності, 14) витрати по сплаті судового збору у сумі 3654,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 10.04.2017 року із урахуванням вихідних днів.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1