У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», публічного акціонерного товариства «Омега Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу МорозовоїСвітлани Володимирівни, Державної реєстраційної служби України про усунення перешкод у користуванні та володінні майном, визнання кредитного договору та договору застави припиненими, про зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 23 липня 2001 року він уклав договір на обслуговування банківської платіжної картки з акціонерним комерційним банком «Київ-Приват», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк»), правонаступником останнього є товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор плюс») й у подальшому - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), та отримував кредитні кошти згідно з умовами кредитної лінії. На забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором 29 серпня 2001 року між ним та ПАТ «Омега Банк» укладено договір застави, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

У подальшому до договору на обслуговування банківської платіжної картки укладено додаткові угоди: від 21 березня 2002 року № 1, від 5 травня 2003 року № 2, від 19 травня 2003 року № 3, від 26 липня 2005 року № 4, від 7 червня 2006 року № 5, від 14 березня 2007 року № 6, які послідовно змінювали чи доповнювали (корегували) раніше укладені домовленості.

Незважаючи на припинення кредитних відносин, нерухоме майно, яке було передано в заставу, до цього часу залишається під обтяженням, що завдає йому незручності та порушує його права щодо цього майна.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд: визнати припиненими будь-які йогозобов'язання процесуального, майнового, грошового та фінансового характеру перед ПАТ «Омега Банк», ТОВ «ФК «Вектор Плюс», ТОВ «Кредитні ініціативи», приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., Державною реєстраційною службою України та будь-якими іншими особами, якщо такі зобов'язання прямо чи опосередковано пов'язані з договором на обслуговування банківської платіжної картки від 23 липня 2001 року, договором застави від 29 серпня 2001 року (з усіма додатковими угодами та доповненнями); усунути йомуперешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, визнавши його право на вільне володіння, користування, розпорядження вказаною квартирою; зобов'язати відповідачів забезпечити вжиття всіх процесуальних заходів, пов'язаних зі звільненням з-під будь-яких арештів, обтяжень, обмежень, заборон щодо належної йому квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано припиненими зобов'язання ОСОБА_4, що виникли внаслідок укладення договору на обслуговування банківської платіжної картки від 23 липня 2001 року з усіма додатковими угодами та доповненнями до нього, та договору застави від 29 серпня 2001 року щодо нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішенняапеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 526, 527, 530, 598, ч. 1 ст. 1077 ЦК України, дійшов до правильного висновку про те, що з виписок по особовому рахунку позивача, які були здійснені за період з 8 серпня 2001 року до 28 листопада 2012 року вбачається, що ОСОБА_4 користувався кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту. При цьому ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі укладеного 28 листопада 2012 року з ТОВ «ФК«Вектор Плюс» договору факторингу, отримавши попередню згоду спостережної ради, набуло право вимоги заборгованості до боржників, серед яких є позивач.

Крім того, апеляційний суд не могла врахувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року у справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості, оскільки на час апеляційного перегляду справи зазначене судове рішення не набрало законної сили, а апеляційний суд переглядав рішення суду від 27 березня2015 року.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
О.В. Закропивний С.П. Штелик