АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Лисака І.Н., Міцнея В.Ф.

секретар Костюк Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої затопленням квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 2 березня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої затопленням квартири.

На обґрунтування вимог посилався на те, що йому на праві спільної часткової власності належить квартира №2 в будинку №12 площа Центральна в смт Кельменці.

Вказує, що ним було виявлено факт затоплення квартири, в результаті якого було пошкоджено підвісну стелю, стіни, підлогу, ламінат у спальні, частково пошкоджені меблі спальні, стіни та меблі кухні, підвісна стеля та стіни коридору, у ванній кімнаті на підлозі частково відпала плитка, частково пошкоджена внутрішня стіна і стеля, а також меблі зали.

Причиною залиття його квартири є лопнувший фільтр грубої очистки холодної води квартири №5, яка знаходиться поверхом вище, власником якої є ОСОБА_2

Як вбачається з висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 27.07.2016 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт по усуненню наслідків залиття квартири становить 36512,98 грн. без урахування ПДВ.

Просив стягнути з відповідача на свою користь завдану шкоду внаслідок залиття квартири в розмірі 36512,98 грн. та судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 551,20 грн., проведенням експертного

____________________________________________________________________

22ц-447/2017 р. Головуючий у 1 інстанції Телешман О.В.

Категорія 30 суддя-доповідач ОСОБА_3

будівельно-технічного дослідження від 27.07.2016 року в розмірі 2641 грн, отриманням довідки з Державного реєстру речових прав у розмірі 34 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 2 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 36512 грн. 98 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права, неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

В своїй апеляційній скарзі посилається на те, що акт обстеження квартири від 21.06.2016 року є неналежним доказом, оскільки обстеження квартири проводилось 19.06.2016 року, тобто у вихідний день. Існують розбіжності серед учасників складу комісії про дату складання указаного акту. Крім того, членами комісії чітко зазначено, що лише майстер дільниці ВКГ ОСОБА_4 та слюсар АВР ОСОБА_5 оглядали її квартиру (№5) і які виявили лопнувший фільтр грубої очистки води, при цьому відповідний акт не складався.

Вважає, що залиття квартири позивача відбулося не з її вини, а внаслідок високого тиску води через центральний вузол водопостачання.

Крім того, вважає, що обовязок доказування належить позивачу, який повинен довести всі обставини справи.

Зазначає, що відповідно до п. 21 договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення точка розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві після першої водозапірної арматури на відгалуженні від стояка у квартирі споживача. Проте кран, який мав бути перекритий відповідачем, є водозапірною арматурою, а тому вважає, що її відповідальність починається після нього та покладається на ВУЖКГ, який є балансоутримувачем обладнання з водопостачання холодної води.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та провадження у справі закрити.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, оскільки залиття належної позивачу на праві спільної часткової власності квартири, яке мало місце 20 червня 2016 року, сталося з квартири, власником якої є ОСОБА_2, з її вини, тому остання має відшкодувати завдану залиттям шкоду, розмір якої доведено.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно зясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачу на праві спільної сумісної власності належить квартира №2 в будинку №12, площа Центральна в смт Кельменці. ОСОБА_2 є власником квартири №5 в будинку №12, площа Центральна в смт Кельменці.

20 червня 2016 рокутсталося затоплення квартири позивача.

Згідно з актом обстеження квартири №2 в будинку №12 від 21 червня 2016 року члени комісії встановили у квартирі наступні пошкодження: у спальні впала підвісна стеля, стіни спальні пошкоджені, підлога, ламінат мокра та піддута, частково пошкоджені меблі;

у кухні частково пошкоджені стіни та меблі;

у коридорі частково пошкоджена підвісна стеля та стіни;

у ванній на підлозі частково відпала плитка;

у залі частково пошкоджена внутрішня стіна і стеля, біля внутрішньої стіни замокли меблі. Причиною залиття квартири є лопнувший фільтр грубої очистки холодної води квартири №5 в будинку №12, яка знаходиться поверхом вище.

Зазначене підтверджується також показами свідків, якими стверджується, в належній відповідачу квартирі наявне пошкодження фільтру грубої очистки води, який знаходиться після крану подачі води на вході в квартиру відповідача. Через дане пошкодження та через те, що кран подачі води в квартиру відповідачем не був перекритий у її відсутність сталося затоплення квартири, належної позивачу.

Відповідно до висновку експертного будівельно - технічного дослідження №491 від 27.07.2016 року вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок затоплення його квартири становить 36512,98 грн. Зазначений розмір шкоди сторонами не заперечується.

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені ЦК України.

Згідно зі ст. 179 ЖК УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі винною особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, відповідно до презумпції завдавача шкоди не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої буди неправомірними, між ним і шкодою є безпосередній причинний зв'язок а є вина зазначеної особи.

Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювана шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Необґрунтованими є посилання апелянта на неналежність акту обстеження як доказу від 21.06.2016 року та відсутність причинно-наслідкового звязку між її бездіяльністю та спричиненою шкодою з огляду на наступне.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Як вбачається з пояснень відповідача, фільтр грубої очистки води знаходиться після крану подачі води в квартиру, який відповідач не перекрила у свою відсутність вдома, що свідчить про неналежне утримання відповідачем сантехнічного обладнання у власній квартирі. Акт складений з участю заінтересованих осіб, указано причину залиття квартири.

Помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що обовязок доказування вини відповідача належить позивачу, оскільки з аналізу положень ст. 1166 ЦК України вбачається, що остання передбачає презумпцію вини правопорушника, у зв'язку з чим на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відповідачем не надано жодних доказів відсутності її вини у завданні шкоди позивачу, що є процесуальним обов'язком згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України, ст. 1166 ЦК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 2 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: