Справа №483/369/15-ц 09.11.2017 09.11.2017 09.11.2017
Провадження №22-ц/784/2298/17
Головуючий у першій інстанції-Казанлі Л.І.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лептугою С.С.,

за участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_4

про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на земельні ділянки

У С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на земельні ділянки.

Позивач зазначав, що 9 жовтня 2014 року померла його мати - ОСОБА_5, якій за життя належали три земельні ділянки загальною площею 6, 29 га в межах території Камянської сільради Очаківського району Миколаївської області. У 2007 році ОСОБА_5 заповідала цю землю йому як сину. Проте після смерті матері він дізнався, що у квітні 2012 року вона склала на цю земельну ділянку інший заповіт, яким заповідала нерухомість сторонній людині - ОСОБА_4

Посилаючись на те, що на час складання заповіту ОСОБА_5 мала тяжкі захворювання, внаслідок яких не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, ОСОБА_6 просив визнати правочин недійсним та визнати за ним право власності на земельні ділянки в порядку спадкування.

До участі в справі як третіх осіб залучено приватного нотаріуса Очаківського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_7, виконком Камянської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Відповідач ОСОБА_4 , діючи через свого представника, позов не визнав, посилаючись на відсутність доказів неспроможності померлої розуміти свої дії та керувати ними на час укладення заповіту, а волю ОСОБА_5 на передачу йому нерухомості вважав відплатою за постійну допомогу у скрутних становищах.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та задовольнити позов. Апелянт не погодився з оцінкою судом всіх наданих доказів щодо психічного стану ОСОБА_5 та посилався на шахрайську поведінку орендаря земельної ділянки та ОСОБА_4

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення угоди він (або інша особа) не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними (пункт 16 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Обовязковість вимог статті 145 ЦПК щодо призначення судово-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання недійсним правочину за статтею 225 ЦК, вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні статті 58 ЦПК.

Крім того, статтею 3 Закону України від 22 лютого 2000 року «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоровя, а саме кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину робиться, насамперед, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину.

Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року (справа № 6-1531цс16) та від 29 лютого 2012 року (справа № 6-9цс12).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві власності належала земельна ділянка загальною площею 6, 29 (4,66, 1,36 , 0,27 ) га, розташована в межах території Камянської сільської ради Очаківського району Миколаївської області (а.с. 24 том 1).

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5, яка у 2007 році склала заповіт на його користь (а.с. 18, 23 том 1).

З 2010 року земельні ділянки перебувають в оренді ПСП «Україна» (а.с.41-45 том 2).

11 квітня 2012 року ОСОБА_5 склала заповіт на земельні ділянки на користь ОСОБА_4

Текст заповіту містить особисто зроблений ОСОБА_5 запис про те, що він нею прочитаний вголос та власноручно підписаний (а.с. 128 том 2).

9 жовтня 2014 року ОСОБА_5 померла (а.с. 20 том 1).

26 грудня 2014 року приватним нотаріусом Очаківського районного нотаріального округу за заявою ОСОБА_4 заведено спадкову справу (№ 21/2014).

Судом першої інстанції при вирішенні спору досліджені медична документація амбулаторна картка ОСОБА_5 за місцем проживання, витяг з картки стаціонарного лікування Камянської сільської лікарні за 2009, 2011 роки, медичної картки терапевтичного відділення БСМД за 2012 рік, медичної картки Очаківської центральної районної лікарні за 2014 рік (а.с.33-37, 87-92, 186-224 том 1).

З зазначених документів вбачається, що ОСОБА_5 мала ряд хронічних загальних захворювань, у період проходження стаціонарного лікування отримала консультацію психіатра (3 березня 2012 року). Психічний стан пацієнтки не описано та визначено діагноз емоційно-вольова лабільність на фоні основного захворювання (а.с. 213, 215 зворот том1) .

На обліку у лікаря-психіатра за місцем проживання ОСОБА_5 не перебувала (а.с.165 том 1).

Судом першої інстанції також допитані свідки. Деякі з них підтвердили наявність в поведінці ОСОБА_5 ознак психічного розладу (суїцидальні наміри після смерті чоловіка у 1994 році, брак памяті, випадки дезорієнтації у просторі, раптова зміна настрою тощо). Інші свідки заперечували наявність ознак психічного розладу в поведінці спадкодавця станом на час укладенні заповіту.

Виявити особу лікаря-психіатра, який консультував ОСОБА_5 3 березня 2012 року та зробив короткий запис у її медичній картці (а.с.91, 213 зворот том 1) не представилось можливим.

На підставі досліджених доказів судом призначено судову-психіатричну експертизу ОСОБА_5 (посмертну) щодо її психічного стану та можливості розуміти значення своїх дій та можливості керувати ними станом на квітень 2012 року.

За висновком судово-психіатричного експерта № 263 від 22 червня 2016 року ОСОБА_5 страждала на когнітивний та астентичний розлад внаслідок судинного захворювання головного мозку. Однак визначити ступінь їх вираженості, час виникнення, та чи могла ОСОБА_5 у повному обсязі за станом здоровя розуміти значення своїх дій та керувати ними саме на час підписання заповіту 11 квітня 2012 року, не представляється можливим (а.с. 166-173).

Клопотань про призначення повторної судової експертизи позивачі не заявляли як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Встановивши зазначені обставини, дослідивши всі зібрані докази у їх сукупності та виходячи з принципу психічного здоровя фізичної особи, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх доказів того, що на час складання заповіту 11 квітня 2012 року ОСОБА_5 абсолютно не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

За такого суд не встановив підстав для визнання недійсним заповіту від 11 квітня 2012 року за статтею 225 ЦК.

Колегія суддів не може погодитись з посиланнями апелянта на доведеність зібраними доказами (медичними документами, висновком експертизи та показаннями свідків) дійсних ознак психічного розладу в поведінці ОСОБА_5 у період квітня 2012 року.

Той факт, що заповідач у період складання заповіту виявляла ознаки психічного розладу, та навіть якщо такі ознаки дійсно вплинули на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, обмежуючи цю здатність, не може бути достатньою підставою для визнання заповіту недійсним за правилами статті 225 ЦК.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (справа №6-131цс14).

Так само факт вживання лікарських засобів у цей період не може слугувати підставою для визнання недійсним правочину на підставі статті 225 ЦК.

Не має правового значення й посилання апелянта на інші факти укладення заповітів мешканцями похилого віку с. Нове на користь ОСОБА_4

Можливість маніпулювання свідомістю таких людей, легкість впливу на їх волевиявлення, юридична необізнаність, укладення заповітів з порушенням інтересів їх рідних тощо, на що посилається апелянт, не є достатньою ознакою неспроможності розуміти значення своїх дій та керувати ними, що передбачають правила статті 225 ЦК.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: Н.О.Шаманська

ОСОБА_12