Справа №576/1725/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/424/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Хвостика С. Г. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 24 січня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Глухівської міської ради Сумської області

про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и л а :

09 серпня 2016 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до суду, який уточнила в ході судового розгляду справи і остаточно свої вимоги мотивувала тим, що 04 грудня 2015 року помер її співмешканець ОСОБА_4, з яким вона проживала разом однією сімєю з вересня 1989 року по день його смерті. З ОСОБА_4 вона була знайома з 1986 року, на той час він мешкав в Тюменській області. В 1989 році він переїхав на постійне місце проживання до ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрував своє проживання в житловому будинку свого батька по вул. Путивльській, 79а (після зміни нумерації 121) у м. Глухові. На той час вона проживала одна, і ОСОБА_4 теж був розлучений, і так як житловий будинок батька ОСОБА_4 був непридатний для проживання, оскільки має 81% зносу, вони з ОСОБА_4 вирішили жити разом у її квартирі АДРЕСА_1, в яку він поселився у вересні 1989 року. Протягом 26 років вона з ОСОБА_4 проживала однією сімєю як чоловік з жінкою до самої його смерті, були повязані спільним побутом, вели спільний бюджет, разом купували предмети домашнього вжитку, продукти харчування, одяг. Також разом з ОСОБА_4 опікувались батьком останнього ОСОБА_5, який помер 01 січня 1991 року, разом його поховали та поставили памятник. Разом з ОСОБА_4 обробляла присадибну земельну ділянку, яку вона обробляє й дотеперішнього часу. 15 жовтня 1999 року вони уклали шлюб, проте 20 травня 2000 року за взаємною згодою розірвали його, оскільки ОСОБА_4 почав зловживати спиртними напоями. Після офіційного розірвання шлюбу продовжили проживати в її квартирі, не реєструючи шлюб, але залишились сім'єю. За цією адресою ОСОБА_4 отримував кореспонденцію, проте питання щодо перереєстрації місця проживання ОСОБА_4 не виникало, оскільки постійно навідувалися до житлового будинку по вул. Путивльській, 79 (після зміни нумерації - 121) у м. Глухові, який використовували як дачу. ОСОБА_4 сподівався побудувати новий будинок на місці батьківського, і з цією метою навіть залив фундамент, але не встиг, оскільки передчасно помер. ОСОБА_3 займалася похованням та облаштуванням могили померлого. Після смерті ОСОБА_4. померлого 04 грудня 2015 року, відкрилась спадщина на майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: м. Глухів, вул. Путивльська, буд.79 (після зміни нумерації -121), який зареєстрований на ім'я батька ОСОБА_4 - ОСОБА_5 Спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5, померлого 01 січня 1991 року, ОСОБА_4 прийняв згідно з ст.549 ЦК УРСР 1966 року, фактично вступивши у володіння і розпорядження спадковим майном. Оскільки після смерті ОСОБА_4 не має спадкоємців за заповітом чи за законом першої, другої та третьої черги, то як спадкоємець, який проживав зі спадкодавцем однією сімєю 29 січня 2016 року подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса від 07 червня 2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, у звязку з відсутністю факту проживання з померлим однією сімєю не менше як пять років. Тому просила встановити факт її проживання з ОСОБА_4 однією сімєю з вересня 1989 року по 04 грудня 2015 року, а також визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок загальною площею 38,3 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м., з надвірними будівлями, розташований за адресою: м. Глухів, вул. Путивльська, 121.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 24 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на необґрунтованість, на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, прийняв до уваги лише доводи відповідача та надані ним копії заяв та декларацій позивача, поданих нею в 2013-2015 роках для оформлення житлової субсидії. В той же час, суд безпідставно не взяв до уваги докази, надані стороною позивача. Вважає, що її заяви та декларації за 2013-2015 роки надані для оформлення субсидії, не спростовують факту її проживання з ОСОБА_4 однією сімєю. Доводить, що факт її проживання з ОСОБА_4 однією сімєю підтверджується наданими нею письмовими доказами, а саме: довідкою з місця проживання, медичними довідками, виписками з амбулаторної картки хворого, свідоцтвом про поховання та довідками про оплату вартості надгробного памятника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апелянта та її представника, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню , виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З ч. 3 ст. 309 ЦПК України вбачається, що порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, оскільки нею не доведено факт її спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу не менше як пять років до часу відкриття спадщини, а також не доведено факт прийняття померлим спадщини після смерті батька.

Проте, суд першої інстанції прийшов до такого висновку з порушенням вимог процесуального закону, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 26 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Ними можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідачем у цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за предявленими позовними вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції з 15 жовтня 1999 року по 20 травня 2000 року позивач ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

Із копії свідоцтва про народження серії І-БП №071602 вбачається, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.10).

04 грудня 2015 року ОСОБА_4 помер у віці 68 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БП №252138, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Глухову Глухівського міськрайонного управління юстиції у Сумській області (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про поховання №316 від 08 грудня 2015 року, ОСОБА_3 здійснила поховання померлого ОСОБА_4 на Новогребельському кладовищі (а.с.25).

Також місцевим судом встановлено, що батько ОСОБА_4 - ОСОБА_5 помер 01 січня 1991 року, його мати ОСОБА_6 померла 12 травня 2008 року, а брат ОСОБА_7 24 березня 2013 року (а.с.7-9).

Зі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Глухівської міської державної нотаріальної контори 06 жовтня 1989 року, зареєстровано в реєстрі під №1816 та довідки КП "Глухівське бюро технічної інвентаризації" від 11 січня 2017 року вбачається, що ОСОБА_5 на час своєї смерті був власником жилого будинку №79 на вул. Путивльська в м. Глухів (а.с.11, 113, 114).

Згідно довідки відділу містобудування та архітектури за вих. №185 від 21 жовтня 2016 року житловий будинок по вул. Путивльська, 79 (79 а), який належав ОСОБА_5, знаходиться за межами м. Глухова на землях Глухівської міської ради, має фактичну поштову адресу: м. Глухів, вул. Путивльська, 121 (а.с.63). Також з будинкової книги на буд.№ 79-А по вул. Путивльська в м.Глухів вбачається, що в даному будинку з 13.09.1989 року зареєстрований ОСОБА_4 (а.с.12-14).

Крім того, з матеріалів цивільної справи вбачається, що матір ОСОБА_4 ОСОБА_6 померла 12 травня 2008 року і на день смерті була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 разом зі своїм сином ОСОБА_7, який також помер 24 березня 2013 року (а.с.115-116,118) .

Під час перегляду за апеляційною скаргою рішення місцевого суду апеляційним судом були витребувані відомості про усі спадкові справи заведені після смерті спадкодавців померлого ОСОБА_4 і судом було встановлено, що із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_5 до Глухівської міської державної нотаріальної контори у січні 1998 року звернулась дружина померлого - ОСОБА_6 і їй 30 січня 1998 року було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з грошових вкладів з належними відсотками та компенсаціями, які знаходяться на зберігання в ощадбанку (а.с.203). Свідоцтво на інше спадкове майно, яке належало померлому на час смерті їй не видавалось. В той же час, відповідно до ст.548 ЦК УРСР (1963р.), який діяв на час відкриття спадщини, вона вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки зазначеним Кодексом не допускалось прийняття спадщини під умовою або з застереженням.

Після смерті ОСОБА_6, яка померла 12 травня 2008 року спадкова справа не заводилась, в той же час на день її смерті з нею постійно проживав син померлої ОСОБА_7, із заявою про відмову від спадщини в порядку передбаченому законом він до нотаріальної контори не звертався, а тому вважається таким, що прийняв спадщину за законом після смерті матері в порядку передбаченому ч.3 ст.1268 ЦК України (2004р.).

Інший син померлої ОСОБА_6 ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини після смерті матері не звертався.

Після смерті ОСОБА_7, який помер 24 березня 2013 року із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся брат померлого ОСОБА_8 і була заведена спадкова справа після смерті померлого (а.с.189-197). Таким чином, ОСОБА_8, в порядку передбаченому ст.1269 ЦК України, прийняв спадщину після померлого брата ОСОБА_7 В той же час свідоцтво про право власності на майно в порядку спадкування після померлого брата йому не видавалось.

За змістом ст. ст. 33, 36, 119 ЦПК України на позивача покладено обов'язок визначати коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Водночас він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача, залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.

Норми процесуального закону не передбачають можливості заміни позивача за ініціативою суду, тому за відсутності зазначеного клопотання, суд зобов'язаний вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

З позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Глухівської міської ради, оскільки вважала, що спадкоємці померлого ОСОБА_4 за заповітом або законом 1-ІІІ черги відсутні, в той же час, судом встановлена наявність спадкоємця померлого який у другу чергу має право на спадкування за законом і тому рішення у справі за позовом ОСОБА_3 може вплинути на його права та обовязки.

Таким чином, оскільки апеляційним судом встановлено, що існує спадкоємець померлого, а відповідач у даній справі Глухівська міська рада згідно з ч. 2 ст. 30 ЦПК України не може бути відповідачем у справі, оскільки не оспорює права позивача.

В порушення вимог процесуального закону суд першої інстанції не визначив суб'єктний склад спору, оскільки не звернув увагу, що позов пред'явлений до неналежного відповідача, і відповідно до вимог частини четвертої статті 10 ЦПК не роз'яснив позивачу право на заміну первісного відповідача належним відповідачем чи залучення останнього як співвідповідача та наслідки не вчинення цих процесуальних дій.

Зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, оскільки суд першої інстанції вирішив спір по суті та відмовив в задоволенні позову, в той час як позов, пред'явлений до Глухівської міської ради , яка не має відповідати за позовом, тобто до неналежного відповідача, в зв'язку з чим саме з цих підстав позов не підлягає задоволенню.

За таких обставин рішення суду першої інстанції відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 24 січня 2017 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -