03.04.2017 Єдиний унікальний номер 205/7838/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Остапенко Н.Г., при секретарі Шевцовій М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, треті особи: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «ОСОБА_2 міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування,?

встановив:

21.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 міської ради, треті особи: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «ОСОБА_2 міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24 березня 1994 року померла його мати ОСОБА_3.

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 залишила заповіт, посвідчений Другою дніпропетровської державною нотаріальною конторою від 16.08.1988 року за реєстром № 1-4588. Згідно з заповітом залишеним ОСОБА_3 спадкоємцем належного їй на момент смерті майна є ОСОБА_1

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді належного їй на праві спільної часткової власності домоволодіння АДРЕСА_1.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 був позивач та його батько, чоловік померлої ОСОБА_4. Позивач та ОСОБА_4 не подавали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3

На день смерті ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 постійно проживав та був зареєстрований ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який прийняв спадщину фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном.

Позивач також проживав із спадкодавцем на день смерті за місцем її мешкання, починаючи з січня 1994 року, оскільки ОСОБА_3 була хвора і потребувала стороннього догляду. Батько ОСОБА_4 не міг піклуватись про неї, оскільки був інвалідом другої групи, похилого віку, страждав рядом захворювань.

Тобто, після смерті ОСОБА_3 позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, належним спадкодавцю ОСОБА_3, та є спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину.

14 травня 2004 року помер батько позивача ОСОБА_4, за своє життя він не отримав свідоцтво про право на спадщину на обовязкову частку.

На день смерті ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_1 піклувався і доглядав батька, а також здійснював дії по збереженню, охороні спадкового майна після смерті ОСОБА_3

Про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_4 позивач не заявляв. ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4.

09 вересня 2016 року позивач звернувся до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилось після смерті батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме на частку домоволодіння № 12 кв. № 4 по пров. Сонячний у м. Дніпропетровську.

Правовстановлюючі документи на домоволодіння у ОСОБА_1 відсутні і він вважає їх втраченими.

Нотаріусом були витребувані дані про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно в КП «ДМБТІ» ДОР.

За даними КП «ДМБТІ» ДОР на день смерті спадкодавця ОСОБА_3 за нею зареєстровано право власності на 5/16 частки (частка не перереєстрована) домоволодіння № 12 по провулку Сонячний м. Дніпропетровська на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.1954 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1/9106, зареєстроване в КП «ДМБТ1» ДОР та записано в реєстрову книгу № 57 за реєстровим номером 108.

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2000 року змінені ідеальні частки співвласників у домоволодінні № 12 та частка ОСОБА_3 у праві спільної часткової власності на зазначене домоволодіння визнана в 24/100 частки та становить: в житловому будинку А-1 квартира № 4, приміщення 4-2 площею 7,9 кв. м., приміщення 4-3 площею 12,3 кв. м., сіни а-3-1; навіс а-5; гараж Б; вбиральня И; літній душ; навіс; водоколонка № 7; ворота № 3; огорожа № 4; в загальному користуванні 1/2 частка norpi6a Е, 1/4 частка огорожі № 2, що складає 24/100 частки домоволодіння.

23.09.2016 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, відповідно до якої відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, провулок Сонячний, будинок 12, яка належала ОСОБА_3, у зв'язку з відсутністю у спадкоємця, правовстановлюючих документів та не можливістю визначення складу спадкового майна, так як частка у праві власності, яка змінена судовим рішенням, не перереєстрована.

В постанові нотapiyca з посиланням на відповідні нормативні акти зазначено, що реєстрація права власності за померлою особою після и смерті неможлива, оскільки, відповідно до ст. 25 ЦК України. цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а відповідно до ст. 30 ЦК України померла фізична особа не має нi цивільної правоздатності, нi цивільної дієздатності. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотapiyc відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадку, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Родинні відносини ОСОБА_1 з померлими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджуються свідоцтвом cepiї ІІІ-ЯР про народження, яке видане 07.10.1958 року Ленінським районним відділом запису актів громадянського стану м. Дніпропетровська, в якому моїм батьком записаний ОСОБА_4, а матір'ю - ОСОБА_3.

Фактичний вступ позивачем в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_3, факт постійного проживання з спадкодавцем ОСОБА_4, підтверджуються доказами здійснення ОСОБА_1 дій по виконанню обовязків перед третіми особами, а саме по сплаті за електроенергію, водопостачання, земельний податок та інше від дня смерті матері і до цього часу.

На підставі вищезазначеного просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_3, померлої 24.03.1994 року, встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зi спадкодавцем ОСОБА_4 за адресою: м. Дніпро, пров. Сонячний, буд. 12, на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого 14 травня 2004 року, визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 16/100 частин домоволодіння №12 по пров. Сонячний в м. Дніпро, що складається: житловий будинок А-1, приміщення 4-2 площею 7.9 кв. м., приміщення 4-3 площею 12.3 кв. м., сіни а-3-1; навіс а-5; гараж Б: вбиральня И; літній душ; навіс; водоколонка №7; ворота №3; огорожа №4; в загальному користуванні 1/2 частка погріба Е, 1/4 частка огорожі №2 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, померлої 24 березня 1994 року та визнати право власності на 8/100 частин домоволодіння № 12 по пров. Сонячний в м. Дніпро, що складається: житловий будинок А-1, приміщення 4-2 площею 7.9 кв. м., приміщення 4-3 площею 12.3 кв.м., сіни а-3-1: навіс а-5: гараж Б: вбиральня И; літній душ; навіс; водоколонка №7: ворота №3: огорожа №4: в загальному користуванні 1/2 частка погріба Е, 1/2 частка огорожі №2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого 14 травня 2004 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 позовні вимоги згідно останніх уточнень підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_7 позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила відмовити.

В судове засідання представник третьої особи Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори не зявився, надали суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника.

В судове засідання представник третьої особи Комунального підприємства «ОСОБА_2 міжміське бюро технічної інвентаризації» не зявився. Про день, місце та час судового розгляду повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що 24 березня 1994 року померла ОСОБА_3, яка на день смерті проживала і була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4./а.с. 9/

За життя ОСОБА_3 був складений заповіт від 16 серпня 1988 року посвідчений державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, яким ОСОБА_3, заповіла належну їй частину жилого будинку з господарчими будівлями, що знаходиться в м. Дніпропетровську, провулок Солнечний № 12 /дванадцять/ ОСОБА_9./а.с. 10/

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина за заповітом на частину домоволодіння № 12 по пров. Сонячному у м. Дніпропетровську.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2000 року змінені ідеальні частки співвласників у домоволодінні № 12 та частка ОСОБА_3 у праві спільної часткової власності на зазначене домоволодіння визнана в 24/100 частки та становить: в житловому будинку А-1 квартира № 4, приміщення 4-2 площею 7,9 кв. м., приміщення 4-3 площею 12,3 кв. м., сіни а-3-1; навіс а-5; гараж Б; вбиральня И; літній душ; навіс; водоколонка № 7; ворота № 3; огорожа № 4; в загальному користуванні 1/2 частка пoгріба Е, 1/4 частка огорожі № 2, що складає 24/100 частки домоволодіння./а.с. 13-14/

Згідно з довідкою № 13159 від 23.09.2016 року виданою КП «ДМБТІ», право власності на 5/16 ч. (частка не перереєстрована) визнано за гр. ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.1954 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-9106, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 57 за реєстром № 108. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2000 року за гр. ОСОБА_3 визнано право власності на 24/100 ч. домоволодіння, але перереєстрація не проводилась./а.с. 12/

Згідно з свідоцтвом серії ІІІ-ЯР про народження ОСОБА_1, який народився 16 вересня 1958 року, батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_3. /а.с. 37/

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 був позивач та його батько, чоловік померлої ОСОБА_4. Позивач та ОСОБА_4 не подавали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3

На день смерті ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 постійно проживав та був зареєстрований ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який прийняв спадщину фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном.

Згідно довідки № 279 від 02 вересня 2016 року, виданої головою квартального комітету № 86 ОСОБА_10 ОСОБА_1, на момент смерті 29.03.1994 року матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка зареєстрована і мешкала за адресою: АДРЕСА_3, власник з чоловіком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1./а.с. 32/

ОСОБА_4 прийняв спадщину шляхом вступу у фактичне володіння спадковим майном, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в ред. від 18.07.1963 року), після смерті ОСОБА_3 оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

У звязку із наявністю заповіту на імя ОСОБА_1, ОСОБА_4 мав право на обовязкову частку, як непрацездатна особа, що відповідає положенням ст. 535 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовуються чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України 1963 року.

Таким чином, враховуючи, що спадщина відкрилася після смерті спадкодавця в 1994 році, суд вважає необхідним до вказаних правовідносин застосувати положення норм Цивільного кодексу України 1963 року, що діяв на час відкриття та прийняття спадщини.

Стаття 525 ЦК України в редакції 1963 року встановлює, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини відповідно до статті 526 ЦК України в редакції 1963 року є останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР 1963 року спадкоємицями першої черги за законом є діти, батьки та жінка (чоловік) померлого.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК УРСР. Діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Відповідно до ст. 535 ЦК УРСР обовязкова частка становила не менше двох третин частки, яка належала б кожному із спадкоємців при спадкоємстві за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР в ред.1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За ЦК України 1963 року спадкуванням вважається перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб, які мали право спадкувати за законом або заповітом.

Відповідно до ст. 549 ЦК спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. При цьому відповідно до статей 548, 549 ЦК та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 р. № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому.

Отже ОСОБА_4, як спадкоємцю після смерті спадкодавця ОСОБА_3 належить 8/100 частки спадкового майна, яке складає 24/100 частини квартири АДРЕСА_4.

За своє життя ОСОБА_4 не отримав свідоцтво про право на спадщину на обовязкову частку.

Частка спадкового майна ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3, відповідно до заповіту складає 16/100 частин квартири АДРЕСА_4.

Із пояснень позивача ОСОБА_1 слідує, що останній на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем проживав, однак зареєстрований не був.

Згідно квитанцій про сплату податку на землю за 1994-1995 роки, 1999, 2002, 2004-2016 роки, наданих ОСОБА_1 підтверджується факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, тобто позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, належним спадкодавцю ОСОБА_3 /а.с. 38-43/

Згідно спадкової справи № 760/2016 після смерті ОСОБА_3, 09 вересня 2016 року з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3, а саме на квартиру № 4 домоволодіння № 12 за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Сонячний./а.с. 31 на звороті/

23 вересня 2016 року постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Сонячний, квартира № 4, будинок № 12, що належала померлій ОСОБА_3, у звязку з неможливістю визначення складу спадкового майна, так як частка у праві власності не перереєстрована./а.с. 50-51/

Згідно з довідкою № 13159 від 23.09.2016 року виданою КП «ДМБТІ» станом на 31.12.2.12 року, право власності на 5/16 ч. (частка не перереєстрована) визнано за гр. ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.1954 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-9106, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 57 за реєстром № 108. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2000 року за гр. ОСОБА_3 визнано право власності на 24/100 ч. домоволодіння, але перереєстрація не проводилась./а.с. 12/

За життя ОСОБА_3 було втрачено оригінал зазначеного договору від 23.10.1954 р.

Згідно технічного паспорту, виданого 24 червня 1981 року на домоволодіння № 12 по пров. Сонячний в м. Дніпро, домоволодіння складається: житловий будинок А-1, приміщення 4-2 площею 7.9 кв. м., приміщення 4-3 площею 12.3 кв. м., сіни а-3-1; навіс а-5; гараж Б: вбиральня И; літній душ; навіс; водоколонка №7; ворота №3; огорожа №4; в загальному користуванні 1/2 частка погріба Е, 1/4 частка огорожі №2. /а.с. 15-17/

14 травня 2004 року помер батько позивача ОСОБА_4. /а.с. 9/

За життя ОСОБА_4, померлий 14.05.2004 року заповіт на випадок своєї смерті не складав. Як син померлого ОСОБА_4, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом.

Згідно довідки № 356 від 18 жовтня 2016 року, виданої головою квартального комітету № 86 ОСОБА_10 ОСОБА_1, на момент смерті батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 14.05.2004 року, син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 мешкав разом з батьком без реєстрації./а.с. 19/

Відповідно до наданих квитанцій, позивач ОСОБА_1 сплачував за водопостачання за 2005-2008 роки, 2012-2016 роки, електропостачання за 2005-2007 роки, 2011-2015 роки. /а.с. 21/

Також в ході судового розгляду були допитані свідки.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_11 пояснила, що проживає з народження за адресою: АДРЕСА_5 та є сусідкою позивача. Свідок ОСОБА_11 підтвердила факт постійного проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_6 разом з батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а також зазначила, що ОСОБА_1 доглядав своїх батьків до дня смерті.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 та перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 12 липня 1980 року. А також зазначила, що ОСОБА_1 з січня 2004 року постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8 разом зі своїми батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки мати тяжко хворіла, а батько був інвалідом другої групи, страждав рядом захворювань, позивач доглядав їх.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частин 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття, тобто з дня смерті спадкодавця.

Крім того, відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

На основі повного і всебічного зясування обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.ст. 525, 529, 535, 548-549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, 256, 1217, 1218, 1220, 1222, 1261, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст. 10, 57-61, 74, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, треті особи: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «ОСОБА_2 міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування - задовольнити.

Встановити факт фактичного прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті матерi ОСОБА_3, померлої 24.03.1994 року.

Встановити факт постійного проживания ОСОБА_13 зi спадкодавцем ОСОБА_4 за адресою: м. Дніпро, пров. Сонячний, буд.12, на час відкриття спадщини після cмерті ОСОБА_4. померлого 14 травня 2004 року.

Визнати за ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_9, право власності на 16/100 частин домоволодіння № 12 по пров. Сонячний в м. Дніпро, що складається: житловий будинок А-1, приміщення 4-2 площею 7.9 кв. м., приміщення 4-3 площею 12.3 кв. м., сіни а-3-1; навіс а-5; гараж Б: вбиральня И; літній душ; навіс; водоколонка №7; ворота №3; огорожа №4; в загальному користуванні 1/2 частка погріба Е, 1/4 частка огорожі №2 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, померлої 24 березня 1994 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, право власності на 8/100 частин домоволодіння № 12 по пров. Сонячний в м. Дніпро, що складається: житловий будинок А-1, приміщення 4-2 площею 7.9 кв. м., приміщення 4-3 площею 12.3 кв.м., сіни а-3-1: навіс а-5: гараж Б: вбиральня И; літній душ; навіс; водоколонка №7: ворота №3: огорожа №4: в загальному користуванні 1/2 частка погріба Е, 1/2 частка огорожі №2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого 14 травня 2004 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Г. Остапенко