УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року

Барський районний суд Вінницької області в складі:

судді Єрмічової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Войтової І.О., представника заявника адвоката ОСОБА_1

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Барського районного суду Вінницької області від 17 березня 2016 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2016 року Барським районним судом Вінницької області ухвалено заочне рішення в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (скорочене найменування ПАТ "УкрСиббанк") до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позов задоволено повністю.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до Барського районного суду Вінницької області із заявою про перегляд заочного рішення. У заяві вказала, що судовий розгляд був призначений на 26 лютого 2016 року, проте був відкладений за клопотання позивача. Наступне засідання було призначено на 17 березня 2016 року, проте повідомлення про призначення розгляду справи на цю дату на адресу заявника не направлялось. Відсутні докази цього і в матеріалах справи. В звязку з цим заявник не була повідомлена про час та місце слухання справи належним чином, внаслідок чого не змогла надати свої заперечення, щодо позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи між заявником та позивачем 28 серпня 2008 року був укладений договір поруки № 225969. Пунктом 3.1 цього договору визначено, що він набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. А тому заявник вважає, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Заявник вважає, що в даному випадку є в сукупності дві підстави для скасування заочного рішення, передбачені ч. 1 ст. 232 ЦПК України, а тому просить скасувати заочне рішення ухвалене 17 березня 2016 року Барським районним судом Вінницькій області у вищевказаній справі та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Заявник ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася повторно, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду заяви, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомленнями про вручення повісток про виклик у суд на 19 квітня 2017 року, 22 листопада 2017 року.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1, який діє на підставі ордеру та витягу із договору від 30 січня 2017 року, заяву про перегляд заочного рішення Барського районного суду Вінницької області від 17 березня 2016 року підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача ПАТ "УкрСиббанк" ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 27 вересня 2017 року, у судове засідання не зявився, надіслав суду письмові заперечення та заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги банку підтримує. Відповідно до змісту письмових заперечень, позивач заперечує проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення, вважає заяву безпідставною та необґрунтованою.

Так, щодо твердження заявника відносно пропущення позивачем строку звернення з позовом до суду про стягнення боргу з заявника як поручителя представник позивача заперечив наступними фактами. Заявник посилається на те, що вимогу про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором було направлено Банком зі спливом шестимісячного строку від дня останнього платежу. Однак, позивач з посиланням на положення п. 24 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року вважає, що у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку з застосуванням права на повернення кредиту достроково. Тому таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. У своїх запереченнях представник позивача також послався на правову позицію ВСУ, що висловлена у постанові № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду заяви, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомленнями про вручення повісток про виклик у суд на 22 листопада 2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 231 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Представнитк заявника не заперечував щодо розгляду даної заяви у відсутності інших осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши представника заявника, ураховуючи письмові заперечення представника позивача, дослідивши заяву про перегляд заочного рішення, письмові докази, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Використання законодавцем у конструкції коментованої статті сполучника "і" дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно встановити не лише поважність причини неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, що його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи до розгляду в загальному порядку.

17 березня 2016 року Барським районним судом Вінницької області постановлено ухвалу про заочний розгляд цивільної справи за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості та ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено повністю.

Заочний розгляд вказаної справи проведено з дотриманням умов, передбачених ст.224 ЦПК України, зокрема, неявка відповідача в судове засідання; відсутність поважних причин неявки відповідача; відсутність клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутності; відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи.

Однак, у матеріалах вказаної цивільної справи відсутні відомості щодо належного повідомлення заявника про судове засідання 17 березня 2016 року, у якому було постановлено заочне рішення, тому у цій частині суд вважає обґрунтованими посилання заявника.

Вирішуючи чи мають істотне значення для правильного вирішення справи, обставини, на які посилається заявник, суд бере до уваги правову позицію ВСУ, що висловлена у постанові № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, де Верховний Суд України зазначив, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено преклюзивний строк звернення до поручителя з вимогою до суду, оскільки 28.01.2015 Банк надіслав боржнику ОСОБА_3 та поручителю ОСОБА_2 вимоги щодо дострокового погашення боргу за кредитним договором, де встановлено строк погашення кредиту протягом 31 дня, з дати одержання повідомлення. Вказану вимогу ОСОБА_2 отримала 06.02.2015, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Таким чином, датою настання строку вимоги є 10 березня 2015 року. З позовною заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до суду позивач звернувся 04.06.2015, тобто у межах строку дії поруки, а саме протягом шести місяців з дня встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими заперечення позивача у цій частині та бере їх до уваги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 231 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Барського районного суду Вінницької області від 17 березня 2016 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя