Справа №: 398/2845/16-ц
провадження №: 2/398/439/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"27" грудня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Крімченко С.А

при секретарі Куліковій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 , третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача державний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним ,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 і просить визнати недійсним з моменту його вчинення заповіт ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, складений 03 липня 2015 року та посвідчений державним нотаріусом Олександрійської міської державної нотаріальної контори № 1 ОСОБА_4 і зареєстрований в реєстрі за № 3-678. Позовні вимоги мотивує тим, що 25 червня 2016 року він звернувся до приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_6 з приводу подачі заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті його батька ОСОБА_5, який помер 02 квітня 2016 року.Від нотаріуса він дізнався, що по факту звернення із заявою про прийняття спадщини громадянки ОСОБА_2 ним вже заведена спадкова справа, на підтвердження чого він отримав ОСОБА_6 про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 43475905.Йому також стало відомо , що ОСОБА_2 є спадкоємцем усього майна, яке залишилося після смерті його батька , на підставі заповіту , який складений спадкодавцем 03 липня 2015 року та посвідчений державним нотаріусом Олександрійської міської державної нотаріальної контори № 1 ОСОБА_4 під реєстром за № 3-678.Вважає, що заповіт його батька не відповідає його волі, а тому повинен бути визнаний недійсним у судовому порядку з наступних підстав. Так, його батько ОСОБА_5 приймав безпосередню участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.Останні 10 років свого життя він був тяжко хворою людиною, не рідше двох разів на рік він перебував на стаціонарному лікуванні, кожного місяця відвідував дільничного лікаря, де за його призначенням проходив курси амбулаторного лікування.Згідно з довідкою МКЛПЗ міська лікарня № 1 м. Олександрії від 05.08.2016р. № 2187 ОСОБА_5, 19 .05.1960 р.н. неодноразово звертався за медичною допомогою до міської лікарні №1, останній раз перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні міської лікарні № 1 з 15.02.2016р. по 01.03.2016р.Під час проходження стаціонарного лікування йому були виставлені діагнози: ішемічна хвороба серця, післяінфарктний кардіосклероз ( хворий переніс інфаркт в 2008р., 2012р.), хронічна форма миготливої аритмії, шлуночкова екстрасистолія по Лауну V кл. СН II ст. ФК І V.Крім цього, у 2013 році батько переніс операцію з коронаровентрикулографії і стентування коронарних артерій.Через свою хворобу останні декілька років свого життя батько постійно перебував у стані депресії , був вимушений щодня приймати велику кількість ліків , у тому числі заспокійливі медичні препарати, які йому призначалися лікарями як під час проходження курсів стаціонарного лікування, так і під час амбулаторного лікування у міській поліклініці. В день складання заповіту на користь ОСОБА_2, а саме 03 липня 2015 року, його батько ОСОБА_5 також приймав призначені йому ліки і заспокійливі препарати , а тому в момент вчинення цього правочину під їх дією він перебував у такому психічному стані, який не надавав йому можливості повністю розуміти значення своїх дій та керувати ними.

В судовому засіданні ОСОБА_7, яка представляє інтереси позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві і просить їх задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 не визнали позов і просять відмовити в його задоволенні.В своїх запереченнях проти позову відповідачка пояснила, що вона є цивільною дружиною спадкодавця. Вона одна доглядала за останнім, коли він хворів. Прожила разом з ним 23 роки. Донька спадкодавця ОСОБА_3 перестала спілкуватися з батьком з 2014 року, а саме з моменту ,коли вона пропонувала спадкодавцю переписати на неї квартиру , а він відмовився. З сином, позивачем по справі, спадкодавець не спілкувався. Спадкодавець під час складання заповіту був в нормальному психічному стані , міг усвідомлювати свої дії, самостійно прийняв рішення щодо складення заповіту.У спадкодавця було хворе ОСОБА_9 був активною людиною, не знаходився в депресивному стані.Причиною складення заповіту було те, що діти від нього відмовилися.

Третя особа ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_10 підтримали вимогу позову і просять її задоволити. ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона являється донькою спадкодавця, була у батька 01.01.2014 року і помітила, що батько перебуває в неадекватному стані.Останній раз бачила батька у вересні 2014 року.З батьком виникла сварка і вони не спілкувалися. Про смерть батька їй не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, відповідача та її представника, третю особу та її представника, покази свідків, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено , що 2 квітня 2016 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОЛ № 219724 від 2 квітня 2016 року. (а.с.8). За життя, 3 липня 2015 року, ОСОБА_5 склав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_2 (а.с. 9). Після його смерті з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулись: цивільна дружина спадкодавця ОСОБА_2 , син спадкодавця ОСОБА_1 , донька спадкодавця ОСОБА_3 , що підтверджується копією спадкової справи (а.с. 36-49).

Згідно довідки МКЛПЗ « Міська лікарня №1 м.Олександрії» № 2187 від 05.08.2016 року зазначено, що ОСОБА_5 , ліквідатор аварії на ЧАЕС , неодноразово лікувався в терапевтичному відділенні МКЛПЗ « Міська лікарня №1 м.Олександрії» , останній раз з 15.02.2016 року по 01.03.2016 року. Діагноз: Ішемічна хвороба серця. Післяінфарктний ( 2008 р., 2012 рік) кардіосклероз ( коронаровентрикулографія і стентування коронарних артерій 2013 рік) .Хронічна форма миготливої аритмії, шлуночкова екстрасистолія по Лауну V кл. СН II ст. ФК ІV. ОСОБА_5 помер вдома 02.04.2016 року, розтин проведено судово-медичним експертом. Висновок експерта № 1282 від 15.04.2016 року : смерть ОСОБА_5 настала в результаті гострої серцевої недостатності, як наслідок постінфарктного кардіосклерозу.( а.с. 12)

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні зазначив, що останній раз бачив спадкодавця ОСОБА_5 в кінці весни, останній був якийсь пригнічений , але в нормальному психічному стані.В нетверезому стані його не бачив.

Свідок ОСОБА_12Є, яка працює лікарем-терапевтом, в судовому засіданні пояснила, що була знайома з ОСОБА_5 як пацієнтом лікарні.Останній перебував на лікуванні протягом останніх 10 років.Лікувався в блоці інтенсивної терапії після інфаркту,а потім в терапевтичному відділенні, з ним постійно була його дружина ОСОБА_2 Пацієнт був в адекватному стані, ніяких психічних відхилень не спостерігалося, психотропних препаратів не приймав. У нього була серцева недостатність. Але він руки не опускав, пригніченим його ніхто не бачив.Після виписки з лікарні хворому призначалися лише таблетовані препарати.Йому були призначені препарати, пов»язані лише з серцево-судинним захворюванням, заспокійливих препаратів не призначали.У хворого не було порушень мозкових кровообігів.Він не приймав транквілізаторів та снодійних препаратів.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_5 знав з 1990 року, вони були близькими знайомими.Йому було відомо, що у ОСОБА_5 було серцево-судинне захворювання.Коли останній знаходився в кардіологічному центрі на лікуванні, то він бачив там тільки дружину, відповідачку по справі.За сина він взагалі не ОСОБА_5 був адекватним, у нормальному психічному стані.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що знав ОСОБА_5 більше 10 років, вони часто спілкувалися.Останній був психічно здоровий, адекватний, алкогольні напої не ОСОБА_5 ще в 2014 році повідомляв йому , що свою квартиру залишить своїй дружині ОСОБА_2Він бачив ОСОБА_5 в той день, коли він склав заповіт, так як останній заходив до нього в магазин і повідомив йому про це.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що був знайомий з ОСОБА_5, вони часто їздили разом на рибалку. Не бачив його дітей жодного разу. Від ОСОБА_5 дізнався, що все майно він залишає дружині ОСОБА_2Будь-яких розладів психіки у останнього він не бачив.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що проживала з ОСОБА_17 в одному під»їзді.Останній раз бачила його два роки тому влітку.У нього був хворобливий вигляд.

Свідок ОСОБА_18, який працює завідуючим терапевтичного відділення, в судовому засіданні пояснив,що ОСОБА_5 перебував у нього на лікуванні кожного року.У останнього була ішемічна хвороба, кардіосклероз, у 2013 році було стенування коронарних артерій.Серцева недостатність розвинулася з 2008 ОСОБА_5 приймав ліки згідно призначень лікарня, він був адекватною людиною, тримався за життя , хотів жити і тому не міг передозувати призначені препарати. Депресивного стану у нього не було.Крім того, вони не призначають ліки, які запаморочують свідомість.Психічний стан хворого був задовільний.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила,що останній раз бачила ОСОБА_5 на початку березня 2015 року.Останній пересувався нормально, але був худий, розмовляв повільно.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_5 бачив у червні-липні 2015 році, останній був худий і його не впізнав.На вигляд був неадекватним, говорив, що у нього хворе серце і він лікується горілкою.

Свідок ОСОБА_21, який являється братом позивача по матері, в судовому засіданні пояснив, що знав ОСОБА_5 з 1989 року. З останнім його мати проживала в цивільному шлюбі.Під час спільного проживання у них народився ОСОБА_5 Сергій.А потім вони розійшлися. Але він продовжував спілкуватися з ОСОБА_5Знає, що останній випивав. Останній раз бачив його у 2015 році, але останній зробив вигляд, що не впізнав його.У останнього був хворобливий стан, але психічно він був здоровий.

Ухвалою від 10 липня 2017 року по даній справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза для визначення психічного стану ОСОБА_5 під час складання заповіту .

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 438 від 06.10.2017 року ОСОБА_5 на час складання заповіту від 03.07.2015 року виявляв ознаки ДЕ І-ІІ стадії ( дисциркуляторної енцефалопатії ) змішаного ґенезу ( атеросклеротичного , гіпертонічного), астенічний синдром, які не досягли ступіню психічного захворювання та недоумкуватості.Тому ОСОБА_5 за своїм психічним станом під час складання заповіту 03.07.2015 року міг розуміти значення своїх дій та розумно керувати ними.

Представник позивача не погодилася з висновком експерта, надавши суду письмові пояснення по даному висновку.В поясненнях зазначила, що даний висновок необхідно відхилити, так як він суперечить даним медичної документації щодо хвороб, діагностованих за життя ОСОБА_5 , показанням свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_20, ОСОБА_21

Відповідачка не погодилася з поясненнями представника позивача, зазначивши, що даний висновок не суперечить іншим доказам. З поясненнями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_20, ОСОБА_21 не погоджується і вважає, що на них не варто суду посилатися. Так, дані свідки зазначали , що ОСОБА_5 мав хворобливий стан, схуд. Останньому саме лікар рекомендував зменшити вагу, так як у нього було серцево- судинне захворювання.Але ОСОБА_5 не вживав алкогольні напої. Можливо, її чоловік і зробив вигляд, що не знає ОСОБА_22, так як дана особа йому була неприємна і у нього не було бажання з ним спілкуватися.А свідок ОСОБА_21 після надання пояснень в суді приходив до неї і просив пробачення за свої пояснення в суді, так як його змусила так свідчити його мати, яка є і матір»ю позивача, погрожуючи ,що позбавить його спадщини.

Згідно ст.. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

За ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Звертаючись до суду, позивач як на підставу своїх позовних вимог зазначав, що внаслідок хвороби заповідач не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складення заповіту.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному , об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивачем не доведено за допомогою належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_5 внаслідок хвороби при складанні і підписанні заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Витребувана судом медична документація не містить висновків щодо наявності у спадкодавця психічного або іншого захворювання, внаслідок якого ОСОБА_5 не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Позивачем не зазначено обставин та не надано доказів, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, не зазначено передбачених ст. 1257 ЦК України підстав для визнання заповіту недійсним.

Досліджені в судовому засіданні докази, а саме пояснення свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 які підтвердили повну спроможність померлого розуміти значення своїх дій і керувати ними, його бажання скласти заповіт саме на відповідачку , як особу яка з ним проживала та доглядала, свідчать про те, що обставини, з яким закон повязує застосування ч. 1 ст. 225 ЦК не знайшли свого підтвердження, оскільки підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи у момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій і керувати ними.Крім того, висновок судово-психіатричної експертизи , пояснення лікарів-терапевтів ОСОБА_12 та ОСОБА_18, у яких лікувався спадкодавець , відповідь з медичної установи , дані амбулаторної карти не дають підстав вважати, що заповідач мав певні психічні розлади. Позивачем не надано доказів, що спадкодавець при прийнятті ліків міг допустити їх передозування, що могло вплинути на його психічний стан, це є лише припущеннями , які спростовуються поясненнями лікарів та відповідачки в судовому засіданні. Покази свідків ОСОБА_11, ОСОБА_16, ОСОБА_19 , ОСОБА_21 свідчать лише про хворобливий вигляд спадкодавця, а не про його неспроможність розуміти значення своїх дій і керувати ними. Пояснення свідка ОСОБА_20 не узгоджуються з іншими дослідженними в судовому засіданні доказами і тому суд їх не приймає до уваги.

Оскільки позивачем не надано доказів того, що на момент складання заповіту заповідач не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними, тому відсутні підстави для визнання заповіту недійсним . В судовому засіданні не встановлено порушення прав позивача.

Досліджені в судовому засіданні докази свідчать про те, що волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Керуючись ст.ст. 1233 , 1257 ЦК України, ст..ст.4,5, 265, 268 ЦПК України,-

В и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2(зареєстрована : ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2), третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 (зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача державний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_4 ( місце знаходження : Кіровоградська область м.Олександрія, вул. 6 Грудня, 138, ) про визнання правочину недійсним .

Повний текст рішення буде складено 5 січня 2018 року .

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення , а якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину , даний строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий