АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 609/345/17Головуючий у 1-й інстанції Ящук Т.М.
Провадження № 22-ц/789/1223/17 Доповідач - Ткач З.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткача З.Є.

Суддів: Ходоровський М. В., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря Шмигельська І.З.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Шумської районної державної адміністрації в Тернопільській області на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 5 вересня 2017 року по справі за позовом Управління соціального захисту населення Шумської районної державної адміністрації в Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2017 року Управління соціального захисту населення Шумської районної державної адміністрації в Тернопільській області (далі - Управління соціального захисту населення) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Позов обґрунтовує тим, що відповідачка протягом 2012 - 2016 років на підставі поданих нею заяв та декларацій отримувала соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям.

Під час проведення ревізії фінансово-господарської діяльності управління Державною фінансовою інспекцією в Тернопільській області, було виявлено, що відповідачка у Деклараціях про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги не вказала, що володіє земельною ділянкою в розмірі 0,50 га для ведення особистого селянського господарства на території с. Жолобки Шумського району Тернопільської області.

Подавши недостовірну інформацію щодо наявності земельних ділянок відповідачка порушила ст.7 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям" та п.10 постанови Кабінету міністрів України "Про порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям" №250 від 24 лютого 2003 року.

У зв'язку з цим позивач просив стягнути зайво виплачені ОСОБА_1 кошти державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям у розмірі 7517,48 гривень.

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 5 вересня 2017 року ухвалено:

"В позові управління соціального захисту населення Шумської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення в користь держави надмірно отриманих коштів відмовити."

В апеляційній скарзі Управління соціального захисту населення просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки фактичним обставинам справи та вирішив спір з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Сторони, які належно повідомлені про розгляд справи апеляційним судом, у судове засідання не з'явились, однак подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Колегія суддів вважає, що розгляд справи слід проводити у відсутності осіб, які беруть участь у справі, та, у відповідності до вимог ч. 2 ст.197 ЦПК України, не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних мотивів.

Судом установлено, 4 січня 2013 року, 02 липня 2013 року, 09 січня 2014 року, 03 липня 2014 року, 12 січня 2015 року, 06 липня 2015 року, 11 січня 2016 року ОСОБА_1 зверталась до Управління соціального захисту населення Шумської районної державної адміністрації в Тернопільській області із заявами про призначення їй державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям.

До заяв про призначення цього виду допомоги, відповідачка долучала декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. В розділі V декларацій щодо відомостей про земельні ділянки, що перебувають у власності або володінні (користуванні) членів сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб, членів сім'ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей) ОСОБА_1 вказувала, що її чоловік ОСОБА_2 в різні періоди подачі декларацій володіє земельними ділянками в розмірі 1.30 га, 0.25 га та 1.05 га.

Також установлено, що в ході проведення ревізії фінансово- господарської діяльності позивача за період із 01 січня 2013 року по 29 лютого 2016 року на підставі інформації Шумської міської ради було виявлено, що ОСОБА_1 володіє земельною ділянкою 0,50 га в с. Жолобки Шумського району, що не вказано в поданих нею деклараціях на призначення державної допомоги малозабезпеченим сім'ям.

Дані обставини підтверджені повідомленням провідного державного фінансового інспектора відділу інспектування в соціальній сфері та культурі Державної фінансової інспекції в Тернопільській області.

Згідно повідомлення Управління соціального захисту населення від 23 квітня 2016 року №1636/06-4, позивач повідомив ОСОБА_1 про те, що вона не вказала в деклараціях під час звернень від 04 січня 2013 року, 02 липня 2013 року, 09 січня 2014 року, 03 липня 2014 року, 12 січня 2015 року, 06 липня 2015 року та 11 січня 2016 року за призначенням допомоги малозабезпеченим сім'ям про наявність в її володінні земельної ділянки, площею 0,50 га в с. Жолобки Шумського району, внаслідок чого їй було надмірно виплачено допомогу, розмір якої складає 7667,48 грн. за період із 01 січня 2013 року по 31 травня 2016 року та запропоновано повернути їх добровільно позивачу.

Станом на 25 вересня 2017 року відповідачка повернула 1150,00 грн. і її заборгованість складає 6517,48 грн.

Вирішуючи спір суд першої інстанції вірно визначив характер спірних правовідносин та вірно застосував для їх вирішення положення Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям" від 01.06.2000 року № 1768-III, який спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім'ям.

Статтею 1 вказаного Закону, визначено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім'ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім'ї; малозабезпечена сім'я - сім'я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім'ї.

Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №250, яка визначає умови призначення і виплати малозабезпеченим сім'ям державної соціальної допомоги, передбаченої Законом України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям".

Згідно ст.7 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям", якщо сім'єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше, ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.

Відповідно п.25 Постанови КМУ від 24 лютого 2003 року №250 "Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям" виплата раніше призначеної соціальної допомоги припиняється якщо сім'єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на соціальну допомогу і визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, - з місяця, в якому виявлено порушення; у разі переїзду сім'ї в іншу місцевість та настання обставин, що унеможливлюють виплату соціальної допомоги (зокрема, смерть одинокої особи), - з місяця, що настає за місяцем, в якому відбулися зміни; за заявою уповноваженого представника сім'ї - з місяця, що настає за місяцем її подання, якщо інше не обумовлено заявою.

Пунктом 28 вказаної Постанови передбачено, якщо сім'єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи праці та соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім'ї; повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім'ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі врахування надміру виплачених коштів при виплаті соціальної допомоги у наступні періоди провадять щомісячні відрахування на підставі своїх рішень у розмірі не більш як 20 відсотків суми, що підлягає виплаті; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Управління соціального захисту населення Шумської районної державної адміністрації в Тернопільській області посилалось на повідомлення Шумської міської ради №38 від 06 квітня 2016 року про те, що ОСОБА_1 використовує земельну ділянку в розмірі 0,50 га для ведення особистого селянського господарства на території с. Жолобки Шумського району.

Крім того, позивач посилався на архівний витяг із рішення №63 сьомої сесії четвертого скликання Жолобківської сільської ради Шумського району Тернопільської області від 06 травня 2003 року, згідно якого сесія Жолобківської сільської ради вирішила виділити ОСОБА_1 0,50 га біля житлового будинку для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства в постійне користування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що відповідачка подала недостовірну інформацію щодо наявності земельних ділянок, так як в останньої відсутній правоустановлюючий документ, який би посвідчував право приватної власності/володіння земельною ділянкою площею 0,50 га, а рішення №63 Жолобківської сільської ради від 6 травня 2003 року не є належним доказом того, що відповідачці дана земельна ділянка була виділена у користування в установленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Так для встановлення факту володіння відповідачкою ОСОБА_1 земельною ділянкою розміром 0,50 га, колегія суддів вважає слід врахувати вимоги чинного законодавства, що регулюють питання набуття прав власності та користування земельними ділянками, встановлених для фізичних осіб.

Згідно з частиною другою статті 13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб.

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

На час ухвалення рішення №63 Жолобківської сільської ради Шумського району від 06 травня 2003 року, право власності на земельну ділянку, право користування земельною ділянкою та перехід цих прав визначався положеннями Земельного кодексу України в редакції 2001 року.

Відповідно до ч.1 ст.125 даного Кодексу (в редакції до внесення змін згідно Закону України від 05 березня 2009 року) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

У редакції Закону України від від 05 березня 2009 року визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із ст.126 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Статтею 4 вищезазначеного Закону передбачено, що державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об'єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Отже, право постійного користування земельною ділянкою підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Також ч.8 ст.24 цього ж Закону зазначено, що на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки.

З аналізу даних норм випливає, що саме витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку є документом, який посвідчує право на земельні ділянку.

Окрім того, державні акти на право власності на земельну ділянку видані до 1 січня 2013 року залишаються чинними і надалі посвідчуватимуть права на земельні ділянки.

Відповідно ст. 4 Розділ VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Державний земельний кадастр», у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.

Згідно із ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції не здобуто, а позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність у ОСОБА_1 права постійного користування земельною ділянкою або права власності на земельну ділянку.

З огляду на вищевикладене, не може бути належним доказом володіння відповідачкою земельною ділянкою архівний витяг рішення №63 Жолобківської сільської ради від 6 травня 2003 року, без установлення факту дотримання передбаченого законодавством порядку набуття права постійного користування та оформлення такого права.

Твердження позивача в апеляційній скарзі про те, що частково повернувши кошти до 25 вересня 2017 року у розмірі 1150,00 грн., ОСОБА_1 підтвердила згоду заявника із вчинення нею неправомірних дій, колегія суддів відхиляє, оскільки часткове добровільне повернення коштів не може розцінюватися як безумовний факт вчинення останньою таких дій.

Таким чином, оскільки Управлінням соціального захисту населення не представлено належних та допустимих доказів того, що виплата суми державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї у розмірі 7517,48 гривень відбулась внаслідок подання недостовірної інформації, тобто внаслідок зловживань з боку останньої, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення надміру виплаченої суми соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї та правильно відмовив у задоволенні позову.

Рішення суду є обґрунтованим і законним і підстав для його скасування, у тому числі з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Шумської районної державної адміністрації в Тернопільській області відхилити.

Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 5 вересня 2017 залишити без змін.

Ухвала колегії може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області З.Є. Ткач