Справа № 146/1090/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"21" листопада 2017 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томашпіль справу за позовом ОСОБА_1 до Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

5 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею майнове право в порядку спадкування.

1 листопада 2017 року ОСОБА_1 подала заяву про зміну підстав позову, а саме просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті її баби ОСОБА_2, яка померла 13 липня 1996 року в с. Горишківка Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної ділянки площею 2,5869 га, що розташована на території Горишківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Даний позов обґрунтований наступним.

13 липня 1996 року в с. Горишківка Томашпільського району померла ОСОБА_2, яка доводилася позивачці бабою.

Після смерті баби відкрилася спадщина на належне їй майно, що складається із земельної ділянки площею 2,5869 га, розташованої на території Горишківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

24 жовтня 1980 року в с. Горишківка Томашпільського району Вінницької області померла її матір ОСОБА_3.

Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 залишилася позивачка.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 1 червня 2017 року встановлено факт родинних відносин між ним та спадкодавцем, а саме що ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_2П

По питанню оформлення спадщини позивачка звернулася до Томашпільської державної нотаріальної контори щодо вирішення питання про отримання свідоцтва про право на спадщину, однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно на імя спадкодавця.

В судове засідання позивач ОСОБА_1. не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не зявився, однак направив до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає та просить розглянути справу за його відсутності .

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

Спадщина відкрилась 13 липня 1996 року в день смерті спадкодавця ОСОБА_2

В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин.

Відповідно ч.1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК УРСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК, онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Судом встановлено, що 13 липня 1996 року в с. Горишківка Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_2 та 24 жовтня 1980 року в с. Горишківка Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_3(а.с.7, 8).

Згідно довідки Томашпільської селищної ради № 206 від 23 жовтня 2017 року, після смерті ОСОБА_2, померлої 13 липня 1996 року, залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки площею 2,5869 га, що розташована на території Горишківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_2 залишилася ОСОБА_1, яка фактично спадщину прийняла. Інших спадкоємців передбачених ст. 1261 ЦК України у спадкодавця не має (а.с. 27).

Як вбачається із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 103008, даний документ видано Томашпільською районною державною адміністрацією ОСОБА_2, яка проживає в с.Горишківка і на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 15 січня 2003 року є власником земельної ділянки площею 2,5869 га у межах згідно з планом; земельна ділянка розташована на території Комаргородської сільської ради Томашпільського району (а.с. 28).

Факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2017 року (а.с.10-11).

Згідно ст. 561 ЦК УРСР (1963 року), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно вимог ст.. 49 Закону України «Про нотаріат» та п.1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо, зокрема, не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається із відповіді нотаріуса від 20 липня 2017 року на заяву ОСОБА_1, останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2, померлої 13 липня 1996 року у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа (а.с.12).

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається із відповіді Державного нотаріального архіву Вінницької області від 18 вересня 2017 року на запит суду від 08 вересня 2017 року, спадкову справу після смерті ОСОБА_2, померлої 13 липня 1996 року, по фонду Томашпільської державної нотаріальної контори- не виявлено (а.с.23).

Як вбачається із відповіді Державного нотаріального архіву Вінницької області від 18 вересня 2017 року на запит суду від 08 вересня 2017 року, спадкову справу після смерті ОСОБА_3, померлої 24 жовтня 1980 року, по фонду Томашпільської державної нотаріальної контори- не виявлено ( а.с.25).

Згідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)).

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин,яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, відповідачем визнано дані позовні вимоги, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, позовна заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України, у резолютивній частині рішення суду повинно бути вирішено питання про розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи, що позивачка в позовній заяві не просить стягнути судові витрати з відповідача по справі, суд, за таких обставин, вважає за можливе не стягувати понесені позивачкою судові витрати з відповідача, залишивши судові витрати за нею же.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 524-527, 548, 549 ЦК УРСР (1963 року), ст. ст. 10, 15, 57-62, 64, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті її баби ОСОБА_2, яка померла 13 липня 1996 року в с. Горишківка Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної ділянки площею 2,5869 га, що розташована на території Горишківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН № 103008, виданого Томашпільською районною державною адміністрацією 28 лютого 2003 року.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Пилипчук