Справа № 472/603/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" жовтня 2017 р. смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Чаричанського П.О.,

за участю секретаря Ставніченко А.П.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання фіктивного договору недійсним та визнання право власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання фіктивного договору недійсним та визнання право власності на житловий будинок.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_9 року купила у ОСОБА_6 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Факт купівлі-продажу житлового будинку сторони, як члени Вознесенської Універсальної Товарно - Сировинної біржі оформили біржовою угодою, що було зафіксовано в Договорі купівлі - продажу нерухомого майна, зареєстрованому в Вознесенській Універсальній Товарно - Сировинній біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №200 від ІНФОРМАЦІЯ_9 року.

На підставі цього договору Веселинівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації вказаний договір був зареєстрований 15.05.2000 року за реєстровим №666.

16 травня 2000 року ОСОБА_1 прописалась в цьому будинку та разом з сім'єю, яка склалася в неї, чоловіка - ОСОБА_4 та двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_7 та ОСОБА_15, та всі разом переселилась до будинку.

В 2001 році в зв'язку з тим, що куплений нею житловий будинок не мав достатньої кількості господарських будівель для ведення особистого підсобного господарства, а це було основним доходом їх сім'ї, вони вирішили купити сусідній будинок, щоб об'єднати два домоволодіння в одне.

Звернувшись до Кудрявцівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, їй було роз'яснено, що згідно з законом у подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності, а отже вона не може купити ще один будинок.

У зв'язку з цим позивачка запропонувала своїй сестрі ОСОБА_3, укласти мниму угоду купівлі - продажу житлового будинку, тобто, укласти договір купівлі - продажу житлового будинку, але без фактичного переходу права власності на нього.

Оскільки сестра проживала в АДРЕСА_2 і власного будинку не мала, вона погодилася на укладення з нею мнимої угоди.

З метою документального оформлення угоди, вони, як члени біржі, звернулися до Вознесенської Універсальної Товарно - Сировинної біржі, де 08 червня 2001 року оформили Договір купівлі - продажу нерухомого майна № 468, який було зареєстровано в Вознесенській Універсальній Товарно - Сировинній біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №468 від 08 червня 2001 року. Згідно з п. 9 Договору він підлягав реєстрації в Веселинівській філії Миколаївського МТІ.

У зв'язку з цим, 11 червня 2001 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до Веселинівської філії Миколаївського МБТІ, де їй було видано реєстраційне посвідчення про те, що житловий будинок, розташований в АДРЕСА_3 в цілому зареєстрований за ОСОБА_3 на праві особистої власності та записано в реєстрову книгу №5 за реєстровим №666.

Вказує, що договір купівлі-продажу №468 від 08.06.2001 року був укладений про людське око, без наміру створити юридичні наслідки.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала повністю, та суду пояснила, що в 2001 році мала намір придбати будинок по сусідству, але відповідно до законодавства, яке діяло на той час вона не могла оформити право власності на будинок на себе, оскільки вже була власницею одного будинку, тому запропонувала своїй сестрі ОСОБА_3 укласти мниму угоду купівлі - продажу житлового будинку на що та погодилася. В зв'язку з цим просить визнати недійсним договір купівлі - продажу житлового будинку та визнати за нею право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_4

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав повністю в тому ж обсязі і з тих же підстав, просив позов задовольнити і визнати фіктивного договору № 468 від 08.06.2001 року - недійсним, розташованого в АДРЕСА_5

Відповідачка ОСОБА_3 позов визнала повністю, щодо задоволення позову не заперечує, в своїх поясненнях повністю підтвердила обставини зазначені в позовній заяві та у поясненнях позивача.

Третя особа ОСОБА_4 надав до суду клопотання в якому просив розглядати справу у його відсутність, позов визнає повністю.

Третя особа ОСОБА_5 надав до суду клопотання в якому просив розглядати справу у його відсутність, позов визнає повністю.

Заслухавши позивача, представника позивача, відповідачку дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та доведених обставин, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_9 року на Вознесенській Універсальній Товарно - Сировинній біржі між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) нею було укладено договір №200 купівлі - продажу житлового будинку розташованого в АДРЕСА_5 /а.с.6/.

Договір №200, був 15.05.2000 року зареєстрований у Веселинівській філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за реєстровим №666.

08 червня 2001 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) Вознесенській Універсальній Товарно - Сировинній біржі був укладений договір №468 купівлі - продажу нерухомого майна, згідно якого ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_3 купила будинку за адресою АДРЕСА_5

Договір №468, 11.06.2001 року зареєстрований у Веселинівській філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за реєстровим №666. /а.с.6/.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Оскільки правовідносини виникли між сторонами в період дії Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, суд, враховуючи положення п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вважає, що на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час укладення договору.

Так, відповідно до ст. 48 ЦК УРСР 1963 року, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦК УРСР 1963 року, недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).

В той же час, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Так в судовому засіданні встановлено, що позивачка після купівлі будинку в 2000 році (за договором №200 від 14.04.2000 року), прописалася (зареєструвалася) разом із своєю сім'ю за адресою АДРЕСА_9, і зареєстрована та проживає по цей день зі своєю родиною, що підтверджується будинковою книгою.

Згідно довідки №01/07-92 від 12.07.2017 року виданою філією Веселинівського району Південного округу про те, що 12.04.2010 року з ОСОБА_1 було укладено договір про користування електроенергією №222561 /а.с. 26/.

Відповідно до книжки обліку розрахунків за воду та інші комунальні платежі з якої вбачається, що платником на даний час є ОСОБА_1 /а.с.27/.

Відповідно до довідки №1421 від 06.07.2017 року виданої в.о. Старости смт. Токарівка ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно зареєстрована та проживає в АДРЕСА_6 /а.с. 22/.

Згідно паспорту ОСОБА_1, остання зареєстрована за адресою АДРЕСА_7 з 16.05.2000 року, в свою чергу відповідач ОСОБА_3, згідно паспортних даних, зареєстрована в АДРЕСА_8 з 19.08.1988 року.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_8 /рос. мов./, ІНФОРМАЦІЯ_6, серії НОМЕР_2 від 26 лютого 1969 року, батьком є ОСОБА_9, мати - ОСОБА_10 /а.с. 13/.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 04 червня 1988 року, ОСОБА_8 /рос. мов./, ІНФОРМАЦІЯ_6, 04.06.1988 року уклала шлюб з ОСОБА_5, та змінила прізвище на «ОСОБА_16» /а.с. 14/.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, серії НОМЕР_3 від 13 травня 1971 року, батьком є ОСОБА_12, мати - ОСОБА_13 /а.с. 18/.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 12 червня 1993 року, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, 12.06.1993 року уклала шлюб з ОСОБА_4, та змінила прізвище на «ОСОБА_17» /а.с. 19/.

З наведеного підтверджується родинний зв'язок між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (сестра - сестра).

Виходячи з вищевикладеного вбачається, що договір №468 від 08.06.2001 купівлі-продажу року будинку за адресою АДРЕСА_9 був укладений між рідними сестрами, після укладення договору Позивач ОСОБА_1 разом із своєю родиною не виїхали з будинку, продовжували в ньому проживати та сплачувати за всі комунальні платежі, особисті рахунки за комунальні послуги так і зареєстровані за позивачкою, та з огляду на досліджені докази, суд прийшов до переконання, що дійсно між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 була укладена мнима угода.

Згідно ч.5 ст. 203 ЦК України Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 234 ЦК України Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним (ч. 2 ст. 234 ЦК України).

Також позивач просить визнати право власності на вказаний будинок, так як вразі задоволення позову, відповідно до ст. 216 ЦК України їй повертається вказане майно, крім того у неї відсутній документ який би підтверджував її право власності на будинок, так як оригінал договору №200 від ІНФОРМАЦІЯ_9 року купівлі-продажу будинку вона віддала при укладені оскаржуваного договору.

Судом було витребувана з Веселинівської філії ММБТІ інвентарна справа на будинок за адресою АДРЕСА_11

В інвентарній справі наявна копія договору №200 від 14.04.200 року купівлі-продажу будинку, згідно якого ОСОБА_1 придбала будинок за адресою АДРЕСА_10

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, відсутні відомості щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за адресами: АДРЕСА_12

Відповідно до рішення №4 Кудрявцівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області від 17.11.2015 року про перейменування вулиць: вул. АДРЕСА_13 була перейменована на АДРЕСА_14 /а.с. 17/.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року № 1377-VIII«Про перейменування окремих населених пунктів та районів», АДРЕСА_1 перейменовано на смт. Токарівка.

Статтею 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь - якою заінтересованою особою.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи з вищенаведеного, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати недійсним з моменту укладання Договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_15, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований в Вознесенській Універсальній Товарно-Сировинній біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №468 від 08 червня 2001 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженкою с. Новоселівка Веселинівського району Миколаївської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: смт. АДРЕСА_16

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Веселинівський районний суд Миколаївської області шляхом подачі, протягом 10 днів з дня проголошення рішення, апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області П. О. Чаричанський