УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, закрите акціонерне товариство «Страхова компанія «Добробут та Захист», приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «РZU Україна», про визнання договорів недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою адвокатом Рязанцевим Олександром Євгеновичем, на рішення апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсними з моменту укладення:

- кредитний договір № 6629537 від 21 липня 2008 року, укладений між ним та закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» (далі - ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк»);

- договір застави транспортного засобу № 6629606 від 21 липня 2008 року, укладений між ним та ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» ;

- договір поруки № 6657085 від 21 липня 2008 року, укладений між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_6;

- договір поруки № 7884175 від 03 серпня 2009 року, укладений між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_7

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що 21 липня 2008 року між ним та ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк»), було укладено кредитний договір № 6629537, за умовами якого йому надано кредит у розмірі 39 732,00 доларів США для придбання транспортного засобу, а відповідно до умов договору застави транспортного засобу № 6629606 від 21 липня 2008 року та додаткової угоди №6629606/20090303 від 03 березня 2009 року, придбаний транспортний засіб було передано в заставу банку.

На забезпечення виконання зобов'язань між відповідачем та ОСОБА_6, ОСОБА_7 були укладені договори поруки № 6657085 від 21 липня 2008 року з додатковою угодою № 1 від 08 грудня 2014 року, та № 7884175 від 03 серпня 2009 року з додатковою угодою № 1 від 08 грудня 2014 року відповідно.

Позивач вказував, що за умовами кредитного договору придбаний за кредитні кошти транспортний засіб послідовно страхувався в закритому акціонерному товаристві «Страхова компанія «Добробут та Захист» (далі - ЗАТ «СК «Добробут та Захист» та приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «РZU Україна» (далі - ПАТ «Страхова компанія «PZU Україна»).

Позивач зазначав, що банк навмисно, шляхом замовчування, приховав від нього наявність інших, альтернативних обставин кредитування, інформованість про які могла істотно вплинути на вибір ним умов договору, і під загрозою встановлення процентної ставки за користування кредитними коштами в розмірі 13,49% замість ставки у розмірі 7,77% підписанням умов п.п. 1.3.1 та 2.1.3 договору банк примусив позивача застрахувати придбаний транспортний засіб у визначеного ним страховика.

Також позивач вказував, що на підставі п. 2.1.6 кредитного договору банком встановлено одноразову комісію «за надання ним пакета послуг по видачі кредиту, яка становить 1 903,81 UAH…», проте встановлення цієї комісії прямо суперечить вимогам п. 3.6 Правил, згідно з якими банки не мають права встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банку, зокрема, за дії, які банк вчиняє з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин, наприклад укладення кредитного договору.

Зважаючи на вищевикладене ОСОБА_4 просив задовольнити позов.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним з моменту укладення кредитний договір № 6629537

від 21 липня 2008 року, укладений між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_4

Визнано недійсним з моменту укладення договір застави транспортного засобу № 6629606 від 21 липня 2008 року, укладений між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_4

Визнано недійсним з моменту укладення договір поруки № 6657085

від 21 липня 2008 року, укладений між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_6

Визнано недійсним з моменту укладення договір поруки № 7884175

від 03 серпня 2009 року, укладений між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_7

Вирішено питання про розподіл судового збору.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» задоволено, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2016 року скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_4 - Рязанцев О.Є., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення апеляційного суду та визнати недійсним з моменту його укладення кредитний договір № 6629537 від 21 липня 2008 року, укладений між ОСОБА_4 та ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк».

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не надав позивачу, як споживачу послуг, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, що позбавило споживача можливості в повній мірі оцінити вартість кредиту; крім того суд дійшов висновку, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, зокрема, положення, які містять умови про зміни у витратах щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення. Задовольняючи позовну вимогу про визнання недійсним кредитного договору, суд також визнав недійсними договори поруки та застави, оскільки ці договори є похідними від кредитного договору.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що позивач під час укладення кредитного договору був ознайомлений з його умовами, оскільки висловив своє волевиявлення на його укладення шляхом підписання кредитного договору та не висловив будь-яких зауважень щодо несправедливих умов цього договору та в подальшому виконував його умови, а відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки у додатку до кредитного договору «Графік погашення кредиту», які підписані позивачем.

Відхиляючи доводи позивача про те, що умовами договору не було передбачено відповідальності банку за порушення умов кредитного договору, апеляційний суд дійшов вмотивованого висновку, що у даному випадку така відповідальність передбачена чинним законодавством, а тому відсутність таких умов у договорі не свідчить про несправедливість умов договору та не впливає на права позивача.

Також правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що сторони договорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залучені в якості третіх осіб без самостійних вимог, тоді як даний позов стосувався безпосередньо їх прав та обов'язків, а тому ці особи мали бути відповідачами у справі.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану адвокатом Рязанцевим Олександром Євгеновичем, відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В. Попович