Номер провадження: 22-ц/785/2307/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_4 на дії державних виконавців відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за апеляційною скаргою управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2016 року про задоволення скарги,

встановила:

У серпні 2010 р. ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_2» (далі ОСОБА_5) звернулося до суду із уточненим у березні 2011 р. позовом, в якому остаточно просило стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитом на загальну суму 879 314,41 долара США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 6 999 342,70 грн..

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.06.2011 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.09.2011 р., позов Банку задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 014/0075/74/75722 від 31.05.2007 р. на загальну суму 879 314,41 долара США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 6 999 342,70 грн..

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03.01.2014 р. заяву Банку про поновлення попущеного строку для предявлення виконавчих документів до виконання задоволено.

Поновлено Банку пропущений строк для предявлення до виконання виконавчих листів № 1512/2-264/11, виданих Київським районним судом м. Одеси 24.11.2011 р..

У вересні 2016 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеною доповненою у листопаді місяці скаргою, в якій остаточно просив: 1) скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного Управління юстиції в Одеській області ОСОБА_7 від 01.09.2015 р. про відкриття виконавчого провадження № 48577466 про стягнення з ОСОБА_4 коштів на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 ОСОБА_2»; 2) скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного Управління юстиції в Одеській області ОСОБА_7 від 17.09.2015 р. у виконавчому провадженні № 48577466 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4; 3) скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного Управління юстиції в Одеській області ОСОБА_8 від 12.11.2015 р. у виконавчому провадженні № 48577466 про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору в розмірі 699 934,27 грн.; 4) скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного Управління юстиції в Одеській області ОСОБА_9 про відкриття виконавчого провадження № 51742224 про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору в розмірі 699 934,27 грн. на користь держави; 5) скасувати розшук та арешт автомобіля «Тойота Камрі» 2006 року випуску, державний номер ВН 8963 ВА, та автомобіля «Мітцубіші Л200», 2005 року випуску, державний номер ВН 7728 АМ, який належить ОСОБА_4.

Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що у вересні 2016 р. від свого представника йому стало відомо, що постановою державного виконавця Середи В.Ю. від 01.09.2015 р. було відкрито виконавче провадження № 48577466 про стягнення заборгованості. 17.09.2015 р. державним виконавцем Середою В.Ю. було винесено постанову про арешт усього рухомого та нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

12.11.2015 р. державним виконавцем Поляковим В.В. було винесено постанову про стягнення із ОСОБА_4 виконавчого збору в розмірі 699 934,27 грн.. Цього ж дня 12.11.2015 р. державним виконавцем Поляковим В.В. було винесено постанову про розшук належних ОСОБА_4 автомобілів «Тойота Камрі» 2006 року випуску, державний номер ВН 8963 ВА, та «Мітцубіші Л200», 2005 року випуску, державний номер ВН 7728 АМ.

26.05.2016 р. ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_2» за погодженням із ОСОБА_4 уклав із ПАТ «Артем-банк» договір про відступлення права вимоги за кредитним договором та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки. Цього ж дня 26.05.2016 р. ПАТ «Артем-банк» за погодженням із ОСОБА_4 уклав із ОСОБА_10 договір про відступлення права вимоги за кредитним договором та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки. Таким чином, право вимоги за кредитним договором ОСОБА_4 та договором іпотеки набула ОСОБА_10. Тобто, ОСОБА_4 самостійно, до отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, виконав рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.06.2011 р..

В подальшому 26.05.2016 р. на підставі постанови державного виконавця Полякова В.В. від 12.11.2015 р. про розшук майна був затриманий належний йому автомобіль «Тойота Камрі» 2006 року випуску, державний номер ВН 8963 ВА.

26.05.2016 р., у звязку із самостійним виконанням рішення суду, він звернувся до відділу державної виконавчої служби із заявою про повернення стягувачу виконавчого листа.

30.06.2016 р. державним виконавцем Коренюк О.В. було винесено постанову про повернення стягувачу виконавчого документа.

07.07.2016 р. старшим державним виконавцем Коренюк В.П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51742224 про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору в сумі 699 934,27 грн.. Підставою для винесення вказаної постанови стала постанова державного виконавця Полякова В.В. від 12.11.2015 р. у закритому виконавчому провадженні № 48577466 про стягнення із ОСОБА_4 виконавчого збору в сумі 699 934,27 грн..

Копії постанов про відкриття виконавчого провадження та надання строку на добровільне виконання рішення суду, та інших вищевказаних постанов він не отримував, що є грубим порушенням прав сторони виконавчого провадження. Оскільки державним виконавцем не вчинялися дії з примусового виконання рішення суду, тому виконавчий збір з боржника у такому випадку не стягується.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08.12.2016 р. скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного Управління юстиції в Одеській області ОСОБА_7 від 01.09.2015 р. про відкриття виконавчого провадження № 48577466 про стягнення з ОСОБА_4 коштів на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 ОСОБА_2».

Скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного Управління юстиції в Одеській області ОСОБА_7 від 17.09.2015 р. у виконавчому провадженні № 48577466 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4.

Скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного Управління юстиції в Одеській області ОСОБА_8 від 12.11.2015 р. у виконавчому провадженні № 48577466 про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору в розмірі 699 934,27 грн..

Скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного Управління юстиції в Одеській області ОСОБА_9 про відкриття виконавчого провадження № 51742224 про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору в розмірі 699 934,27 грн. на користь держави.

Скасовано розшук та арешт автомобіля «Тойота Камрі» 2006 року випуску, державний номер ВН 8963 ВА, та автомобіля «Мітцубіші Л200», 2005 року випуску, державний номер ВН 7728 АМ, який належить ОСОБА_4.

Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні скарги. Посилається на те, що ухвала постановлена судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального права.

Особи, які беруть участь у справі сповіщалися про час і місце розгляду справи належним чином. У судове засідання не зявилися. Причини неявки суду не повідомили. Письмових заперечень на апеляційну скаргу/пояснень, заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів зазначає наступне.

Постановляючи ухвалу про задоволення скарги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази про сповіщення боржника про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Київським районним судом 24.11.2011 р.. Рішення суду виконано боржником в добровільному порядку, при цьому державним виконавцем не вчинялися передбачені законодавством заходи примусового виконання рішення (Т. 1, а. с. 236 240).

Колегія суддів повністю не погоджується з такими висновками суду першої інстанції. Вважає, що цих висновків суд дійшов передчасно, при неповному зясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального (ст. ст. 10, 11, 383, 386 ЦПК України) права. Доводи апелянта є частково обґрунтованими.

Відповідно до ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вищевказане стосується й скарг на дії державного виконавця.

Відповідно до ст. ст. 383, 385, 386 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Скарга розглядається у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується.

Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа органу державної виконавчої служби, приватний виконавець не можуть зявитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

Якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржується, не працює на попередній посаді (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення прав чи свобод заявника.

Щодо строку оскарження дій державного виконавця колегія суддів зазначає наступне.

У скарзі ОСОБА_4 посилається на те, що у вересні 2016 р. від свого представника йому стало відомо про винесення державним виконавцем постанови від 01.09.2015 р. про відкриття виконавчого провадження (Т. 1, а. с. 167).

В оскарженій ухвалі суд першої інстанції вказує на те, що витребувані матеріали виконавчого провадження суду не були надані. Тому суд вважає, що боржник не був повідомлений належним чином про відкриття виконавчого провадження. Разом з тим, відсутнє обґрунтування суду щодо строку оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження, зокрема коли саме у вересні 2016 скаржнику стало відомо про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Таким чином, відсутнє обґрунтування щодо строку оскарження вищевказаної постанови державного виконавця.

Не отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження саме по собі не може бути підставою для визнання її незаконною.

Також суд першої інстанції посилається на те, що рішення суду першої інстанції про стягнення на користь Банку заборгованості було виконано боржником в добровільному порядку. Разом з тим, жодного доказу на підтвердження вказаного висновку матеріали справи не містять.

Згідно скарги ОСОБА_4 оскаржує дії державних виконавців Коренюк О.В., Середи В.Ю. та Полякова В.В.. Відповідно до матеріалів справи викликався у судове засідання (а. с. 198, 217), приймав участь у розгляді скарги тільки державний виконавець Коренюк О.В. (а. с. 200, 213), який одночасно за довіреністю представляв інтереси відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а. с. 201, 204 206, 212, 230, 231). Однак, матеріали справи не містять відомостей про залучення до участі у справі, виклик у судове засідання інших державних виконавців - Середи В.Ю. та Полякова В.В. після доповнення ОСОБА_4 своєї скарги (а. с. 223 227).

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи.

Колегія суддів вважає, що за встановлених обставин оскаржена ухвала про задоволення скарги постановлена передчасно. Доводи апелянта про пропущення строку оскарження постанови від 01.09.2015 р., порушення норм процесуального права є частково обґрунтованими.

Доводи апелянта про те, що Відділ з примусового виконання рішень не може бути відповідачем, так як останній не визначено як самостійний орган державної виконавчої служби, справи щодо оскарження дій державного виконавця з приводу оскарження постанови про стягнення виконавчого збору відносяться до компетенції адміністративного суду, безпідставно відхилено клопотання відділу про відкладення розгляду справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не засновані на положеннях діючого законодавства, суперечать матеріалам справи.

Таким чином, апеляційна скарга є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

За правилами, передбаченими п. 4 ч. 2 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції має право скасувати ухвалу і передати питання на новий розгляд суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок встановлений для його вирішення.

На підставі вищевикладеного, колегія судів вважає, що оскаржена ухвала суду першої інстанції постановлена при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, передчасно, з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Питання з розгляду скарги ОСОБА_4 на дії державних виконавців відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, необхідно передати на новий розгляд до Київського районного суду м. Одеси.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2016 року про задоволення скарги скасувати.

Питання з розгляду скарги ОСОБА_4 на дії державних виконавців відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області передати на новий розгляд до Київського районного суду м. Одеси.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3