Номер провадження: 22-ц/785/6453/17
Номер справи місцевого суду: 522/4306/17
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.05.2017 року,

встановила:

06.03.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом за яким просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.04.2014 року у цивільній справі №522/29681/13-ц, на утримання дитини - сини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/3 частки від заробітку на 1/8 частки від його заробітку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття, щомісячно.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 25.10.2008 року було зареєстровано шлюб між ним та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 - син ОСОБА_3. 25.06.2010 позивачем усиновлено дитину позивача - ОСОБА_4, та відповідні зміни прізвища та по-батькові дитини були внесені у свідоцтво про народження дитини.

28.05.2014 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.05.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. 17.04.2014 року Приморським районним судом м.Одеси з позивача на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки від його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26.11.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2. Станом на дату звернення позивача з даним позовом у нього наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина за період з 26.11.2013 року по 17.04.2014 року, яка по мірі можливості ним сплачується.

Позивач зазначав, що на теперішній час 1/3 відрахувань із його заробітної плати на утримання ОСОБА_4 є надзвичайно складним для нього, оскільки окрім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у нього на утриманні знаходяться ще двоє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, а також дружина ОСОБА_9, яка на даний час не працює. Окрім його заробітної плати у них немає жодного іншого доходу. Його дружина ОСОБА_9 є внутрішньо переміщеною особою, яка змушена була покинути своє місце проживання у зв'язку з проведення антитерористичної операції за місцем її реєстрації та проживання у м. Луганськ, допомоги у відповідності до Постанови КМУ №505 від 01.01.2014 року не отримувала. ОСОБА_2 зазначав, що не заперечує проти свого обов'язку утримувати дитину, яку усиновив, однак стягнення у розмірі 1/3 частини від його заробітку, з урахуванням перебування на його отриманні дружини та двох дітей від нового шлюбу, для нього надто важко. Вважав, що викладені обставини надають правові підстави для зменшення розміру аліментів на утримання ОСОБА_4 з 1/3 частини від його заробітку, що у процентному співвідношенні складає 33%, до 1/8 частини від заробітку, що у процентному співвідношенні складає 13 %. Таким чином, якщо на утримання кожного із дітей він витрачатиму по 13 % від свого заробітку загальні витрати на утримання дітей складатимуть 39% від заробітку, інші 61% (по 30,5% на кожного) залишається на утримання його з дружиною.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.05.2017 рокупозовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Вирішено зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 17.04.2014 року по цивільній справі № 522/29681/13-ц на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/3 частки на 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно. У задоволені іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 - син ОСОБА_3. Також сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.10.2008 року та рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.05.2014 року (справа №522/3107/14-ц) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві 25.10.2008 року, актовий запис № 822, було розірвано (а.с.6).

У відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син - ОСОБА_4.

З пояснень сторін та матеріалів справи суд першої інстанції вбачав, що позивач усиновив сина ОСОБА_3 та відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого повторно Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 27.07.2010 року, актовий запис №487, були внесені відповідні зміни прізвища та по-батькові дитини та батьками ОСОБА_4 є: батько - ОСОБА_2; мати - ОСОБА_3. Зазначене також підтверджується рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.06.2010 року (справа №2о-190/10р) (а.с.7-9).

Приморським районним судом м. Одеси за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини 17.04.2014 року винесено рішення, яким позов було задоволено у повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_3, аліменти на утримання спільної дитини сина, ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частки, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, від заробітку ОСОБА_2, починаючи з 26.11.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 (справа №522/29681/13-ц) (а.с.4-5).

Так, позивач на підтвердження своїх доводів зазначав, що його сімейний стан змінився, погіршилося матеріальне становище.

Вирішуючи спір, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Виходячи із системного аналізу положень ст. 192 СК України, зробленого у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року №143цс13, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм щодо обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13).

Статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За розглядом справи судом встановлено, що на теперішній час позивач перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2, виданим 30.07.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.10).

Від спільного шлюбу з ОСОБА_9 у позивача є малолітні діти: доньки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 27.05.2016 року (а.с.11), та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 від 19.07.2014 року (а.с.12).

Тобто, суд вбачав, що на теперішній час сімейний стан позивача змінився та його утримання перебувають ще дві малолітні доньки, окрім усиновленого ОСОБА_4

Між тим, суд не прийняв до уваги посилання позивача на погіршення майнового стану, на підтвердження чого ОСОБА_2 надав довідку ТОВ «Таун Хаус Білдінг» про доходи від 02.02.2017 року (а.с.13), згідно якої сукупний дохід позивача на посаді генерального директора становить за період з січня 2016 року по грудень 2016 року 18 100 грн. (тобто фактично 1500 грн. на місяць).

Суд встановив, що згідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», мінімальна заробітна плата у 2017 році складає 3200 грн. на місяць (або 19,34 грн. за годину у погодинному розмірі) (ст. 8 Закону).

Таким чином, суд не прийняв вказану довідку ТОВ «Таун Хаус Білдінг» про доходи позивача від 02.02.2017 року, як належний та допустимий доказ у підтвердження вимог позивача.

Інших належних та допустимих доказів у обґрунтування своїх доводів позивач до суду не представив. Судом також не прийнято до уваги твердження позивача стосовно того, що на його утримання перебуває дружина, яка самостійного заробітку не має та допомогу як внутрішньо переміщена особа не отримує, оскільки зазначене не знайшло підтвердження у матеріалах справи та під час судового розгляду справи.

Крім того, суд врахував, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №85579198 від 21.04.2017 року, наданої суду стороною відповідача, за ОСОБА_9 (нинішньою дружиною позивача) зареєстровано на праві приватної власності 5 об'єктів нерухомого майна.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове підтвердження обґрунтувань позивача своїх позовних вимог. Виходячи з того, що у ОСОБА_2 дійсно на теперішній час змінився сімейний стан та на його утримання перебувають що дві малолітні доньки, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог.

На підставі викладеного, з урахуванням того, що усиновляючи ОСОБА_4, позивач усвідомлено взяв на себе обов'язки щодо забезпечення належного утримання даної дитини, дитина ОСОБА_4 потребує постійного медичного нагляду лікарів у зв'язку з наявністю дефекту хребта, мати дитини на теперішній час перебував у декретній відпустці та самостійного заробітку не має, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважав за необхідне зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 17.04.2014 року по цивільній справі №522/29681/13-ц на утримання сина, ОСОБА_4, з 1/3 частки на 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлено у розмірі з 1 січня 2017 року - 1544 гривні, з 1 травня - 1624 гривні, з 1 грудня - 1700 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, яким судом дана належна правова оцінка.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.05.2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева