Справа № 127/740/17
Провадження № 2/127/1808/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, суд

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення. Позов мотивовано тим, що рішенням 8 сесії 6 скликання Вінницької міської ради № 354 від 01.07.2011 ОСОБА_3 передано у власність шляхом продажу земельну ділянку несільськогосподарського призначення загальною площею 13 кв.м. по вул. Хмельницьке шосе, 26 у м. Вінниці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На думку позивача, вказаним рішенням Вінницької міської ради, ОСОБА_3 було передано частину земельної ділянки, яка належить позивачу без попереднього вилучення з його володіння. З урахуванням наведеного, позивач просить визнати незаконним та скасувати додаток № 4 до рішення Вінницької міської ради № 354 від 01.07.2011, яким ОСОБА_3 передано у власність шляхом продажу земельну ділянку несільськогосподарського призначення загальною площею 13 кв.м. по вул. Хмельницьке шосе, 26 у м. Вінниці.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали за обставин, викладених в нього, просили позов задовольнити.

Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позову та урахуванням поданих заперечень просила в задоволенні позову відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору подала заяву про розгляд справи за її відсутності та на підставі заперечень просила відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі - продажу частини будинковолодіння серії АВВ № 088650 від 27.07.1999 р. ОСОБА_4 продала ОСОБА_1 частину будинковолодіння № 24 по вул. Хмельницьке шосе у м. Вінниці (а.с.7).

На підставі рішення Вінницької міської ради № 3013 від 29.10.2010р. ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, розміром 0,0436 га, яка розташована по вул. Хмельницьке шосе, 24/2 у м. Вінниці (а.с.30).

В судовому засіданні встановлено, що сусідом ОСОБА_1 був ОСОБА_3, якому згідно договору про порядок користування земельною ділянкою від 14.11.2005р., серії ВСЕ № 645871, реєстр. № 2286 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, розміром 0,0345 га, яка розташована по вул. Хмельницьке шосе, 26 у м. Вінниці (а.с.142-143, 146).

Листом № Н-01-74949/5-05-8 від 30.09.2016 позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 на підставі рішення Вінницької міської ради було продано земельну ділянку, розміром 0,0013 га по вул. Хмельницьке шосе, 26 у м. Вінниці (а.с.11).

У звязку з тим, що жодної земельної ділянки, яка проходила між володіннями ОСОБА_3 та ОСОБА_1 немає, позивач вважає, що зазначеним рішенням Вінницької міської ради було незаконно вилучено з його власності земельну ділянку площею 0,0013 га.

При дослідженні вказаних обставин судом встановлено, що згідно рішення 8 сесії 6 скликання Вінницької міської ради № 354 від 01.07.2011р., ОСОБА_3 передано у власність шляхом продажу земельну ділянку несільськогосподарського призначення загальною площею 13 кв.м. по вул. Хмельницьке шосе, 26 у м. Вінниці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.5, 6).

На підставі вказаного рішення, 21.07.2011р. між Вінницькою міською радою та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення , що розташована по вул. Хмельницьке шосе, 26 у м. Вінниці (а.с.131- 132). В подальшому, на основі даного договору, ОСОБА_3 було видано державний акт серії ЯК № 021037 на право власності на земельну ділянку (а.с.135).

Згідно свідоцтва про смерть від 17.11.2014 серії І-АМ 301988 помер ОСОБА_3 (а.с.126).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємицею ОСОБА_3 є ОСОБА_2, якій передано у спадщину земельну ділянку № 26 площею 0,0013 га, яка розташована в м. Вінниці по вул. Хмельницьке шосе для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.128).

Досліджуючи правомірність винесення оспорюваного рішення Вінницької міської ради № 354 від 01.07.2011, суд виходить з наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає,що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади і здійснюють від їх імені та у їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 вказаного Закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо регулювання земельних відносин.

Пунктом шостим частини першої статті 12 Земельного Кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст відноситься передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.127 ЗК України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, відповідно до їх повноважень здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Порядок продажу земельних ділянок комунальної власності громадянам та юридичним особам визначений в ст.128 Земельного Кодексу України і передбачає,що громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки. До заяви (клопотання) додаються: а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд); б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.

Частиною 5 ст.128 ЗК України визначає, що підставою для відмови в продажу земельної ділянки є: а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки; б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; в) якщо щодо суб'єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності; г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність; ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Оскільки з матеріалів справи та пояснень відповідача не вбачається підстав, визначених ч.5 ст.128 ЗК України для відмови в продажу земельної ділянки, судом встановлено, що Вінницькою міською радою приймалось рішення № 354 від 01.07.2011 у відповідності до встановленого законодавством порядку.

Водночас, суд звертає увагу, що для визначення належності оспорюваної земельної ділянки, сторонам було розяснено про передбачену ЦПК України можливість призначення експертизи. Однак, під час розгляду справи позивач та його представник відмовились від проведення експертизи.

З урахуванням наведеного, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорювана земельна ділянка рішенням Вінницької міської ради № 354 від 01.07.2011р. була незаконно вилучена з його володіння.

Зазначене підтверджується також висновком правобережної адміністрації Вінницької міської ради від 29.02.2012р., який зазначає, що земельна ділянка домоволодіння № 26 по вул. Хмельницьке шосе відповідає даним земельно-кадастрової документації.

Окрім цього, суд приймає до уваги лист директора Департамента правової політики та якості Вінницької міської ради №71-01-97372 від 27.10.2016р., згідно якого жодних порушень при прийнятті оскаржуваного рішення Вінницької міської ради не було допущено, оскільки земельна ділянка(кадастровий номер №:02:023:006) площею 13 кв.м, яка була продана ОСОБА_3О не входила в межі ділянки переданої ОСОБА_1 (а.с.164).

Так, згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та недоведеними в судовому засіданні належними та допустимими доказами, відтак в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає, так як її позовні вимоги залишені без задоволення.

На підставі викладеного, згідно ст.ст. 12, 127, 128 ЗК України, керуючись ст.ст. 3,10, 11, 60, 88 , 212- 215,218 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення- відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: