АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/522/17 Справа № 201/8935/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Бараннік О.П.
Категорія 5
30 березня 2017 року
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2017 рік березень 30 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :
головуючого - Бараннік О.П.,
суддів - Пономарь З.М., Посунся Н.Є.,
при секретарі - Самокиша О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Дніпропетровська міська рада, про визнання права власності на домоволодіння, -
В С Т А Н О В И Л А :
У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, третя особа Дніпропетровська міська рада, про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю, посилаючись на те, що у 1960 році ОСОБА_5 самовільно побудувала житловий будинок по вулиці З. Космодемянської, 15-а у м. Дніпропетровську на самовільно зайнятій земельній ділянці, де і проживала разом зі своєю родиною до 01 вересня 1979 року, коли за актом-розпискою продала його позивачеві в присутності свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8.
За життя ОСОБА_5 представником Бюро технічної інвентаризації складався технічний паспорт на вказане домоволодіння та акт опитування сусідів з приводу того, кому належить цей будинок, а також ким і за чиї кошти він був побудований.
В акті бюро технічної інвентаризації від 02.11.1972 року зазначалось, що домоволодіння належало ОСОБА_5 на праві особистої власності, на підтвердження чого у неї були квитанції про сплату податку з будівель та страховки за 1960 1972 роки.
Позивач вказує на те, що ОСОБА_5 була літньою жінкою і за станом свого здоровя оформленням правовстановлюючих документів на вищевказане домоволодіння не займалася, 01 вересня 1979 року продала його позивачеві, а 26 квітня 1981 року померла. Після її смерті залишилася єдина спадкоємиця її донька ОСОБА_9 ( дошлюбне прізвище ОСОБА_5).
Посилаючись таким чином на зазначені обставини, а також на те, що ОСОБА_3 проживає за іншою адресою та претензій до нього, як до нового власника її спадкового будинку не має, позивач вимушений був звернутись з даним позовом до суду, в якому просив визнати за ним право власності на домоволодіння, розташоване за адресою : вулиця З.Космодемянської, 15-а у м. Дніпропетровську, яке складається з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 61,3 кв.м. та житловою площею 45,8 кв.м., а також літ. А1-1, А2-1 житлові при будови ; літ. А-1 при будова ; літ. А1-1 тамбур ; літ. А ганок з козирком ; літ. Під а-1 погріб ; літ. Б гараж ; літ. В-сарай ; літ. В ганок ; літ. Г вбиральня ; літ. Д- сарай ; літ. Е- сарай ; літ. Ж- навіс ; літ. З- сарай ; літ. И - душ ; № 1-7, 1 споруди, з підстав передбачених статтями 344 та 376 ЦК України.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Дніпропетровська міська рада, про визнання права власності на домоволодіння відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на несправедливість рішення суду, яке порушує його майнові права у звязку з неправильним застосуванням норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку обґрунтовано, згідно з процесуальним і матеріальним законом постановив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на спірне домоволодіння .
Доводи позивача про те, що за частиною 5 статті 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки за статтею 376 ЦК України право власності за набувальною давністю на обєкт самочинного будівництва не може бути визнано судом з тих причин, що за цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм та правил, і до вирішення чого у встановленому законом порядку, на думку судової колегії, позивач до суду з даним позовом звернувся передчасно.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду і доводи позивача про те, що він, як законний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього, оскільки за пунктом 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності ті інших речових прав» у такому випадку давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК України.
З огляду на викладене, а також на те, що за положеннями статті 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі ( а не особі, яка заявляє про давність володіння), і володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, судова колегія вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Суд не допустив порушень матеріального ат процесуального права, які могли б тягнути за собою скасування рішення.
Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2016 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути принесена касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.
Головуючий :
Судді :