АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/343/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 Марцішевська О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівВініченка Б. Б., Храпка В. Д.
при секретаріЛюбченко Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визначення порядку користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду із указаним позовом, яким просив суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 з виділенням ОСОБА_6 кімнати, площею 16,9 кв.м, ОСОБА_7 - кімнати площею 10,7 кв.м., мотивуючи про те, що на підставі договору дарування квартири серія ВМА №653013 від 29.10.2008 сторони у справі є співвласниками зазначеної квартири по 1/2 частині кожен. Квартира, загальною площею 43,6 кв.м., складається з двох неізольованих кімнат, перша кімната - 10,7 кв.м., друга кімната (прохідна) - 16,9 кв.м., а також підсобних приміщень - кухні, коридору, ванної кімнати, вбудованої шафи. В даний час між сторонами виник спір щодо порядку користування квартирою, в якій зареєстрований та фактично проживає позивач. Для ізольованого користування кімнатами буде здійснене перепланування шляхом встановлення перегородки у коридорі. Відповідач не бере участі в оплаті комунальних послуг.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 12.12.2016 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. В обґрунтування вказує на те, що суд послався на нечинні норми ст. 152 ЖК України. Залишення квартири у спільному користуванні сторін приведе до порушення прав кожного із співвласників на недоторканість житла. Спірна квартира є подільною шляхом здійснення перепланування, яке не потребує отримання окремих дозволів. Висновком експертизи встановлена можливість здійснення перепланування квартири. Позивач 7 років проживає у спірній квартирі, а відповідач постійно проживає у м. Київ та не бере участі в утриманні спільного майна. Відповідач хоче продати спірну квартиру. Сторони самостійно не можуть визначити порядок користування спільною квартирою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що кімнати у спірній квартирі не є ізольованими та відсутня можливість встановити порядок користування квартирою між співвласниками з виділенням кожному в користування ізольоване житлове приміщення, користування кімнатою, площею 10,7 кв.м, не можливе без надання в користування також прохідної кімнати, площею 16,9 кв.м., обмеження прав одного співвласника за рахунок іншого не допускається. Також суд послався на положення ст. 152 ЖК УРСР про те, що перепланування квартири без відповідних дозволів не можливе.

Однак повністю погодитися з правильністю таких висновків суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що квартира АДРЕСА_1, яка має дві кімнати, перебуває у спільній частковій власності сторін по справі по 1/2 частині у кожного на підставі договору дарування квартири серія ВМА №653013 від 29.10.2008.

Позивач порушує перед судом питання про визначення порядку користування кімнатами цієї квартири (спільним майном сторін), так як співвласники самостійно домовитися з приводу цього не можуть.

Спірне майно перебуває у спільній частковій власності сторін у справі.

Правове регулювання питань щодо користування спільним майном міститься в главі 26 ЦК України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Так згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю; ч.ч.1-3 ст.358 ЦК України - право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації; ст.361 ЦК України - співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Одночасно судом першої інстанції вирішено відмовити у задоволенні позову з посиланням на норми ст. 152 ЖК України, в якості яких судом зазначено: «обов'язковою умовою проведення переобладнання і перепланування жилих будинків (квартир), що перебувають у приватній власності, є отримання дозволу на це виконавчого комітету відповідної місцевої ради депутатів». Однак така редакція ст. 152 ЖК України є нечинною.

Однак чинні положення ст. 152 ЖК України, які регламентують порядок проведення переобладнання і перепланування приміщень приватного житлового фонду, визначають, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується.

З цих підстав колегія суддів констатує, що суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги у даній справі, вийшов за їх межі, оскільки сторони у справі не ставили на вирішення суду питання вирішення порядку користування квартирою шляхом проведення перепланування, а просили суд визначити порядок користування цією квартирою по фактичним розмірам, отже судом допущено порушення норм процесуального права - ч.1 ст.11 ЦПК України.

Вирішуючи позовні вимоги у даній справі, колегія суддів враховує таке.

Згідно правового висновку ВСУ, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів України, викладеним у постанові від 17.02.2016 у справі №6-1500цс15, відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

У даній справі встановлено, що сторони є власниками рівних часток квартири, загальною площею 43,6 кв.м., яка складається з двох неізольованих кімнат, перша кімната - 10,7 кв.м., друга кімната (прохідна) - 16,9 кв.м., а також підсобних приміщень - кухні, коридору, ванної кімнати, вбудованої шафи.

З цього слідує, що визначити порядок користування квартирою, про який просить позивач (йому - прохідну кімнату, площею 16,9 кв.м., а відповідачу - кімнату, площею 10,7 кв.м.), у даному випадку неможливо, оскільки матиме місце значний відступ від величини ідеальних часток у праві власності на квартиру сторін у справі.

Колегія суддів відхиляє усі апеляційні доводи про те, що залишення квартири у спільному користуванні сторін приведе до порушення прав кожного із співвласників на недоторканість житла, спірна квартира є подільною шляхом здійснення перепланування, яке не потребує отримання окремих дозволів, сторони самостійно не можуть визначити порядок користування спільною квартирою, адже зазначені обставини не спростовують правильності вищевказаних висновків суду, так як не дають змоги встановити такий порядок користування спільним майном, який би відповідав розміру часток його співвласників.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими та правильності таких висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень ст.309 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12.12.2016 у даній справі слід скасувати у зв'язку з порушенням норм процесуального права - ч.1 ст.11 ЦПК України, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визначення порядку користування житловим приміщенням - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визначення порядку користування житловим приміщенням - залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :