АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/1443/16-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/583/К/17 ОСОБА_1
Категорія № 26 (І ) Доповідач Бондар Я.М.
У ХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» ( надалі - ОСОБА_5 «Північний ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період тривалої роботи на посадах: слюсаря з ремонту рухомого складу залізничного цеху, помічника машиніста екскаватора в карєрі, машиніста екскаватора в карєрі - працював в умовах, які характеризувались перевищенням граничного допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, протягом 33 років 3 місяців у зв'язку із чим, отримав професійне захворювання, йому встановлено третю групу інвалідності втрату професійної працездатності у розмірі 60 % , з яких: 50% по вібраційній хворобі, а 10% хронічний бронхіт. Посилаючись, що у звязку із втратою працездатності, не може вести повноцінний образ життя, відчуває стійкий біль і обмеження рухів в шийному та поперековому відділах хребта, плечових і колінних суглобах, при фізичному навантаженні відчуває задишку, просить суд стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 60000 грн. у звязку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 «Північний ГЗК» на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків - 40000 грн. без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів, а також - на користь держави 551,20 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача вважає рішення таким, що порушує норми матеріального та процесуального права, тому ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та просить суд постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

На думку представника ОСОБА_5 «Північний ГЗК», позивачем не доведено факту спричинення моральної шкоди та протиправність діянь відповідача, тому висновки суду в цій частині ґрунтуються на припущеннях. Судом не враховано, що позивач був обізнаний про шкідливі умови виробництва, та сам обрав роботу протягом тривалого періоду у шкідливих факторах. Також представник відповідача вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості є завищеним.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги,заперечень на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці позивач ОСОБА_4 з 26.08.1980 р. по 08.08.1982 р. працював слюсарем з ремонту рухомого складу залізничного цеху; з 09.08.1982 р. по 20.11.1989 р. - помічником машиніста екскаватора в карєрі, а з 21.11.1989 р. до 15.01.2016 р. машиністом екскаватора в Першотравневому карєрі ОСОБА_5 «Північний ГЗК». (а.с. 2-7).

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.12.2015 р. у ОСОБА_4 встановлено професійні захворювання: 1) вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з вираженим полірадикулярним синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом першого-другого ступеню, остеоартрозом і періатрозом ліктьових суглобів, остеоартрозом дрібних суглобів кистей; 2) хронічний (пиловий) бронхіт, ЛН першого ступеню (а.с. 10-12).

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 08.12.2015 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, в результаті порушення посадовими особами, тобто керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Позивач працював у вказаних шкідливих умовах на ОСОБА_5 «Північний ГЗК» впродовж 33 років 3 місяців.

Висновком МСЕК від 19.01.2016 р. позивачу первинно з 11.01.2016 р. до 01.02.2017 р. встановлено третю групу інвалідності та втрату професійної працездатності у розмірі 60 % , з яких: 50% по вібраційній хворобі, а 10% хронічний бронхіт. (а.с. 14). При пересвідченні МСЕК від 15.12.2016 р. позивачу безстроково з 01.02.2017 р. встановлено третю групу інвалідності та втрату професійної працездатності у розмірі 60 % , з яких: 50% по вібраційній хворобі, а 10% хронічний бронхіт (а.с. 83).

15.01.2016 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію (а.с. 7).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилався на те, що у зв'язку із отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеню втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як такий, що не забезпечив йому безпечних та нешкідливих умов праці, у зв'язку з чим він отримав професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України та виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача спричинену моральну шкоду у зв'язку з отриманим на виробництві професійним захворюванням, з урахуванням часу роботи позивача на підприємстві та дією шкідливих факторів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У зв'язку із викладеним, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги відповідача в частині не поширення на спірні правовідносини ст.237-1 КЗпП такими, що не відповідають законодавству.

Як убачається з акту розслідування від 08.12.2015 року, виробничими факторами, що спричинили професійне захворювання у ОСОБА_4 є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Умови праці машиніста ескаватора в карєрі за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за рівнем загальної вібрації відносяться до 3 класу 1 ступеню шкідливості. Вібрація загальна транспортно-технологічна, коректований еквівалентний рівень в дБ: 61 при гранично допустимому 59. Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (SiO2) у пилу від 10% до 70% - 4,8 при гранично допустимій 2,0. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоровя позивача, рекомендовано згідно п.16-18 акту застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів, та важкості праці. (а.с. 10-13)

У п.19 визначено що враховуючи тривалість роботи потерпілого впродовж 33 років на підприємстві відповідача конкретних осіб, які відповідальні за виникнення захворювання встановити неможливо (а.с.13).

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ОСОБА_5 «Північний ГЗК» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, колегія суддів до уваги не приймає. Обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця ОСОБА_5 «Північний ГЗК».

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивач свідомо обрав роботу протягом тривалого часу із шкідливими умовами та фактором виробничого процесу, оскільки ці обставини не виключають законодавчо закріпленого обов'язку роботодавця, забезпечити безпечні умови виробничого середовища.

Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я професійним захворюванням позивача пов'язано з виконанням трудових обов'язків, виникло у позивача з 19.01.2016 року, тобто з моменту встановлення йому вперше стійкої втрати професійної працездатності , питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці».

Також, спростовуються й доводи відповідача ОСОБА_5 «Північний ГЗК» щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у зв'язку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль. Позивач повинен приймати ліки, йому важко виконувати будь яку роботу по господарству, він страждає задишкою, кашлем, відчуває постійний біль та важкість у грудній клітині, головний біль, підвищення артеріального тиску, що порушує його нормальні життєві звязки.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням відсотку втрати професійної працездатності ОСОБА_4 який згідно висновку МСЕК становить 60 % та третьої групи інвалідності з 01.02.2017 року безстроково, з урахуванням тривалості роботи на підприємстві відповідача протягом 33 років, конкретних обставин по справі, пов'язаних із цим фізичних і моральних страждань, з урахуванням істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, необхідності проходити періодично медичні обстеження та лікування. Наявність стійкого больового синдрому.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді : А.П. Барильська

ОСОБА_6