УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Південний» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 22 серпня 2007 року вона працювала в публічному акціонерному товаристві акціонерному банку «Південний» (далі - ПАТ АБ «Південний») на посаді економіста другої категорії, а з 7 жовтня 2009 року - на посаді економіста першої категорії відділення № 15-38. 22 лютого 2016 року її було звільнено з посади за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з втратою довір'я.

Посилаючись на те, що законних підстав для втрати до неї довір'я з боку відповідача не було, наявність вчинення нею конкретних винних дій під час виконання трудових обов'язків відповідачем не підтверджено, просила визнати незаконним наказ по особовому складу № 207-к-рс від 22 лютого 2016 року про її звільнення з посади економіста першої категорії відділення № 15-38 у зв'язку із втратою довір'я на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України; поновити її на роботі; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 тис. грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що з 22 серпня 2007 року ОСОБА_4 працювала в ПАТ АБ «Південний» на посаді економіста другої категорії, а з 7 жовтня 2009 року - на посаді економіста першої категорії відділення № 15-38.

Із акта про проведення службового розслідування від 19 лютого 2016 року щодо перевірки організації касової роботи, забезпечення схоронності цінностей і дотримання касової дисципліни працівниками відділення ПАТ АБ « Південний» вбачається, що було виявлені грошові кошти готівкою, які зберігались у сейфі № 14, розташованого на робочому місці завідуючого каси відділення, поза зоною сертифікованого касового вузла на загальну суму 587 264 грн та 30 193 доларів США. Перевіркою було встановлено, що виявлені грошові кошти належать клієнтам банку, які отримувались через касу з їх рахунків не самими клієнтами, а працівниками відділення і зберігались у завідуючого касою, на її робочому місці. Зокрема, було встановлено, що ОСОБА_4 була ініціатором операції обліку банку про переведення коштів на рахунок клієнту банка ОСОБА_6, які були зняти готівкою з рахунку, без наявності заяви самого ОСОБА_6 (у видаткових касових документах підпис клієнта (отримувача коштів) не відповідають підписам, що містяться в документах по оформленню банківських рахунків. Згідно письмової пояснювальної записки ОСОБА_4 від 17 лютого 2016 року за розпорядженням керівника відділення вона здійснила переказ грошових коштів на рахунок ОСОБА_6 та зняття готівки за заявою, яка їй була передана завідуючою каси відділення.

У діях ОСОБА_4 було виявлено порушення п.п. 1.3, 2.23 Посадової інструкції економіста 1-ї (2-ї) категорії відділення № 38, затвердженої Головою правління АБ «Південний» 31 липня 2012 року; п.п.1.1, 1.3, 2.40 Посадової інструкції економіста 1-ї (2-ї) категорії відділення № 15-38, затвердженої Головою правління АБ «Південний» 5 травня 2015 року; п. 1 договору про повну матеріальну відповідальність від 2 вересня 2013 року; п.п. 3.13, 3.5 глави 3 «Порядку видачі готівки» розділу «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління НБУ від 1 червня 2011 року за № 174; п. 7.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492 (а/с 72); п. 12.5 Положення про організацію касової роботи у АБ «Південний» (а. с. 73-74).

Згідно наказу № 207-к-рс від 22 лютого 2016 року ОСОБА_4 звільнено з посади економіста першої категорії відділення № 15-38 у зв'язку із втратою довір'я на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України).

Розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати: чи становить виконання операцій, пов'язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104цс14, від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1093цс15, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-100цс16, які розглянуті ним у порядку глави 3 розділу V ЦПК України.

Суди першої та апеляційної інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), встановивши, що позивач як економіст першої категорії відділення № 15-38 відноситься до кола осіб, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, та проведення операцій про переведення коштів з рахунку на рахунок та видачу з поточного рахунку через касу грошових коштів відноситься до трудових обов'язків позивача, порушення виконання яких було встановлено під час перевірки організації касової роботи, забезпечення схоронності цінностей і дотримання касової дисципліни працівниками відділення ПАТ АБ «Південний», дійшли правильного висновку про те, що звільнення позивача за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України відбулося відповідно до вимог трудового законодавства.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

Л.М.Мазур

Т.О.Писана