Справа № 263/5853/13-ц
Провадження № 2/263/2324/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Шевченко О.А., при секретарі Пахніц О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в обґрунтування вимог зазначив, що 05.09.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір на суму 37000 доларів США, зі сплатою 13,5% річних. Строк дії договору - з 05.09.2008 року до 05.09.2023 року включно. В забезпечення виконання умов кредитного договору між Банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_3 були укладені договори поруки, відповідно до яких поручитель у випадку невиконання боржником умов договору несе солідарну відповідальність. ОСОБА_1 умови кредитного договору виконувала неналежним чином, неодноразово повідомлялася про необхідність своєчасного виконання умов договору. У звязку з порушенням строків виконання умов кредитного договору станом на 29.04.2013 року утворилась заборгованість в розмірі 463627, 81 грн., яка складається з наступного: 293951, 21 грн. сума заборгованості за кредитом; 36948,20 грн. сума простроченої заборгованості; 169676,61 грн. сума заборгованості за відсотками; 56586,68 грн. прострочена заборгованість по сплаті відсотків. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі за текстом ПАТ «Дельта Банк») було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «УкрСиббанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» змінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях. До ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму заборгованості в розмірі 463627,81 грн. Стягнути в дольовому порядку з відповідачів на їх користь судовий збір в сумі 3441 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 березня 2014 року у задоволення позовних вимог відмовлено повністю.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 06 серпня 2015 року рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 березня 2014 року скасовано, позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 05.09.2008 року № 0 в загальному розмірі 463627,81 грн., стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 05.09.2008 року № 0 в загальному розмірі 463627,81 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 березня 2014 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 06 серпня 2015 року скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

13 березня 2017 року цивільна справа після касаційного розгляду прийнята до провадження Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області.

Представник позивача ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не зявився, не дивлячись на неодноразові сповіщення про необхідність його явки суд, яка була визнана обовязковою, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за у відсутності представника, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 надали суду заяву з проханням розглядати справу за їх відсутністю за участю представника ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 надала заяву, в якій просила суд розглядати справу у її відсутність. Також надала на адресу суду заперечення, в яких зазначила, що твердження ПАТ «Дельта Банк» щодо отримання від АТ «УкрСиббанк» права вимоги до боржників не підтверджується жодними належними доказами. Так, надана виписка з Договору купівлі-продажу вимоги за кредитами від 08.12.2011 року не містить ніяких відомостей щодо ідентифікації предмета договору. Також, відповідно до п. 1.1 договору перелік прав вимоги за кредитами зазначені у Додатку 1, однак позивачем не надано суду належним чином посвідчену копію зазначеного додатку 1, а виписка надана у вигляді ксерокопії, зробленої з фотокопії, а, отже, немає доказів того, що позивач набув право вимоги саме за зазначеним кредитним договором та договорами поруки відносно відповідачів. Крім того, Акт прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року не є актом приймання-передачі прав вимоги, оскільки фактична передача документів будь-якій особі не наділяє її автоматично правом вимоги. До того ж, зазначений Акт складений 18.04.2012 року, що не є датою закриття у розумінні укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу прав вимоги, а також не містить печатки ПАТ «УкрСиббанку» та відомостей відносно повноважень вказаних в акті посадових осіб, що свідчить про його недійсність. Крім того, відсутні дані про те, в якому розмірі відступалось право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Кредитним договором від АТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк». Також ОСОБА_3 зазначає, що розмір заборгованості відповідачів за кредитним договором також не доведений, оскільки позивачем не надано належних доказів надання останнім кредитних коштів, тобто первинних та зведених облікових документів, звітів руху коштів по рахунку тощо, а сам факт підписання кредитного договору сторонами не може бути розцінений як факт фактичного надання кредитних коштів. Крім того, згідно виписки АТ «УкрСиббанк» з кредитного договору за період з 05.09.2008 року по 12.04.2012 року станом на 12.04.2012 року в АТ «УкрСиббанк» була списана за рахунок спеціальних резервів заборгованість за нарахованими доходами за операціями з клієнтами в розмірі 12390,22 USD та списана у збиток заборгованість за кредитними операціями в розмірі 36776,08 USD, а, отже, АТ «УкрСиббанк» не мав права продавати ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за зобовязанням, залишок заборгованості за яким було списано. Також у запереченнях зазначила, що відповідно до п. 1.2.9 розділу 1 кредитного договору встановлено 13,5% річних за користування кредитом. У свою чергу, у Додатку № 3 Тарифи банку, який є невідємною частиною Кредитного договору, в графі найменування комісії «Прострочення більше 30 діб» тариф та порядок нарахування та сплати комісії не зазначені, тобто не визначені сторонами, а відтак не можуть і нараховуватись. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 29.04.2013 року, банком окрім строкової процентної ставки у розмірі 13,5% нараховується також прострочена процентна ставка у розмірі 27 %, яка не передбачена умовами кредитного договору та умовами договорів поруки. Таким чином, відповідальність відповідача ОСОБА_1 та поручителів була збільшена вдвічі без надання їх згоди на таке збільшення, і, тому, на підставі положень ЦК України договір поруки вважається припиненим. На підставі викладеного, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Враховуючи заяви представника позивача та відповідачів, які просили розглянути справу у їх відсутність, а також положення ч. 3 ст. 2 ЦПК України, з огляду на розумність строків розгляду справи, суд, зважаючи на неодноразові сповіщення про необхідність явки до суду представника позивача, яка була визнана обовязковою, вирішив розглянути справу за відсутності сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 05.09.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0 на суму 37000 доларів США, зі сплатою 13,5% річних. Строк дії договору з 05.09.2008 року до 05.09.2023 року включно. В забезпечення виконання умов кредитного договору між Банком та ОСОБА_3 та ОСОБА_3 були укладені договори поруки № 227443 та № 227442, відповідно до яких поручитель у випадку невиконання боржником умов договору несе солідарну відповідальність. ОСОБА_1 умови кредитного договору виконувала неналежним чином, неодноразово повідомлялась про необхідність своєчасного виконання умов договору. У звязку з порушенням строків виконання умов кредитного договору станом на 29.04.2013 року утворилась заборгованість.

Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог у відповідності до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за невиконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Частиною 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основаного зобовязання не предявить вимогу до поручителя. Якщо строк основного зобовязання або встановлений момент предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладеного договору поруки.

Відповідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитор) зобовязується передати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і умовах передбачених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити відсотки.

Відповідно зі ст. 1048 ЦК України кредитор має право на отримання з позичальника відсотків на суму позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок отримання відсотків встановлюється договором.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини 2 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Однак якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основаного зобовязання, то у разі неналежного виконання позивальником свої зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязанням у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може були лише несплата чергового платежу.

Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Умовами зазначеного договору поруки передбачено дію поруки відповідача тобто до дати остаточного повернення позичальником кредиту.

При цьому, судом встановлено, що рішенням Червонозаводського районного суду м Харкова від 28.07.2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15.07.2017 року, визнано припиненими поруку за договором поруки № 227442 від 05.09.2008 року, укладеним між АТ «УкрСибБанк» та ОСОБА_3 та поруку за договором поруки № 227443 від 05.09.2008 року, укладеним між АТ «УкрСибБанк» та ОСОБА_3

З ч. 1 ст. 13 ЦПК України вбачається, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справою.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України особа кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод та інтересів та має право на захист таких прав.

При цьому ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено можливі способи захисту цивільних прав та інтересів.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСибБанк» (продавець) та ПАТ «Дельта Банк» (покупець) укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого оскільки продавець надав кредити позичальникам за кредитними договорами, продавець бажає продати (відступити), а покупець бажає купити (прийняти) права вимоги за винагороду та на умовах, визначених у цьому договору; та продавець і покупець бажають встановити у цьому договорі умови, на яких продавець продаж (відступає), а покупець купує та приймає права вимоги (Т. 1, а. с . 37, 220-228).

Відповідно до п. 1.1 зазначеного Договору перелік прав вимоги за кредитами зазначені у Додатку 1.

Згідно Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (перелік прав вимоги за кредитами) між ПАТ «УкрСибБанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 08.12.2011 року, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором № 0 від 05.09.2008 року, укладеного з ОСОБА_1, а також укладеними за ним договорами поруки № 227442 та № 227443 з ОСОБА_3 та ОСОБА_3 В розділі «фактичний розмір невиконаного грошового зобовязання за кредитним договором у гривневому еквіваленті» Додатку зазначена сума 403908,46 грн, у валюті кредиту 37000,00 (Т. 1Ю а. с. 219).

Згідно ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК та ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, виходячи з принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд позбавлений можливості самостійного витребування та збирання доказів по справі, та надання оцінки обсягу доказів, який би був достатній для задоволення вимог позивача.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 12 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77, 78 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вищенаведене свідчить про необхідність визначення правової природи даних правовідносин та обсягу доказів, і розяснення позивачу про необхідність надання доказів, які б підтверджували наявність права вимоги у нього у справі.

Судом неодноразово здійснювався виклик та повідомлення про обовязкову участь представника позивача в судовому засіданні для надання пояснень щодо предмету спору, надання належних доказів, але позивачем було проігноровані ці вимоги.

У порушення вищезазначених положень ЦПК України позивачем не надано суду оригіналу кредитного договору № 0 від 05.09.2008 року, надано копію з фотокопії виписки з Договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року та копію Договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року та не надано суду оригінал зазначеного договору купівлі-продажу прав вимоги. Крім того, не надано суду належним чином посвідчену копію Додатку 1 Договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року.

Також позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог, а саме:

- підтвердження факту отримання відповідачем як позичальником кредитних коштів відповідно до умов договору, наявність первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредитів;

- розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором, де зазначено, яким саме чином та за який період пораховані кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості станом на момент подання позовної заяви, з урахуванням валюти кредитного зобовязання та курси цієї валюти до гривні, встановленого НБУ на відповідну дату.

Крім того, враховуючи правові позиції Верховного суду України, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими та які викладені в постановах Верховного Суду України, зокрема, в Постанові Верховного суду України від 6 липня 2015 року (6-301 цс15) суд виходить із того, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. При укладенні договору про відступлення права вимоги сторони керувалися положеннями статей 512 , 513 , 514 ЦК України. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно чинної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Згідно зі ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобовязанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Як вбачається з матеріалів справи ПАТ «Дельта Банк» отримав від ПАТ «УкрСиббанк» право вимоги до відповідачів за кредитним договором № 0 від 05.09.2008 року, укладеного з ОСОБА_1, а також укладеними за ним договорами поруки № 227442 та № 227443 з ОСОБА_3 та ОСОБА_3 В розділі «фактичний розмір невиконаного грошового зобовязання за кредитним договором у гривневому еквіваленті» Додатку зазначена сума 403908,46 грн., у валюті кредиту 37000,00.

Відповідно до Акту прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, складеного 18.04.2012 року ПАТ «УкрСиббанк» передав, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв документи щодо стягнення заборгованості боржника ОСОБА_1, а саме: кредитну справу за кредитним договором № 0.

Однак, зазначений Акт як належний доказ у справі не містить печатки ПАТ «УкрСиббанку» та відомостей відносно повноважень вказаних в акті посадових осіб, що свідчить про його недійсність.

Крім того, відповідно до виписки АТ «УкрСиббанк» з кредитного договору за період з 05.09.2008 року по 12.04.2012 року станом на 12.04.2012 року (Т. 1, а. с. 244-251) в АТ «УкрСиббанк» була списана за рахунок спеціальних резервів заборгованість за нарахованими доходами за операціями з клієнтами в розмірі 12390,22 USD та списана у збиток заборгованість за кредитними операціями в розмірі 36776,08 USD, а, отже, АТ «УкрСиббанк» не мав права продавати ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за зобовязанням, яке на момент передачі прав не було чинним, тобто не існувало.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_3 слід відмовити, як за такими, що необґрунтовані те не підтверджені відповідними доказами.

Оскільки суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача, тому не підлягають стягненню судові витрати, понесені ним при зверненні до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 13, 141, 263-268, 272-273 Цивільного Процесуального Кодексу України, ст. 526, 527, 530, 553, 559, 610, 1049, 1054 Цивільного Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.А. Шевченко