АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.

суддів Соколової В.В., Лапчевської О.Ф.

за участю секретаря Амборської Д.І.

позивача ОСОБА_1

представників відповідача (GoogleInc.) НіколаєнкаА.Л., Капітоненка А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01 вересня 2017 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Компанії Гугл Інк. (GoogleInc.)про визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду м.Києваз позовом, в якому просила достроково припинити дію свідоцтва України НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» повністю; зобов'язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно дострокового припинення дії свідоцтва України НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» повністю та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 01 вересня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі в частині вимог до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про зобов'язання вчинити дії.

Позовну заявув частині вимог до Компанії Гугл Інк. (GoogleInc.) про дострокове припинення свідоцтва повернуто позивачеві для подання до належного суду.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для відкриття провадження.

Посилається на те, що вона не оскаржує дій, бездіяльності чи рішень Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, вчинених чи прийнятих на реалізацію наданих владних повноважень. Предметом позову є дострокове припинення дії свідоцтва у зв»язку із невикористанням його щодо певної групи товарів. Тому спір між сторонами у даній справі не є публічним, а є приватно-правовим, відтак, з урахуванням суб'єктного складу, підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. У зв'язку з тим, що суд неправомірно відмовив у відкритті провадження в частині вимог до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, то суд і неправомірно застосував правила п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України та повернув позовну заяву позивачу в частині вимог до Компанії Гугл Інк. (GoogleInc.) для подачі до належного суду.

В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Представники відповідача Google Inc. послались на розсуд суду при вирішенні апеляційної скарги.

Представник Міністерства економічного розвитку і торгівлі України в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення з»явившихся осіб, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред'явлений до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, що є центральним органом виконавчої влади, відносини щодо зобов'язання відповідача внести відповідні зміни до Державного реєстру свідоцтв на знаки для товарів і послуг є публічно-правовими, а відтак вимога щодо зобов'язання відповідача суб'єкта владних повноважень підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Оскільки в частині позовних вимог пред'явлених до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України відмовлено у відкритті провадження у справі, а місце знаходження Компанії Гугл Інк. (Google Inc.) знаходиться поза межами адміністративної території Печерського району м.Києва, то в частині вимог до Компанії Гугл Інк. (Google Inc.) позовна заява повернута позивачеві для подачі до належного суду.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.1 постанови Пленуму №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

У п.21 цієї Постанови вказується на те, що якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору, то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК України.

Ураховуючи положення статті 1 ЦПК України та статті 2 КАС України, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Отже, саме по собі пред'явлення позову до органу державної влади не визначає підвідомчість справи, слід встановити характер правовідносин, які є предметом спору. До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Дана справа не є публічно-правовим спором і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції (адміністративна справа), оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів від порушень з боку суб'єкта владних повноважень у сфері публічно-правових відносин. Позивач не оскаржує дій, бездіяльності чи рішень Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, вчинених чи прийнятих на реалізацію наданих владних повноважень. Предметом позову є дострокове припинення дії свідоцтва на знак для товарів і послуг, на підставі ст.ст. 494-497 ЦК України, ст.18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».

Аналогічні висновки містяться в Постанові Верховного Суду України від 16 червня 2015 року по справі №21-227-15 з аналогічним предметом спору, в якій вказується, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про реєстрацію знака для товарів і послуг та в наступному отримання заявником Свідоцтва України на знак для товарів і послуг подальше оспорювання права власності на вказаний знак має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Таким чином, вказані правовідносини не носять публічно-правового характеру, спір виник з приводу приватно-правових відносин, а тому висновок суду першої інстанції про те, що позовна заява в частині позовних вимог пред'явлених до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства є помилковим.

Також слід зазначити, що позивач звернувся саме до Печерського районного суду м.Києва у відповідності до правил ч.1 ст.113 ЦПК України, а саме на свій вибір за місцезнаходженням відповідача - Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, місцезнаходження якого - вул. Грушевського, 12/2 у Печерському районі м.Києва. Відтак повернення позовної заяви в частині позовних вимог пред'явлених до Компанії Гугл Інк. (Google Inc.)не можна визнати обґрунтованим.

Згідно п.3 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Отже, ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог та повернення позовної заяви, як така, що постановлена з порушенням порядку підлягає скасуванню, з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 01 вересня 2017 року - скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий-суддя Н.В. Поліщук

Судді В.В. Соколова

О.Ф. Лапчевська