Апеляційний суд міста Києва
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6890/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року позивач приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у розмірі 126 482,55 грн., в тому числі 117 223,46 грн. заборгованості за Договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 06.02.1997, 9 259,09 грн. - три відсотки річних на підставі ст. 625 ЦК України за користування грошовими коштами за період з 06.02.2012 по 24.09.2014 та судові витрати у розмірі 1 726,83 грн., а саме у рівних частках з кожного відповідача по 863,42 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.02.1997 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 між Закритим акціонерний товариством «Фармацевтична фірма «Дарниця» та ОСОБА_5, ОСОБА_4. Відповідно до пункту 4 Договору, продаж квартири здійснено за 31 721 грн., що на момент здійснення операції складало 16 750 умовних одиниць за курсом НБУ на день укладення договору, що на день укладення договору відповідало офіційному курсу НБУ гривні до долара США. Відповідно до п.5 Договору покупець повинен сплатити продавцю повну вартість квартири протягом 15 років з моменту укладення договору. Кінцевий строк виконання зобов`язання з оплати вартості квартири минув 06.02.2012, але зобов`язання по сплаті вартості квартири не виконано. А тому, позивач вважаючи порушеним своє право, звернувся до суду за його захистом.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року позов Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» заборгованість у розмірі 126 482,55 грн., в тому числі 117 223,46 грн. заборгованості за Договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 06.02.1997, 9 259,09 грн. - три відсотки річних за користування грошовими коштами за період з 06.02.2012 по 24.09.2014.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» судові витрати у розмірі 1 726,83 грн., а сааме у рівних частках з кожного по 863,42 грн.

Не погодившись із заочним рішенням суду ОСОБА_3 - представник ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу та вважав його ухваленим в результаті неповного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а також з порушенням норм матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення Зокрема, посилаючись на правові позиції Верховного Суду України та розгляд аналогічних справ, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (п.2, ч.1 ст. 307 ЦПК України).

Статтею 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

- неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

- недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

- невідповідність висновків суду обставинам справи;

- порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» заборгованість у розмірі 117 223,46 грн. за Договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 06.02.1997 та на підставі ст. 625 ЦК України 9 259,09 грн. - три відсотки річних за користування грошовими коштами за період з 06.02.2012 по 24.09.2014 суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами вартість придбаної квартири сплачена не у повному обсязі, а заборгованість повинна обраховуватися в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для долара США на день платежу.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим (ст.213 ЦПК України).

Згідно правил ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає; суд недоведеність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, вважав встановленими при цьому порушив норми як процесуального, так і матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 526, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Судом встановлено, що 06.02.1997 між ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» та ОСОБА_5, ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 (а.с.6-7).

Відповідно до п.4 зазначеного договору продаж здійснено за 31721 грн., що на момент здійснення операції складає 16750 умовних одиниць за курсом НБУ на день укладення даного договору.

Пунктом 5 цього Договору визначено, що покупці виплачують продавцю повну вартість квартири протягом 15 років з моменту укладення даного договору.

Відповідно до змісту ст. ст. 10,11,58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Положенням ст. 169 ЦК УРСР, чинної на час укладення сторонами спірного договору, грошові зобов'язання повинні бути виражені й підлягають оплаті в національній валюті. Вираження і оплата грошових зобов'язань в іноземній валюті допускається лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України та частиною першою статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контрою валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, якщо інше не передбачено Декретом, іншими актами валютного законодавства.

Тобто, закон передбачає обов'язок здійснення платежів на території України в національній валюті, однак він не забороняє використання в обчисленні розміру грошових зобов'язань іноземної валюти або інших розрахункових величин.

Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей кодекс застосовуєтьс до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності (01 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання чинності.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч.1,2 ст.192 ЦК України).

За правилами частин 1,2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ПАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» послалося на п. 4, укладеного з відповідачами договору купівлі-продажу та положення ст. 526 ЦК України.

Установивши, що в спірному договорі купівлі - продажу сторони визначили грошовий еквівалент в умовних одиницях здійснюваної в національній валюті операції, суд не звернув увагу на те, що в пункті 4 цього договору зазначено еквівалент вартості квартири на день укладення договору, тобто на 06 лютого 1997 року.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував фактичних обставин справи, вимог закону, не надав оцінку всім доказам у справі і прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Ураховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, колегія суддів приходить до висновку,що судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що є підставою (ст. 309 ЦПК України) для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: