Справа № 303/5001/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

25 квітня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готра Т.Ю.,

суддів : Фазикош Г.В., Собослоя Г.Г.

при секретарі : Шукаль О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ КБ "Приват Банк" на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 31 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ КБ "Приват Банк", ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа-приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександр Анатолійович про визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ "Приват Банк" оскаржило в апеляційному порядку ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 31 жовтня 2016 року, якою накладено арешт на житловий будинок № 25 по вул. Головна в с. Шенборн, Мукачіського району.

У скарзі просить скасувати зазначену ухвалу, як незаконну та необґрунтовану, та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник апелянта - Гриниха Т.Ю., апеляційну скаргу підтримала.

Заслухавши доповідача, пояснення представника, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч.1 п.п.1,2 ст.152 ЦПК України позов може бути забезпечений шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою,позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звернулися до суду з позовом до ПАТ КБ "Приват Банк", ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа-приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександр Анатолійович про визнання договору купівлі-продажу недійсним, в якому просили визнати недісним договір купівлі-продажу домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1, укладений між ПАТ КБ "Приват Банк" та ОСОБА_3 14 березня 2016 року та посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А.. Визнати недісним договір купівлі-продажу домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1, укладений між ПАТ КБ "Приват Банк" та ОСОБА_4 14 березня 2016 року та посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А.

У заяві про забезпечення позову позивачі просили накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1, посилаючись на те, що такий може бути відчужений.

Вживаючи заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме, суд першої інстанції правильно дійшов такого висновку, оскільки вказані заходи забезпечення позову передбачені законом, і їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не вказані причини та реальні загрози, які можуть в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення не заслуговують на увагу, оскільки вищевказане ґрунтується на матеріалах справи.

З позовної заяви та заяви про забезпечення позову вбачається, що між позивачами та ЗАТ КБ «Приват Банк» 02 серпня 2006 року було укладено кредитний договір № MKA2GA00000227, на забезпечення якого 02 серпня 2006 року було укладено договір іпотеки. Відповідно до вищевказаного договору в іпотеку було передано домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1, що належало на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог

іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі)

передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки

будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30

днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому

законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір

укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови

іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за

відшкодування завданих збитків.

14 березня 2016 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_4, ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ПАТ КБ «Приват Банк» передав у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 1/2 частині житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 5-6).

В порушення вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку» Банк не звертався до суду з позовом, оскільки в матеріалах справи відсутнє відповідне рішення, та письмово не повідомляв позивачів про намір укладання договору купівлі-продажу.

Можливість відчуження спірного майна є достатньо обґрунтованим припущенням того, що майно, яке є у відповідачів на момент пред'явлення позову, може зникнути на момент виконання рішення, а невжиття заходів забезпечення позову дійсно може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 - є правильним.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, а ухвалу постановлено судом першої інстанції з додержанням вимог закону, тому у відповідності до п.1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити та залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ст. 312, 315, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приват Банк» - відхилити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 31 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуюча

Судді