Справа № 464/8728/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/4371/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 17 травня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» () в користь ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_1) суму відшкодування матеріального збитку заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 5 979 гривень 95 коп., вартість експертного товарознавчого дослідження в розмірі 800 гривень та понесені судові витрати на правову допомогу і сплату судового збору в сумі 3 051 гривень 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 (ІПН - НОМЕР_2) в користь ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_1) суму франшизи при відшкодуванні завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 500 гривень.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду оскаржено відповідачем Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім».

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права. Вказує, що страховиком було здійснено розрахунок страхового відшкодування в порядку передбаченому законодавством, в тому числі з урахуванням положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003року та в ході врегулювання заявленого випадку страховик здійснив виплату страхового відшкодування у відповідності до вимог закону.

Вважає, що вказане зобов'язання страховиком у строки було виконане, тобто сторонами з метою визначення розміру збитків було оглянуто та зафіксовано пошкодження та обсяг робіт на відновлювальний ремонт, а отже відсутні підстави для стягнення вартості експертизи.

Окрім того зазначає, що витрати на правову допомогу не є обгрунтованими та підтвердженими належними доказами у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки позивачем не надано ні акту виконаних робіт, ні калькуляції вартості юридичних послуг, які були надані адвокатом позивачу, з яких би вбачалася кількість годин витраченого робочого часу на надання правової допомоги.

Просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» відмовити повністю.

Апелянт, Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» належним чином повідомлявся про час та місце розгляд у справи, проте в судове засідання апеляційного суду не з'явився, натомість подав клопотання про відкладення справи у зв'язку із неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника в судове засідання на 30 жовтня 2017 року, однак, на переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача - ОСОБА_2 на заперечення доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Оскільки рішення Сихівського районного суду м. Львова оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», а відтак законність та обґрунтованість рішення суду в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 березня 2015 року по вул.Стрийській, 31 у м.Львові, відбулась дорожньо-транспортна пригода між автомобілем марки «Mazda 3», державний реєстраційний знак НОМЕР_3, яким на час ДТП керував ОСОБА_2 та автомобілем марки «Hyundai Matrix», державний реєстраційний знак НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_4, в результаті якої зазначені транспортні засоби зазнали технічних пошкоджень. Вказана дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини відповідача ОСОБА_4, який в порушення вимог п.п.10.3 Правил дорожнього руху України, керуючи своїм автомобілем, при перестроюванні з правої смуги в ліву, не дав дорогу транспортному засобу потерпілого, що рухався по тій смузі на яку він перестроювався, внаслідок чого відбулося зіткнення та спричинено технічні пошкодження автомобілям.

Вказані обставини підтверджуються постановою Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/740/15-п від 27.04.2015 року, згідно якої ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного порушення передбаченого ст.124 КУпАП та як наслідок накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відтак, в силу вимог ч.4 ст.61 ЦПК України вказане судове рішення є обов'язковим, а тому вина відповідача ОСОБА_4 у вчиненні ДТП не підлягає доказуванню.

За змістом ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за заподіяння шкоди, шкода заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду в повному обсязі.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 16 Закону України «Про страхування», за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Аналогічні положення передбачені ст.ст. 979, 988 ЦК України.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону).

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до вимог ст. 32 вказаного вище Закону, страховик не відшкодовує втрату товарної вартості пошкодженого майна.

Для визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження колісного транспортного засобу застосовується Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісного транспортного засобу, затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Згідно до п. 2.4 вказаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартість значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування колісним транспортним засобом (втрати товарної вартості - ВТВ).

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність керованого ОСОБА_4 автомобіля марки «Hyundai Matrix», д.н.з. НОМЕР_4, який належить останньому на праві власності, була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім», що підтверджується полісом № АП4284172 від 18.02.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.03.2015 року ОСОБА_2 було подано до ПрАТ «Київський страховий дім» заяву про настання події - страхового випадку, яка мала місце 11.03.2015 року та заяву на виплату страхового відшкодування.

В подальшому, страховиком, ПрАТ «Київський страховий дім», було складено акт огляду транспортного засобу потерпілого марки «Mazda 3», д.н.з. НОМЕР_3, на підставі якого складено експертний висновок/калькуляцію № 712/2177 про визначення розміру страхового відшкодування, який склав 11 638,88 грн. За результатами розгляду страхової справи страховиком було прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування, складено страховий акт № 712-21771 та наказ № 712-2177/1/1 про виплату (перерахування) страхового відшкодування, та 11.06.2015 року страховиком здійснено виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 11 138,88 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6792.

Проте, не погоджуючись з результатами проведеної відповідачем ПрАТ «Київський страховий дім» калькуляції страхового відшкодування, позивач 04.06.2015 року звернувся із заявою до члена Союзу експертів України у Львівському регіоні, спеціаліста ОСОБА_6, про визначення дійсної вартості матеріального збитку заподіяного його автомобілю внаслідок згаданої ДТП.

Як вбачається з висновку експертного товарознавчого дослідження №131/06-15 від 11.06.2015 року, вартість матеріального збитку заподіяного потерпілому внаслідок ДТП, станом на момент огляду (04.06.2015 року), становить 19 276, 66 грн. За проведення вищевказаного експертного дослідження (експертизи) позивачем були сплачено 800,00 грн., що підтверджується копією товарного чеку від 15.06.2015 року.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що оскільки ПрАТ «Київський страховий дім» не здійснило повної та належної виплати потерпілій стороні вартості страхового відшкодування внаслідок ДТП, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №131/06-15 від 11.06.2015 року, а тому з відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» в користь ОСОБА_2 слід стягнути різницю між вартістю відновлювального ремонту - 8 137,78 грн., за вирахуванням суми ПДВ - 1657,83 грн. та франшизи 500 грн., та стягнути суму відшкодування матеріального збитку заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 5 979,95 грн., а відтак з відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» в користь позивача підлягає також стягненню вартість експертного товарознавчого дослідження в розмірі 800 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що розмір завданої позивачу шкоди підтверджено висновком експерта, квитанціями та іншими доказами, яким надана належна правова оцінка.

Судом першої інстанції, повно і всебічно з'ясовано обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, надані сторонами докази, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, були досліджені в судовому засіданні.

Рішення районного суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, у зв'язку з чим суд першої інстанції вірно стягнув з відповідача на користь позивача 551.20 грн. судового збору.

Крім того, у статті 79 ЦПК України, вказано, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Стаття 84 ЦПК України наголошує, що: 1. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. 2. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно із ст. Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні, а відтак стягнення з відповідача на користь позивача 2500.00 грн. за надання правової допомоги є правомірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета