Справа № 146/348/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"06" квітня 2017 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Томашпіль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

13 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, в якому просить змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати аліменти із ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, на її користь на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень до досягнення дитиною повноліття.

Позов обгрунтовано наступним.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який в травні 2014 року було розірвано.

Від шлюбу у сторін є дитина- дочка Сабріна, ІНФОРМАЦІЯ_3, в свідоцтві про народження якої сторони у справі записані батьками.

На даний час сторони у справі не проживають разом, спільного господарства не ведуть; дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Батько дитини - відповідач у справі, згідно рішення Томашпільського районного суду від 12 вересня 2014 року сплачує аліменти в твердій грошовій сумі 400 гривень.

Такий розмір аліментів позивачка вважає мізерним, який не дозволяє їй в повній мірі забезпечувати потреби дитини.

Разом з тим позивачка зазначає, що відповідач матеріально забезпечений, що дозволяє сплачувати аліменти в розмірі, більшому, ніж призначений. Інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сімї відповідач на утриманні не має.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася, однак направила на адресу суду заяву згідно якої позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що він ніде не працює, перебуває на утриманні матері.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено, що 4 лютого 2011 року в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області народилася ОСОБА_3. У свідоцтві про його народження батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.5).

Згідно рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 12 вересня 2014 року вирішено стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, не працюючого, на користь ОСОБА_1, жительки смт.Вапнярка вул.Титова,31 Томашпільського району Вінницької області аліменти на утримання доньки Сабріни, ІНФОРМАЦІЯ_3, у твердій грошовій сумі у розмірі по 400 грн. щомісячно на дитину, починаючи з 17 липня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6).

Згідно довідки селищного голови Вапнярської селищної ради від 19 жовтня 2015 року ОСОБА_2 участі у вихованні та утриманні доньки ОСОБА_3, 4 лютого 2011 року не приймає, однак дану довідку суд не може взяти до уваги як належний та допустимий доказ, оскільки згідно рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 12 вересня 2014 року з відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дитини.

Крім того позивачкою додано до позову чеки про купівлю лікарських засобів, та в позові зазначено, що дитина хворіє, однак відповідних довідок медичних установ про стан здоровя дитини не надано, а чеки самі по собі не можуть свідчити про погіршення стану здоровя.

Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів на інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Як встановлено, на підставі рішення Томашпільського районного суду від 12 вересня 2014 року аліменти із відповідача стягуються в твердій грошовій сумі 400 гривень щомісячно. На момент винесення рішення відповідач ОСОБА_2 не був працевлаштованим, на даний час офіційно ніде не працює та не має постійного заробітку, та згідно наданих в судовому засіданні пояснень фактично перебуває на утриманні матері.

З огляду на вищевказане вбачається, що матеріальне становище відповідача ОСОБА_2 не покращилося, позивачкою ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що у відповідача значно покращилося матеріальне становище.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, виходячи з встановлених обставин справи та рівності обовязку обох батьків утримувати дітей, враховуючи те, що матеріальне становище ОСОБА_2, не покращилося, реальні матеріальні можливості останнього не збільшилися, враховуючи не доведеність вимог позивачки, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, як заявленому необґрунтовано.

На підставі викладеного, керуючись статями 180-182, 191, 198-200 СК України, статями 10, 15, 57-62, 64, 88, 212-215, 224-227, 367 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 7 квітня 2017 року.

Суддя: ОСОБА_4