Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/6105/15-ц Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 59 Доповідач Жигановська О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Жигановської О.С.

суддів Коломієць О.С., Якухно О.М.

при секретарі судового засідання Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Богунського відділу Державної виконавчої служби м.Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання результатів торгів недійсними

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 грудня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом, в якому просив визнати недійсними результати проведених 19.09.2012 року прилюдних торгів з продажу майстерні-гаража. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є власником 68/100 ід. частин домоволодіння та земельної ділянки, які знаходяться за названою адресою. У зв'язку із примусовим виконанням зведеного виконавчого провадження ЄДРВП 33179346, що перебуває на виконанні Богунського ВДВС м.Житомира, 19.09.2012 року були проведені публічні торги з продажу майна боржника, а саме приміщення майстерні-гаража загальною площею 107,9 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, про що складено відповідний акт. Вважає проведені торги незаконними, так як реалізована майстерня-гараж перебуває у спільній власності, не виділена в окремий об'єкт нерухомого майна, та крім того є самовільно збудованою частиною домоволодіння. Посилаючись на вказані обставини, просив задовольнити його позов.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, а додатковим рішенням того ж суду від 17 лютого 2017 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1. Зокрема зазначає, що спір про визнання результатів прилюдних торгів вже вирішено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому суд безпідставно не взяв його до уваги. Крім того, суд першої інстанції при вирішенні даного питання вийшов за межі позовних вимог та змінив предмет позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.2 ст.16, ч.1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених чч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Як установлено судом, підставою для визнання торгів недійсними відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України позивачем зазначено недодержання державним виконавцем і СП «Юстиція» під час проведення прилюдних торгів норм Закону «Про виконавче провадження» щодо визначення об'єкта цих торгів, у результаті яких відбулось відчуження окремих частин приміщення, що є самовільним будівництвом, не здано в експлуатацію та не виділено в окремий об'єкт нерухомого майна зі спільної власності.

Умови та порядок виконання рішень судів і інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначено Законом України «Про виконавче провадження» /надалі Законом/ та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (надалі - Інструкція № 74/5 від 15 грудня 1999 року).

Цим Законом визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання й компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (ст.ст.1, 2, 5, 7, 10, 11, 111, 85 Закону).

Аналіз положень Закону й Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст.650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (ст. 62 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV та пп. 5.11, 5.12 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року).

Відповідно до положень указаних правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (п. 5.11 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року).

Правила ж проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням. Цим Тимчасовим положенням визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п.2.2 Тимчасового положення), та передбачено певні правила проведення цих торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розд.3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд.4); і, по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розд.6).

Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а отже, є правочином.

Такий висновок узгоджується й з нормами ст.ст.650, 655 та ч.4 ст.656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розд.6 Тимчасового положення, пп.244, 245, 248 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 року за № 152/361; ст.34 Закону України «Про нотаріат»).

Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені чч.1-3 та 6 ст.203 ЦК України (ч.1 ст.215 цього Кодексу).

Разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст.215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником 68/100 ід. частин домоволодіння з надвірними будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1. У правовстановлюючому документі не зазначені конкретні приміщення, які належать ОСОБА_1 на праві власності, тобто дана нерухомість не виділена в натурі (а.с.8, 8-зворот, 119). Згідно відомостей, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.114-120) та у технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 182-187), вказане домоволодіння належить на праві власності чотирьом особам, а майстерня «Ж», яка є невід'ємною частиною реалізованої на торгах майстерні-гаража, є самочинним будівництвом.

У 2012 році на примусовому виконанні у Богунському ВДВС ЖМУЮ було зведене виконавче провадження ЄДРВП 33179346 про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 на користь фізичних та юридичних осіб. Під час його виконання 19.09.2012 року проведено прилюдні торги із реалізації майстерні-гаража загальною площею 107,9 кв.м за адресою АДРЕСА_1, про що свідчить протокол проведення прилюдних торгів №14/495/12/А-1 від 19.09.2012 року, та акт про проведені публічні торги від 26.09.2012 року (а.с.6-13).

За результатами проведених прилюдних торгів переможцем стала ОСОБА_2 Разом з тим колегія суддів звертає увагу на те, що об'єктом торгів було майно, що складається із майстерні-гаража загальною площею 107,9 кв.м. і саме його придбала ОСОБА_2, про що нотаріусом видано відповідне свідоцтво (а.с.104), однак зареєстровано за відповідачкою приміщення майстерні-гаража іншою площею - 81,8 кв.м. (а.с.114-115).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч нормам ст.ст.177, 179, 181, 182, 186, 188, 190, 191 ЦК України, які визначають поняття речі як об'єкта цивільних прав, нерухомої речі, належність речі до подільної й неподільної залежно від можливості поділу або виділу частки з об'єкта нерухомого майна; пп.2.1, 2.5, 3.7, 3.10 Тимчасового положення, які визначають поняття лота як одиниці майна, що виставляється для продажу на прилюдних торгах, відчуження спірної майстерні-гаража, загальною площею 107,9 кв.м. (двоповерхова будівля) відбулось без його виділу в натурі з об'єкта нерухомого майна й набуття ним статусу об'єкта цивільних прав, тобто вказані прилюдні торги проведені з порушенням вимог закону, а відтак є недійсними.

Вказані висновки суду першої інстанції підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, наведеною у постанові від 15.01.2014 року у справі №6-148цс13.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Посилання апелянта на попереднє рішення Богунського районного суду м.Житомира від 29.05.2013 р. /справа №295/3243/13-ц/, яким ОСОБА_1 вже було відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсними висновку уцінки та результатів прилюдних торгів, є необґрунтованим. Під час апеляційного розгляду справи судом досліджувались матеріали згаданої цивільної справи та встановлено, що підставою визнання прилюдних торгів недійсними ОСОБА_1 зазначав порушення процедури призначення оцінки та уцінки майна, направлення звіту про оцінку майна, а також те, що частина проданого приміщення побудована незаконно (а.с. 188-190).

Разом з тим, у даному позові ОСОБА_1 посилається на інші обставини, а саме: реалізована з прилюдних торгів майстерня-гараж перебуває у спільній власності, не виділена в окремий об'єкт нерухомого майна, його право власності на це приміщення не зареєстровано у встановленому законом порядку, а тому у розумінні вимог чинного цивільного законодавства не може вважатися його власністю та реалізовуватися саме в такому статусі на прилюдних торгах. Дійсно, серед іншого позивач вказує також і на те, що спірне приміщення є самовільно збудованою частиною домоволодіння (а.с.2-4).

Виходячи із наведеного, позови ОСОБА_1 не є тотожними, і підстави для скасування судового рішення і закриття провадження у справі за п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України відсутні.

Посилання апелянта на те, що при вирішенні спору суд першої інстанції самостійно змінив предмет позову, чим вийшов за межі позовних вимог, є непереконливими. Так, прохальна частина позовної заяви сформульована наступним чином: «Постановити рішення, яким визнати результати публічних торгів від 19.09.2012 року, де переможцем стала ОСОБА_2, недійсними на підставі ч.1 ст.203 ЦК України». На думку апелянта, у даному випадку позивач фактично просив визнати недійсним саме протокол про результати прилюдних торгів, а суд першої інстанції визнав недійсними прилюдні торги.

Колегія суддів не погоджується із такими доводами, оскільки ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив не з буквального трактування тексту, наведеного у резолютивній частині позову, а з його правового обґрунтування і змісту позовної заяви, відповідно до якої ОСОБА_1, посилаючись на вище згадані порушення норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, вважав проведені прилюдні торги недійсними.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції суд 1-ї інстанції постановлено із дотриманням норм цивільного матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: