№ 336/1886/17
Пр. 2/336/ 1361/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И .

19 квітня 2017 р.

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Голубковій М.А., при секретарі Когут С.І,, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного підприємства « Агротон» до ОСОБА_1 про визнання договорі недійсними, суд-

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство « Агротон» звернулось до суду з позовом про визнання договорів недійсними , представник позивача пояснив в судовому засіданні, що 07.12.2016 р. директором приватного підприємства « Агротон» була призначена ОСОБА_2 згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на запит від 03.04.2017 за № НОМЕР_1 станом на 03.04.2017 р. .

Під час ознайомлення з бухгалтерською та правовою документацією ПП «Агротон» ОСОБА_2 зясувала про існування трьох чинних договорів про реструктуризацію боргу, що були укладені між ПП «Агротон» та гр. ОСОБА_1 протягом 2012-2014 рр.

Такими договорами, зокрема, є договір про реструктуризацію боргу № Б-1/2012 від 09.11.2012 р., договір про реструктуризацію боргу № Б-2/2013 від 08.11.2013 р. та договір про реструктуризацію боргу № Б-3/2014 від 07.11.2014 р., які є різними між собою зобовязаннями підприємства по періодах та предметах право чинів , але їх виникнення повязане одними обставинами.

Так, гр. ОСОБА_1 був стороною у справі № 21/9/08-16/277/08-21/59/10 про банкрутство боржника ПП «Агротон», що розглядалася Господарським судом Запорізької області. Саме у даній справі кредитором ОСОБА_1 були предявлені до боржника ПП «Агротон» грошові вимоги у сумі 490 291,24 грн. У подальшому, по справі № 21/9/08-16/277/08-21/59/10 між боржником ПП «Агротон» та Комітетом кредиторів була укладена мирова угода від 22.08.2012 р., яку господарський суд Запорізької області затвердив ухвалою від 09.10.2012 р.

У п. 3.2 зазначеної мирової угоди стосовно кредитора ОСОБА_1 було визначено, що боржник ПП «Агротон» має погасити в повному обсязі борг у сумі 490 291,24 грн. протягом 3 років з дня затвердження господарським судом цієї мирової угоди. Тобто, за умовами вказаної мирової угоди боржник ПП «Агротон» мало можливість виконати своє зобовязання перед кредитором гр. ОСОБА_1 у строк до 09.10.2015 р.

В той же час, предметом договору про реструктуризацію боргу № Б-1/2012 від 09.11.2012 р. було визначено наступне:

«1.1. Сторони підтверджують суму боргу ПП «Агротон» перед ОСОБА_1, яка на момент укладення цього договору становить 490291,24 грн. Вказана заборгованість підтверджена господарським судом Запорізької області 09 жовтня 2012 року у справі №21/9/05-16/277/08-21/59/10 .

1.2. Боржник визнає суму боргу, вказану в п. 1.1, у повному обсязі, та погоджується на визнання його своєю поточною основною заборгованістю перед кредитором на день укладення цього договору.

1.3. Кредитор надає боржнику розстрочку у погашенні вказаної заборгованості на умовах, визначених цим договором, до 08 листопада 2013 року.

Договором про реструктуризацію боргу № Б-1/2012 від 09.11.2012 р. було встановлено наступне:

«2.3. Сума неустойки, яка підлягає сплаті за цим договором, сторони встановили у розмірі 20% річних, від суми непогашеного боргу. Період розрахунку неустойки - з дня укладення договору до дня його виконання або припинення.

4.1. У разі несвоєчасного погашення боргу за цим договором, за відсутності згоди кредитора на його відстрочку або нову реструктуризацію, боржнику нараховуються штрафні санкції, які сторони постановили обчислювати у розмірі 0,3% за кожний день прострочення від суми не погашеного боргу, але не більше, ніж 100 відсотків загальної (п.п.1.1, 2.2, 2.3) суми боргу за цим договором.».

Через невиконання боржником ПП «Агротон» до 08.11.2013 р. свого зобовязання за договором про реструктуризацію боргу № Б-1/2012 від 09.11.2012 р. щодо погашення ОСОБА_1 визначеної цим договором суми боргу у строк до 08.11.2013 р., ПП «Агротон» було нараховано збільшену суму боргу до 612 864,05 грн.

Тобто фактично даним договором ПП «Агротон» і гр. ОСОБА_1 змінили визначені мировою угодою у справі про банкрутство №21/9/05-16/277/08-21/59/10 умови і строки погашення заборгованості, попри наявність ухвали Господарського суду Запорізької області від 09.10.2012 р. у справі №21/9/05-16/277/08-21/59/10, якою було затверджено умови цієї мирової угоди.

Ст. 79 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, що мирова угода укладається у письмовій формі та підлягає затвердженню господарським судом, про що зазначається в ухвалі господарського суду про припинення провадження у справі про банкрутство. Мирова угода набирає чинності з дня її затвердження господарським судом і є обовязковою для боржника (банкрута). Одностороння відмова від мирової угоди не допускається. Мирова угода повинна містити положення про розміри, порядок і строки виконання зобовязань боржника, відстрочку чи розстрочку або прощення (списання) боргів чи їх частини.

Отже, затверджена господарським судом Запорізької області мирова угода у справі №21/9/05-16/277/08-21/59/10 у повному обсязі відповідала приписам Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», мала усі необхідні законні умови, та є обовязковою до виконання боржником. Крім того, норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не містять застережень відносно того, що умови мирової угоди, затвердженої судом, можуть бути змінені у подальшому між сторонами цієї угоди, а також, що сторони цієї мирової угоди мають право відступати від її умов.

Разом з цим, ст. 82 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачає такі наслідки невиконання боржником умов мирової угоди, як визнання її недійсною, її розірвання щодо окремого кредитора, або предявлення таким кредитором своїх вимог до боржника в обсязі, передбаченому цією мировою угодою. Тобто, передбачені вищевказаною статтею наслідки є можливими до застосування на вибір певного кредитора, у випадку порушення його прав боржником щодо невиконання умов мирової угоди.

Окремо слід наголосити, що згідно ч. 9 ст. 82 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у разі невиконання мирової угоди кредитори можуть предявити свої вимоги до боржника в обсязі, передбаченому цією мировою угодою. Тобто, якщо боржник ПП «Агротон» не був спроможний виконати своє зобовязання перед кредитором ОСОБА_1 у строк, визначений мировою угодою, ОСОБА_1, відповідно до вищевказаної норми закону, мав право предявляти свої вимоги як кредитор до боржника ПП «Агротон» лише обсязі, передбаченому цією мировою угодою.

Проте, в даному випадку, уклавши договір № Б-1/2012 від 09.11.2012р., ПП «Агротон» та ОСОБА_1 фактично штучно змінили умови п. 3.2 мирової угоди у справі №21/9/05-16/277/08-21/59/10 та збільшили суму боргу, яку ПП «Агротон» взагалі мав законне право не платити до спливу строку, визначеного мировою угодою, а саме до 09.10.2015 р.

Вказане зобовязання є укладеним всупереч законним інтересам ПП «Агротон», та на цей час створює для підприємства обов'язок сплатити значно більшу суму коштів, ніж має сплатити ПП «Агротон» відповідно до закону та дійсних обставин виникнення первинної суми боргу.

Інших два договори мають аналогічний зміст та предмет, і фактичні обставини укладання кожного із них також є аналогічними. Як зазначалось вище, ПП «Агротон» не виконало умови погашення визначеної у договорі № Б-1/2012 від 09.11.2012р. суми первинного боргу у розмірі 490291,24 грн., та безпідставно визнало перед ОСОБА_1 збільшену суму боргу в розмірі 612 864,05 грн., та у подальшому уклали новий договір № Б-2/2013 від 08.11.2013р. про реструктуризацію боргу цього збільшеного боргу на аналогічних умовах. Умови договору

№ Б-2/2013 від 08.11.2013р. також лишилися невиконаними з боку ПП «Агротон», у звязку з чим за умовами договору № Б-2/2013 від 08.11.2013р. суму боргу ПП «Агротон» була безпідставно збільшена до 766 080,06 грн. та надано новий строк на її погашення. Проте, ПП «Агротон» не виконало і умови договору № Б-2/2013 від 08.11.2013 р., у звязку з чим ПП «Агротон» і ОСОБА_1 укладали ще один договір про реструктуризацію боргу - договір № Б-3/2014 від 07.11.2014р. На підставі цього договору, за аналогічними обставинами, борг ПП «Агротон» безпідставно було збільшено до 957 600,08 грн. та визначено новий строк на його погашення до 06.11.2015 року. Борг у сумі 957 600,08 грн. також не був погашений ПП «Агротон» і є досі наявним перед ОСОБА_1

Більш того, поняття «реструктуризація боргу» та відповідні норми чинного законодавства, України, які б регламентували такий вид договірних зобовязань, взагалі не існують, та не передбачені ні Цивільним кодексом України, ні будь-яким іншим законом, який би міг стосуватись сторін спірних договорів. До того ж, самі спірні договори по своєму змісту взагалі не містять умов про реструктуризацію боргу, а по своїй суті визначають нарахування процентів на неустойку, оскільки із укладенням кожного наступного договору відбувається збільшення неустойки, нарахованої за попереднім договором (збільшенням неустойки за договором

№ Б-2/2013 від 08.11.2013р. з 612 864,05 грн. до 766 080,06 грн., та за договором № Б-3/2014 від 07.11.2014р. з 766 080,06 грн. до суми 957 600,08 грн.).

Ч. 2 ст. 550 ЦК України встановлено, що проценти на неустойку не нараховуються.

Отже, спірні договори суперечать ч. 2 ст. 550 ЦК України, і такий вид договірних зобовязань, як «реструктуризація боргу», взагалі не передбачений чинним законодавством України.

Крім цього, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 606 ЦК України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Фактично, в даному випадку, уклавши спірні договори боржник ПП «Агротон» та кредитор ОСОБА_1 погодили припинення первинного зобовязання із погашення суми боргу у розмірі 490 291,24 грн., оскільки ПП «Агротон» та ОСОБА_1 на момент укладення спірних договорів фактично були однією і тією же особою, тобто ОСОБА_1 був єдиним власником/засновником ПП «Агротон».

ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ст. 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Проте спірні договори не відповідали в момент їх вчинення ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України, та усім переліченим вище нормам ЦК України. Таким чином, в даному випадку є наявними підстави для визнання недійсними спірних договорів., тому просять визнати недійсними з моменту укладання договір про реструктуризацію боргу

№ Б-1/2012 від 09.11.2012р., договір про реструктуризацію боргу № Б-2/2013 від 08.11.2013р. та договір про реструктуризацію боргу № Б-3/2014 від 07.11.2014р.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що позов ПП « Агротон» вони не визнають ,, вважають , що він не підлягає задоволенню за мотивами :

ПП «АГРОТОН» просить суд визнати недійсними з моменту укладання:

1) договір про реструктуризацію боргу № Б-1/2012 від 09.11.2012 р.;

2) договір про реструктуризацію боргу № Б-2/2013 від 08.11.2013 р.;

3) договір про реструктуризацію боргу № Б-3/2014 від 07.11.2014 р.

Разом з цим, ч. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

ч. 1 ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

ч. 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином по договору про реструктуризацію боргу від 09.11.2012р. № Б-1/2012 та по договору про реструктуризацію боргу від 08.11.2013р. № Б-2/2013, про визнання недійсними яких ПП «АГРОТОН» 05.04.2017 р. подало до суду позовну заяву про визнання недійсними яких ПП «АГРОТОН» 05.04.2017 р. подало до суду позовну заяву, сплили строки позовної давності 09.11.2015 р. та 08.11.2016 р. відповідно.

Відповідач просить застосувати сплив позовної давності, а саме: договору про реструктуризацію боргу від 09.11.2012р. № Б-1/2012 та по договору про реструктуризацію боргу від 08.11.2013р. № Б-2/2013, та відмовити ПП «АГРОТОН» у задоволенні позову у цій частині.

п . 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

ч. 1-ч. 3 ст. 6 ЦК України встановлено наступне:

«1. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

2. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

3. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами».

Ч. 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

З огляду на зазначене відповідач вважає також безпідставними доводи ПП «АГРОТОН»: в частині поняття реструктуризації боргу та відповідні норми чинного законодавства України, які б регламентували такий вид договірних зобовязань, взагалі не існують, та не передбачені ні Цивільним кодексом України, ні будь-яким іншим законом, який би міг стосуватись сторін спірних договорів, оскільки, як було зазначено вище, нормами цивільного законодавства встановлено, що сторони договору є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначені умов договору. При цьому сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Наявність у ПП «Агротон» заборгованості перед ОСОБА_1 станом на 2012 р. у сумі 490 291,24 грн. була встановлена ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.10.2012 р. у справі № 21/9/08-16/277/08-21/59/10 , що вступила в закону силу, а відтак, ця заборгованість є доведеною.

Ч. 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказана заборгованість також визнавалася сторонами, які 09.11.2012 р. досягли взаємної згоди щодо подальших фінансових відносин. На оформлення умов своїх відносин сторони уклали Договір № Б-1/2012 від 09.11.2012 р., де визначили усі його істотні умови. На виконання цього договору, у відповідності з його умовами, станом на 08.11.2013 р. у ПП «АГРОТОН» утворилася заборгованість перед кредитором ОСОБА_1 в розмірі 612 864,05 грн. Вказані обставини також підтверджуються Актом звірки заборгованості б/н від 08.11.2013 р.

Оскільки ПП «АГРОТОН» станом на останній день дії договору № Б-1/2012 від 09.11.2012 р. не мало можливості погасити заборгованість за цим договором, то задля запобігання застосування штрафних санкцій, вказаних в п. 4.1, сторони уклали інший договір № Б-2/2013 від 08.11.2013 р., в якому погодили істотні умови своїх фінансових відносин. Зокрема, цим договором було встановлено, що загальний борг у розмірі 612 864,05 грн, підтверджений Актом звірки б/н від 08.11.2013р., є поточним боргом ПП «АГРОТОН» перед ОСОБА_1 за цим договором, а строк сплати боргу за договором № Б-2/2013 від 08.11.2013р. встановлюється до 08.11.2014 р. (розділ 1 предмету договору). Таким чином, договір № Б-1/2012 від 09.11.2012 р. був виконаний сторонами належним чином, і припинив свою дію.

Окремо зазначають , що договором № Б-2/2013 від 08.11.2013 р. був реструктуризований поточний борг ПП «АГРОТОН», який виник на підставі іншого правочину (а саме - договору № Б-1/2012 від 09.11.2012 р.), та який є підтвердженим зазначеним двостороннім актом звірки. Тому, на початок дії договору № Б-2/2013 від 08.11.2013р. борг не містив жодних процентів, пені тощо.

Доводи ПП «АГРОТОН» про незаконне нарахування процентів на проценти, що, на його думку, порушує приписи ч. 2 ст. 550 ЦК України, є хибними, оскільки даними договорами не передбачено нарахування процентів на проценти.

Крім цього, станом на 07.11.2014 р. борг ПП «АГРОТОН», що сформувався на підставі договору № Б-2/2013 від 08.11.2013 р., становив суму 766 080,06 грн., що також підтверджується актом звірки заборгованості б/н від 07.11.2014 р. З метою запобігання застосування штрафних санкцій, вказаних в п.4.1 договору, сторони уклали інший договір № Б-3/2014 від 07.11.2014 р., де вони визначили умови подальших фінансових відносин. Зокрема, цим договором було встановлено, що загальний борг, підтверджений актом звірки б/н від 07.11.2014 р., є поточним боргом ПП «АГРОТОН» перед ОСОБА_1 за цим договором, а строк сплати боргу за договором № Б-3/2014 від 07.11.2014 р. встановлюється до 06.11.2015 р. (розділ 1 Предмету договору). Таким чином, договір № Б-2/2013 від 08.11.2013р. також був також виконаний сторонами належним чином, і припинив свою дію.

Окремо зазначимють, що договором № Б-3/2014 від 07.11.2014р. було реструктуризовано поточний борг ПП «АГРОТОН», який виник на підставі іншого правочину (а саме - договору № Б-2/2013 від 08.11.2013 р.), та є підтвердженим наведеним двостороннім актом звірки.

Тому, на початок дії договору № Б-3/2014 від 07.11.2014р. борг ПП «АГРОТОН» перед ОСОБА_1 також не містив ні процентів, ні пені тощо.

Отже, доводи ПП «АГРОТОН» про незаконне нарахування процентів на проценти, що, на його думку, порушує приписи ч. 2 ст. 550 ЦК України, є хибними, оскільки даними договорами не передбачено нарахування процентів на проценти.

Станом на 06.11.2015 р. борг ПП «АГРОТОН», що виник на підставі договору № Б-3/2014 від 07.11.2014 р., становив суму 957 600,08 грн, що підтверджується також актом звірки заборгованості б/н від 07.11.2015р. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо врегулювання чи погашення вказаної заборгованості, з 07.11.2015 р. борг за договором № Б-3/2014 від 07.11.2014р. є простроченим.

Заперечення ПП «АГРОТОН» проти нарахування ОСОБА_1 штрафних санкцій за договором № Б-3/2014 від 07.11.2014 р. є безпідставними, оскільки п. 4.1 цього договору прямо передбачено право ОСОБА_1 нараховувати такі штрафні санкцій за несвоєчасне погашення ПП «АГРОТОН» боргу за цим договором.

Таким чином, станом на 06.11.2015 р. борг ПП «АГРОТОН», що сформувався на підставі договору № Б-3/2014 від 07.11.2014р., становив суму 957 600,08 грн.

У позовній заяві ПП «АГРОТОН» зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 606 ЦК України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Фактично, в даному випадку, уклавши спірні договори боржник ПП «Агротон» та кредитор ОСОБА_1 погодили припинення первинного зобовязання із погашення суми боргу у розмірі 490 291,24 грн., оскільки ПП «Агротон» та ОСОБА_1 на момент укладення спірних договорів фактично були однією і тією же особою, тобто ОСОБА_1 був єдиним власником/засновником ПП «Агротон».

Але відповідач вважає, що зазначені вище доводи ПП «АГРОТОН» є хибними з огляду на те, що гр. ОСОБА_1, ? фізична особа, та ПП «АГРОТОН», ? юридична особа, не можуть «поєднатися в одній особі», оскільки юридична особа не є, і не може бути фізичною особою. Проте і фізична особа, у свою чергу, не є, і не може бути фізичною особою.

Відносно посилань ПП «Агротон» на порушення сторонами оскаржуваних договорів норм ч. 1 ст. 215 та ст. 203 ЦК України, яке начебто мале місце, то вважаємо такі доводи хибними, оскільки зміст цих договорів не суперечить ні нормам ЦК України, ні іншим актам законодавства, ні інтересам держави і суспільства, ні його моральним засадам, оскільки ці договори спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Суд., вислухав сторони, приходить до висновків про відмову у задоволенні позовних вимог позивача оскільки , як вибачається із матеріалів справи , договори про реструктуризацію боргу від 09.11.2012р. № Б-1/2012 та від 08.11.2013р. № Б-2/2013, по яким сплили строки позовної давності, а відповідно до:

ч. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ч. 1 ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Ч. 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оспорюванні договори датовані 2012 р. та 2013 р,, із чого суд приходить до висновку про сплив строку позовної давності.

Суд погоджується з доводами відповідача в тому, що у п . 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України закріплені загальні засади цивільного законодавства про свобода договору.

у -ч. 3 ст. 6 ЦК України встановлено наступне:

1. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

2. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

3. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами, а також відповідно до ч.. 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства , а згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

З огляду на визначене, суд погоджується з думкою відповідача про безпідставність доводів позивача , та вважає, що договір № Б- 3 /2014 від 07.11.2014р. підлягає виконанню зі сторони позивача, підстав для визнання його недійсним в судовому засіданні позивачем не надано.

Керуючись ст 212, 213,215 ЦПК України , ст .6, 215, 257, 550 , 626, 627, 628, 629 ЦК України , суд-

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.А. Голубкова.