Справа № 496/4342/16-ц
Провадження № 2/496/531/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2017 року Біляївський районний суд

Одеської області

в складі: головуючого судді - Трушиної О.І.

при секретарі - Горищенко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Біляївського району Одеської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши який (а.с.59-64), просить суд визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_2 сільської ради Біляївського району Одеської області № 59-V від 14 липня 2016 року; визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1; зобовязати ОСОБА_3, діючого в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_4 не перешкоджати йому у користуванні та розпорядженні квартирою № 3 по вул. Леніна, 17 в с. Василівка Біляївського району Одеської області шляхом зняття з реєстрації та виселення без надання іншого житлового приміщення.

Свої вимоги мотивував тим, що року 13.04.1998 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 13.04.1998 року в Жовтневій філії Одеської спеціалізованої біржі нерухомості за реєстром № 98.04-423, придбали у ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_2.При укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, кожна із сторін виконала повністю цей договір. Вказаний договір укладався у відповідності з ЗУ «Про товарну біржу», який не вимагав нотаріального посвідчення договорів. На теперішній час ОСОБА_1 не може реалізовувати свої права власника по розпорядженню квартирою, так як нотаріусами не визнається правомірність договору купівлі - продажу, укладеного на біржі нерухомості. Вказана обставина і стала підставою, для звернення до суду з даним позовом. 02.10.1999 померла ОСОБА_6 та після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаної квартири. 12.12.2014 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області по справі №496/5504/14-ц було визнано договір купівлі-продажу, зареєстрований 13.04.1998 року в Жовтневій філії Одеської спеціалізованої біржі нерухомості за реєстром № 98.04-423, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, як покупцями, та ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, як продавцями - дійсним та визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири АДРЕСА_3 після смерті ОСОБА_6 Вказане рішення набрало законної сили 22.12.2014 року. Право власності на 1/2 частину квартири, яке суд визнав в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, він зареєстрував у встановленому законом порядку. Однак, на теперішній час він позбавлений можливості зареєструвати з установленому законом порядку та отримати витяг про право власності на іншу ? частину вказаної квартири, а також позбавлений можливості розпорядитися належною йому часткою квартири, оскільки ним втрачено оригінал договору купівлі-продажу. Оскільки у нього виникло право власності на спірну частину квартири, а правовстановлюючий документ втрачено, він змушений звернутись до суду з вимогою про визнання за ним права власності на ? частину квартири за вищевказаною адресою.

Також вказує на те, що ОСОБА_2 сільською радою Біляївського району Одеської області 14.07.2006 року було винесено незаконне рішення №61-V від 14.07.2006 року про вселення до спірної квартири ОСОБА_3 З довідки ОСОБА_2 сільської ради Біляївського району Одеської області від 25.10.2016 року вбачається, що у спірній квартирі зареєстровані та проживають з 09.09.2009 року - ОСОБА_3, дружина - ОСОБА_4, та дві неповнолітні доньки - ОСОБА_5 та ОСОБА_5 Вважає, що вказане рішення ОСОБА_2 сільської ради Біляївського району Одеської області є незаконним та порушує принципи, які закріплені у Конституції України та у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вважає, що його права порушені, у звязку з чим звернувся до суду з позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_11 підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Біляївського району Одеської області до судового засідання не зявився, але від нього надійшла заява, в якій він просив справу розглянути без його участі (а.с.106).

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_12 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 до судового засідання не зявилась, хоча була повідомлена належним чином, повідомлення про причини неявки від неї не надходило.

Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Як встановлено в судовому засіданні, 13.04.1998 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 13.04.1998 року в Жовтневій філії Одеської спеціалізованої біржі нерухомості за реєстром № 98.04-423, придбали у ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_4 (а.с. 7-8).

У відповідності з положеннями ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо зона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеної з моменту її реєстрації на біржі. Угоди укладені на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню.

02.10.1999 року померла ОСОБА_6, після смерті якої відкрилася спадщина на ? частину квартири АДРЕСА_5.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 12.12.2014 року договір купівлі-продажу, зареєстрований 13.04.1998 року в Жовтневій філії Одеської спеціалізованої біржі нерухомості за реєстром №98.04-423, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 як покупцями та ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, як продавцями, квартири АДРЕСА_5 визнано дійсним. Також за ОСОБА_1 визнано право власності у порядку спадкування за законом на ? частину квартири АДРЕСА_5, після смерті ОСОБА_6, померлої 02.10.1999 року.

Право власності на ? частину квартиру, яке суд визнав у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 позивачем зареєстроване у встановленому законом порядку.

За умовами ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оригінал договору купівлі-продажу зареєстрований 13.04.1998 року в Жовтневій філії Одеської спеціалізованої біржі нерухомості за реєстром №98.04-423, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 як покупцями та ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, як продавцями, квартири АДРЕСА_5, втрачено, а тому позивач позбавлений можливості зареєструвати право власності на іншу ? частину вказаної квартири.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Положення ст. 328 ЦК України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом.

Вимогами ст. ст. 391, 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право.

Рішенням ОСОБА_2 сільської ради Біляївського району Одеської області №61- V від 14.07.2006 року пустуючу квартиру АДРЕСА_1 надано для тимчасового проживання громадянину ОСОБА_3 (а.с. 17).

Згідно довідки ОСОБА_2 сільської ради Біляївського району Одеської області від 25.10.2016 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_6 у селі Василівка Біляївського району, Одеської області зареєстровані та проживають з 09.09.2009 року - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дружина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, донька - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 65).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Оскільки власником спірної квартири є позивач, рішення ОСОБА_2 сільської ради Біляївського району Одеської області від 14 липня 2016 року є таким, що порушує його права, у звязку з чим підлягає визнанню незаконним і скасуванню.

Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386,391 Цивільного кодексу України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379,382 Цивільного кодексу України). Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, оскільки рішення ОСОБА_2 сільської ради Біляївського району Одеської області № 59-V від 14 липня 2016 року порушує права позивача на володіння належним йому майном, а право позивача на ? частину вказаної квартири оспорюється, суд вважає, що позовна заява в цій частині підлягає задоволенню.

В частині зобов»язання ОСОБА_3, діючого в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_5, а також ОСОБА_4 не перешкоджати позивачу у користуванні та розпорядженні квартирою № 3 по вул. Леніна, 17 в с. Василівка Біляївського району Одеської області шляхом зняття з реєстрації та виселення без надання іншого житлового приміщення, позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Підстави для виселення без надання житлового приміщення передбачені ст. 116 ЖК України.

Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з наведеного суд вважає, що позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав. Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою, а вказана обставина зазначена лише в позові та нічим не підтверджена, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 15, 321, 391, 392 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Біляївського району Одеської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання права власності задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_2 сільської ради Біляївського району Одеської області № 59-V від 14 липня 2016 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Позовну заяву в частині зобов»язання ОСОБА_3, діючого в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_13, а також зобов»язання ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні та розпорядженні квартирою № 3 по вул. Леніна, 17 в с. Василівка Біляївського району Одеської області шляхом зняття з реєстрації та виселення без надання іншого житлового приміщення залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Трушина О.І.