Справа № 712/4774/16-ц
Провадження № 2/712/92/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Шмагайло Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Страхової компанії «Глобус» VIG, треті особи: ОСОБА_3, ТОВ «Сервіс-Авто-2005», ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок здійснення дорожньо-транспортної пригоди , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Страхової компанії «Глобус» VIG, треті особи: ОСОБА_3, ТОВ «Сервіс-Авто-2005», ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок здійснення дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13 лютого 2016 року о 12-40 год., на вул. Смілянській в місті Черкаси, з вини відповідача ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспорта пригода, зокрема ОСОБА_2, керуючи маршрутним автобусом марки «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1, допустив зіткнення з його автомобілем Рено дастер під його керуванням, який після інерції зіткнувся з автомобілем Опель омега СА 4841 ВС, яким керував ОСОБА_4

Зазначив, що в салоні його автомобіля окрім нього знаходились його дружина ОСОБА_5 та його дочка разом з двома онуками. В результаті ДТП, він та його дружина отримали численні травми голови, в звязку з чим вони звертались до травмпункту швидкої медичної допомоги Черкаської міської лікарні № 3. Донька та діти отримали психологічні травми та стрес, що змусило їх звернутися до послуг психолога.

Крім того, при зіткненні його автомобіль отримав значні технічні пошкодження. Згідно з висновком експерта-товарознавця від 11.03.2016р. № 028/16 величина матеріальних збитків, завданих його автомобілю становить 161 874,44 грн., втрата товарної вартості 12228,86 грн., вартість проведення експертизи 450 грн., а також додаткове обладнання, що не входить до основної комплектації автомобіля, а саме: відбійник передній (кенгурятник) 5819 грн.; відбійник задній прямий 3036 грн.; мухобійка 975 грн., що становить 9 830,00 грн.

Також, зазначає, що пошкодження його транспортного засобу, на якому він працює у ТОВ «ТепТранско» експедитором та виконує функціональні обовязки призвело до втрати 25 270,50 грн., а саме: ставка 2 608,20 коп. на місяць ( за весь період 6520,50 грн.); компенсація на амортизацію власного автомобіля - 5000 грн. на місяць ( за весь період 12 500 грн.); витрати на відрядження 2 500 грн. на місяць ( за весь період 6250 грн.).

Витрати на правову допомогу 1500 грн.

Витрати на ліки 2 456,68 грн. та послуги психолога для дітей 1500 грн.

Вказує, що внаслідок ДТП йому завдано ще й моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з ушкодженням автомобіля та неможливості протягом тривалого часу ним користуватися за призначенням. Моральну шкоду оцінює в 5000 грн.

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 12 228,86 грн. за втрату товарної вартості його автомобіля «Рено дастер» д.н.з. НОМЕР_2; 25 270,50 грн. втрата заробітку; 2456,68 грн. витрати за лікування; 1500 грн. послуги психолога; 9830 грн. вартість додаткового обладнання, що не входить до основної комплектації автомобіля; 1500 грн. правова допомога; 50 000 грн. - моральна шкода.

Позивач судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи свої заперечення тим, що висновок за результатами експертного дослідження є недопустимим доказом, оскільки складений з порушенням процедури. У експертному висновку відсутні підтвердження проведення візуального огляду автомобіля, а саме: дефектна відомість, фото таблиця, інші джерела. Втрата позивачем заробітку в розмірі 25 270,50 грн. не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки довідка про заробітну плату свідчить лише про нараховування заробітної плати, а не про її неотримання. Придбання лікарських засобів також не підтверджено чеками та квитанціями. Стосовно послуг психолога, то накладна не містить дати, виписана на ОСОБА_7, яка не є стороною по справі, більш того, первинним документом, який підтверджує надання послуг є акт виконаних робіт, а не накладна. Витрати на надання правової допомоги взагалі нічим не підтверджені. Докази наявності додаткового обладнання та витрати на його придбання також відсутні. Крім того, моральна шкода також не містить належного обґрунтування. В задоволенні позову просив відмовити.

Представник відповідача СК «Глобус» в судове засідання не зявилися, проте скерували до суду свої заперечення проти позову, зазначили, що 03 липня 2015 року між позивачем та третьою особою ПАТ СК ОСОБА_8 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 85/15-Тз/ОСОБА_9 ОСОБА_8 страхування здійснило виплату страхового відшкодування позивачу в сумі 160 082 грн. Після виплати страхового відшкодування позивачу, ПАТ ОСОБА_8 страхування звернулись до ТДВ «СТДВ Глобус» з позовною заявою про стягнення заборгованості у порядку регресу. 08.12.2016 року господарським судом м. Києва було винесене рішення, яким вирішено стягнути з ТДВ «СТДВ Глобус» на користь ПАТ ОСОБА_8 страхування 49 490 грн. 29.12.2016 року ТДВ «СТДВ Глобус» було здійснено виплату третій особі ПАТ ОСОБА_8 страхування суми заборгованості в порядку регресу у розмірі 49 490 грн. в межах ліміту відповідальності - 50000 грн. за мінусом франшизи 510 грн. Враховуючи викладене, зазначають, що ними в повному обсязі було виконано свої зобовязання за укладеним полісом обовязкового страхування в порядку регресу перед третьою особою, тому просили в позові відмовити в повному обсязі.

Представник ПАТ «ОСОБА_8 страхування» в судове засідання не зявилися, проте скерували до суду свої заперечення проти позову, зазначили, що відповідно до Висновку № 30 від 03.03.2016 року, наданого СПД ОСОБА_10 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Renault днз СА0303АВ становить 171 594,70 грн. Проте відповідно до рахунку-фактури № 43 від 09.03.2016р. наданого СПД ОСОБА_11 та рахунку фактури № 052 від 03.03.2016р. наданого ПП ОСОБА_12 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Renault днз СА 0303 АВ становить 156 082 грн. Також, відповідно до п.6 Договору добровільного страхування передбачено відшкодування вартості застрахованого обладнання, що не входить до комплектації заводської моделі, а саме: відбійник (передній) 1750 грн., відбійник ( загальний) 1650,00 грн., спойлер (задній) - 750,00 грн.; мухобійка 600 грн. загальною вартістю 4 750,00 грн. Зазначали, що 16.03.2016р.,17.03.2016р. та 20.04.2016р. ними було перераховано страхове відшкодування в сумі 125 700 грн. на рахунок СПД ОСОБА_11, 30 382,00 грн. на рахунок ПП ОСОБА_12 та 4000 грн. на рахунок страхувальника за застраховане обладнання, що не входить до комплектації заводської моделі.

Представник ТОВ «Сервіс авто 2005» - ОСОБА_13 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у позові.

Третя особа: ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) установив наступне.

13 лютого 2016 року в м. Черкаси на вул. Смілянська сталася дорожньо-транспорта пригода за участю автомобіля НОМЕР_3 під його керуванням, автомобіля НОМЕР_4 та маршрутного автобуса марки «Богдан» днз СА 1344 АА належного ОСОБА_3 та ТОВ «Сервіс авто 2005» під керуванням ОСОБА_2, зіткнення відбулося в результаті порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.04.2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєному ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення що набрала законної сили є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що 03.07.2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «СК «ОСОБА_10 страхування» було укладено договір страхування наземного транспорту № 85/15-Тз/Чк. На умовах, встановлених цим Договором страхування, були застраховані майнові інтереси Страхувальника, повязані із володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем НОМЕР_5, від ризиків «Викрадення», «Збитки внаслідок ДТП», «Збитки внаслідок інших подій».

ПРАТ «СК Арсенал ОСОБА_8» відповідно до умов укладеного договору, керуючись заявою на виплату страхового відшкодування, було розраховано розмір страхового відшкодування, який склав 160 082,00 грн. Розрахунок був здійснений на основі Рахунку-фактури № 43 від 09.03.2016р., наданого СПД ОСОБА_11 та Рахунку-фактури № 052 від 03.03.2016р., наданого ПП ОСОБА_12 та умов п.6 Договору добровільного страхування.

16.03.2016 року, 17.03.2016 року та 20.04. 2016 року ПРАТ «СК Арсенал ОСОБА_8» перерахував страхове відшкодування в сумі 125 700 грн. на рахунок СПД ОСОБА_11, 30 382,00 грн. на рахунок ПП ОСОБА_12 та 4000 грн. на рахунок страхувальника за застраховане обладнання, що не входить до комплектації заводської моделі.

Факт відшкодування вищезазначених коштів, не заперечувалося позивачем в судовому засіданні.

Після виплати страхового відшкодування, ПАТ «Арсенал Страхування» звернулись до ТДВ «СТДВ Глобус» з позовною заявою про стягнення заборгованості у порядку регресу. 08.12.2016 року господарським судом м. Києва було винесене рішення, яким вирішено стягнути з ТДВ «СТДВ Глобус» на користь ПАТ «Арсенал Страхування» 49 490 грн. 29.12.2016 року ТДВ «СТДВ Глобус» було здійснено виплату третій особі ПАТ «Арсенал Страхування» суми заборгованості в порядку регресу у розмірі 49 490 грн. в межах ліміту відповідальності - 50000 грн. за мінусом франшизи 510 грн.

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов'язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). Шкода це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Разом з тим, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Статтею 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 ст.60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 12 228,86 грн. за втрату товарної вартості його автомобіля.

Так, згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Позивач на підтвердження розміру втрати товарної вартості автомобіля надав висновок за результатами експертного автотоварознавчого дослідження № 028/16 від 11.03.2016 року складеного судовим експертом ОСОБА_14 Суд критично оцінює наданий доказ з огляду на наступне.

Так, у висновку в розділі Дослідження за п.1.1. зазначено, що визначення обсягу і видів відновлювальних робіт, необхідних для цього запасних частин і матеріалів проводилось на основі візуального обстеження автомобіля НОМЕР_5, який було проведено в присутності власника КТЗ ОСОБА_1 в світлий час доби 29 лютого 2016 року за адресою: м. Черкаси, вул. Оборонна, 18. Під час дослідження проводилось фотографування автомобіля цифровою фотокамерою «Canon Selphy СР 810».

Згідно п.5.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень, пробіг за однометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

Відповідно до п.5.5. Методики, під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ з обовязковою їх фіксацією шляхом фотографування.

Зібрані оцінювачем вихідні дані та інша інформація повинні відображатися у звіті про оцінку майна з посиланням на джерело їх отримання та у додатках до нього із забезпеченням режиму конфіденційності згідно з умовами договору на проведення оцінки майна таз дотриманням вимог законодавства. Також встановлені Загальні вимоги про складання звіту про оцінку та підготовку висновку про вартість майна, згідно яких Звіт про оцінку майна, що складається у повній формі повинен містити: додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби інші інформаційні джерела, які розяснюють і підтверджують припущення та розрахунки.

Між тим, у наданому позивачем експертному висновку відсутні підтвердження проведення візуального огляду автомобіля, а саме: дефектна відомість, фото таблиця, інші джерела.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» №5 від 12 червня 2009 року висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

Згідно з вимогами ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 цього Кодексу.

Наданий позивачем висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 028/16 від 11.03.2016 року був складений судовим експертом ОСОБА_14 за замовленням позивача в позасудовому порядку, а тому даний висновок не є обов'язковим для суду і оцінюється судом в сукупності з іншими доказами зібраними по справі.

Крім того, як вже зазначалось ПРАТ «СК Арсенал ОСОБА_8» відповідно до умов укладеного договору, керуючись заявою на виплату страхового відшкодування, були розрахована вартість відновлювального ремонту та виплачено страхове відшкодування в розмірі 160 082,00 грн.

Тому суд відмовляє в задоволенні даної вимоги позивача.

Також позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму в розмірі 25 270,50 грн. за втрату заробітку на роботі у ТОВ «Теп Транско».

Розглядаючи дану вимогу, суд вважає, що наведені позивачем розрахунки втрати заробітку є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг бути отриманий.

При визначенні розміру втраченої вигоди повинні враховуватися тільки точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум, або іншого майна. Її розмір повинен бути підтверджений обґрунтованим розрахунком, а також відповідними доказами. Тобто втрачена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

Вказуючи на втрату заробітку у звязку із пошкодженням автомобіля, орендної плати та коштів на відрядження, позивачем не надано відповідних доказів, зокрема, договору оренди автомобіля, доказів зміни умов трудового договору/контракту саме внаслідок пошкодження особистого транспортного засобу позивача тощо.

Обовязок доведення наявності і обґрунтування розміру втраченої вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином ОСОБА_1 не надано суду переконливих доказів того , що саме сума 25 270,50 грн. становить втрачений ним заробіток.

Тому, за перерахованих вище обставин, в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на його користь суми в розмірі 25 270,50 грн. за втрату заробітку на роботі у ТОВ «Теп Транско» слід відмовити.

Крім того, не підлягають до задоволення і вимоги позивача про витрати на ліки для лікування та послуги психолога для дітей.

Так, наполягаючи на підставності позову, позивач та його представник ОСОБА_15 стверджували про достатність наявних у матеріалах справи доказів для обгрунтування позовних вимог в цій частині. Між тим, доказів, які підтверджували придбання ліків ними надано не було. Товарні чеки № 405, 406 від 13.02.2016 року та товарний чек № 3 від 15.02.2016 року є неналежними та недопустимими доказами, оскільки не містять дати відтиску штампа «сплачено», а тому і відповідно не свідчать про оплату товару. Більш того, з наданих товарних чеків незрозуміло хто використовував придбаний товар.

Накладну № 144/16, які позивач надає в якості доказу про оплату послуг психолога суд також не приймає уваги, оскільки дана накладна не містить дати, виписана на імя ОСОБА_7, яка не є стороною в справі. До матеріалів справи не надано доказів наявності підприємця ПП ОСОБА_16, відсутнє свідоцтво чи ліцензія про право на зайняття такою діяльністю.

Також суд вважає за необхідне відмовити позивачу і у вимозі про стягнення коштів на додаткове обладнання автомобіля, яке не входить до основної комплектації автомобіля, оскільки відповідно до п.6 Договору страхування наземного транспорту № 85/15-Тз/Чк від 03.07.2015р. укладеного між ОСОБА_1 та ПРАТ «СК Арсенал страхування», останніми було здійснено відшкодування коштів на додаткове обладнання автомобіля, яке не входить до основної комплектації автомобіля в сумі 4000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 13900 від 20.04.2016р., а тому вимоги в цій частині є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даної вимоги з огляду на наступне.

У ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України зазначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» (чинною на час звернення) витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно роз'яснень у п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року N 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року N 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

У п. 48 вищевказаної Постанови зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч.3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи інтереси позивача ОСОБА_1 на підставі ордеру представляв адвокат ОСОБА_15, Однак доказів, які б підтверджували сплату позивачем 1500 грн. витрат на правову допомогу до матеріалів справи надано не було також відсутній і розрахунок на підтвердження таких витрат.

Вирішуючи питання про стягнення розміру моральної шкоди суд зазначає наступне.

На підставі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 (з наступними змінами) визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналізуючи викладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач внаслідок ДТП, та ушкодженням його автомоблія суд вважає, за необхідне стягнути з віповідача ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 7000 грн.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

До стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає моральна шкода в сумі 7000 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Згідно п.9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач, як інвалід 2 групи був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, а тому судовий збір в розмірі 551,20 грн. підлягає до стягнення з відповідача.

Керуючись ст. 10, 60, 61, 88, 212-215,218 ЦПК ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Страхової компанії «Глобус» VIG, треті особи: ОСОБА_3, ТОВ «Сервіс-Авто-2005», ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок здійснення дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 7000 грн. (сім тисяч гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 до Спеціального фонду державного бюджету України судовий збір в сумі 551,20 грн. ( пятсот пятдесят одна гривня 20 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий: Т.Є.Троян