Справа № 368/275/16-ц Головуючий у І інстанції Закаблук О. В.
Провадження № 22-ц/780/1383/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 56 23.03.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

23 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 10 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання угоди недійсною та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати недійсною ст. 9 додатку № 2 угоди № 364630 від 20 червня 2011 року, яка укладена між сторонами, та стягнути з ТОВ «Авто Просто» на її користь 5514, 02 грн. переплати за вказаним договором.

Умотивовувала позов тим, що 20 червня 2011 року з метою придбання автомобіля ВАЗ 210994 вартістю 64 200 грн. між нею та ТОВ «Авто Просто» укладено угоду № 364630 та два додатки до неї, що є невід'ємними її частинами, відповідно до умов якої відповідач гарантує надання позиавчці права на отримання автомобіля за умови виконання нею як учасником системи «АвтоТак» всіх зобов'язань, передбачених угодою.

У подальшому, між сторонами були укладені додаткові угоди, за якими вона отримала від відповідача автомобіль LADA 115 4D вартістю 66 300 грн.

Вказує, що в рахунок ціни автомобіля нею було сплачено 120 945, 68 грн., і вважає наявну переплату у розмірі 5514, 02 грн. Крім того, посилається на те, що умови укладених між сторонами договорів має ознаки нечесної підприємницької діяльності в розумінні статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та вводить її в оману стосовно істотних умов договору, через що вона змушена звертатися до суду із цим позовом.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 10 листопада 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_2 кошти розмірі 5514, 02 грн., у задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник ТОВ «Авто Просто» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що умови спірного договору порушують вимоги Закону та суперечать принципам добросовісності, через що позовні вимоги у частині стягнення переплати за договором підлягають задоволенню.

ОСОБА_3, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 червня 2011 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 було укладено угоду № 364630 та додатки № № 1, 2, предметом якої було надання учаснику системи послуг ОСОБА_2, спрямованих на придбання автомобіля.

Статтею 2 угоди було визначено, що «Авто Просто» гарантує учаснику системи, що він одержить право на отримання автомобіля за умови, що учасник системи виконує всі зобов'язання, які випливають із цієї угоди.

Відповідно до додатку №1 до угоди, було визначено марку автомобіля, який мала намір отримати позивачка - «ВАЗ 210994»; розмір платежів, зокрема, 3 відсотка + ПДВ - вступний внесок; щомісячний чистий внесок - 0,8333 %; щомісячний внесок в оплату послуг - 0,5 % +ПДВ ; щомісячний внесок в оплату страхового платежу - 0,065%, плата за послуги, пов'язані з видачею автомобіля - 3% + ПДВ (а. с. 11).

27 червня 2012 року між сторонами угоди був підписаний додаток № 3, згідно якого загальна сума грошових зобов'язань учасника станом на день підписання додатку становить 115431, 66 грн. На день підписання цього додатка позивачка сплатила 39 439, 79 грн., сума заборгованості учасника становить 75 991, 87 грн. У п. 3 додатку № 3 зазначено, що сума заборгованості має бути погашена в повному обсязі згідно з графіком внесків учасника. Відповідно до положень статей 2, 3 Додатку № 2 до угоди сума заборгованості може бути змінена в разі зміни поточної ціни автомобіля.

Відповідно до п. 2.3 додатку № 2 до вказаної угоди, учасник зобовязаний сплатити Повні внески згідно з графіком внесків. Учасник зобовязаний сплачувати Повний внесок протягом перших 15 календарних днів місяця.

Загальна кількість внесків за угодою встановлена у кількості 120 (а. с. 11).

Розмір щомісячного внеску визначається у відсотках від тієї ціни автомобіля, яка встановлена виробником у відповідному місяці сплати внеску.

Розмір складових щомісячного платежу встановлений у відсотках, а не в твердій сумі. У відповідності до додатку № 1 до угоди, розділу 1 додатку № 2 до угоди, ст. 2 додатку № 2 до угоди, відсотки розміру щомісячних платежів залишаються незмінними, а ціна може змінюватися у разі, якщо її змінює виробник та/або імпортер.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 здійснила лише 96 повних внесків (а. с. 24-40).

Відповідно до ст. 9 додатку № 2 до угоди, якщо протягом строку дії угоди постачальник здійснить заміну або припинить імпортувати або виробляти, або продавати марку та/або модель автомобіля, зазначену в додатку № 1 до угоди, ОСОБА_3 зобовязується здійснити її заміну шляхом застосування поточної ціни нової марки та/або моделі для розрахунку складових повного внеску для всіх учасників групи та така нова марка та/або модель буде передаватися учасникам, які не отримали попередню модель/марку. Якщо поточна ціна нового автомобіля або моделі є щонайбільше на 10% вищою за останню відому поточну ціну автомобіля, нова поточна ціна буде дійсною для розрахунку повного внеску, який мають сплачувати всі учасники групи.

Згідно п. 9.3 ст. 9 Додатку № 2 до угоди, якщо різниця в ціні зазначених моделей перевищує 20 %, учасник, який ще не одержав автомобіль, має право достроково розірвати угоду без сплати відступного за відмову від угоди.

На виконання умов договору, позивачці був переданий автомобіль Lada 115, оскільки виробництво автомобіля ВАЗ визначеної моделі було припинено, про що відповідачка не заперечувала.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Згідно положень ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Тобто умова про стягнення суми є обов'язковою для виконання.

Зокрема, вимоги ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції не взяв до уваги вищевказані вимоги закону, не врахував того, що сторони погодили умови укладеного договору, який передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови (схему фінансування тощо), за яких такий товар може бути одержаний (у тому числі закріплює відповідні права та обов'язки сторін), а також не взяв до уваги наявність заборгованості позивачки за щомісячними платежами, а тому ухвалив необґрунтоване рішення про часткове задоволення позову.

Крім того, висновки місцевого суду щодо несправедливості умов договору та введення позивачки в оману не знайшли свого підтвердження, матеріалами справи та фактичними обставинами не доведено наявності в оспорюваному договорі умов, які є несправедливими щодо позивачки, не доведено наявності у діях відповідача ознак нечесної підприємницької практики.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та неповним зясуванням судом усіх обставин справи, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» задовольнити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 10 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: