САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/4863/15-ц
Провадження № 2/206/18/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" квітня 2017 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Щербині Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Надра" Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21 березня 2007 року між ним та відповідачем ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 55000,00 доларів США зі сплатою 12,49 % річних за весь час користування кредитом строком до 20 березня 2037 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно якого поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком за невиконання боржником своїх зобов'язань у тому ж обсязі, що і боржник. Попри взяті на себе зобов'язання позичальник не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту. У зв'язку з чим, має заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками , пені за прострочення платежів та штрафу. Виходячи з викладеного, позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 876278,92 грн., яка складається з: заборгованості за сумою кредиту, в тому числі прострочена - 435359,05 грн., заборгованості по відсоткам, в тому числі прострочена - 294716,41 грн., пеня за прострочення сплати кредиту - 2244,09 грн., реструктуризована пеня - 143959,37 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні та додатково зазначив, що між банком та відповідачами 29.11.2013 року до кредитного договору була укладена Додаткова угода, якою змінилась валюта повернення кредиту та процентна ставка. З приводу нарахування реструктуризованої пені нічого пояснити не міг. Сам розрахунок пені також наданий не був.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності та письмові заперечення, в яких зазначив, що 29.11.2013 року між ним та банком був укладений додатковий договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору № 8/2007/840-К/846-Н від 01.03.2007 року. Відповідно до якого була змінена валюта виконання зобов'язання на національну грошову одиницю та зменшено розмір відсоткової ставки. З моменту укладання додаткової угоди та по теперішній час він належним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором. У лютому 2015 року почалася процедура запровадження тимчасової адміністрації банка та майже всі відділення почали закриватися, тому коли він пішов платити черговий платіж, представники банку йому повідомили, що всі рахунки заблоковані, а тому вони не мають можливості провести його платіж. Коли буде можливість провести черговий платіж, сказали, що йому повідомлять. Тому з лютого він припинив сплачувати кредит. Також він не згоден з нарахованою банком сумою реструктуризованої пені, оскільки при укладанні додаткової угоди вона була списана. До того ж, неустойка може бути стягнута лише за 12 місяців, які передували зверненню до суду. Пізніше звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності, оскільки до пені він складає 1 рік, а до суми стягнення основного боргу 3 роки, адже порушення грошового зобов'язання відбулося ще з 01.01.2008 року, коли він не вніс черговий платіж і банк не міг про це знати.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні доводи викладені його довірителем в письмових запереченнях підтримав, просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. В подальшому в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав з тих підстав, що його довіритель договір поруки не підписувала, тому і не повинна нести відповідальність за кредитними зобов'язаннями боржника. В подальшому в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Судом було встановлено, що 21 березня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_4, був укладений кредитний договір № 8/2007/840-К/846-Н (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 55000,00 дол. США, строком до 20.03.2037 року, на придбання нерухомого майна (квартири).

Відповідно до п. 1.3.1. договору, відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,49 % відсотків річних.

Відповідно до п. п. 3.3.1- 3.3.3 Договору позичальник повертає кредит та сплачує передбачені п. п.1.3.1, 1.3.2 цього договору платежі шляхом здійснення перерахування на рахунок банку мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 594,40 дол. США. Позичальник вносить черговий мінімальний платіж, визначений п. 3.3.2 цього договору, щомісячно до 20 (двадцятого) числа поточного місяця.

Відповідно до п. 4.2.4. Договору банк має право, вимагати від позичальника дострокового погашення кредиту і нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим кредитним договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений п.3.3.3. цього договору.

Відповідно до п.5.1. кредитного договору, у разі прострочення позичальником строку сплати мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п.3.3.3. цього договору, та у випадку прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій, та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.4.3.5. цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

В подальшому 29.11.2013 року до кредитного договору № 8/2007/840-К/846-Н від 21.03.2007 року була укладена Додаткова угода №1, відповідно до якої була змінена валюта виконання зобов'язання на національну грошову одиницю (з долара на гривню) та зменшено розмір відсоткової ставки (з 12,49% на 6,99%).

В якості забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором № 8/2007/840-К/846-Н від 21.03.2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір поруки №846-Н/1 від 27.03.2007 року, відповідно до п. 1.1 якого поручитель відповідає перед кредитором за належне виконання зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 8/2007/840-К/846-Н від 21.03.2007 року, а саме: повернути до 20.03.2037 року кредит у сумі 55000,00 дол. США; сплатити відсотки за користування кредитними коштами 12,49 % річних; сплатити інші платежі, передбачені договором; сплатити можливі штрафні санкції. Згідно п. п. 1.2, 1.4 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі всім належним йому майном та грошовими коштами.

Кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що витікає з кредитного договору при умові, якщо в установлений договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані (п. 2.1 договору поруки) (а.с.11).

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. ст. 541, 543 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. У разі солідарного обов'язку боржників частково або в повному обсязі як від всіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарну відповідальність перед кредитором несуть і боржник, і поручитель, якщо інше не встановлено договором поруки відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України.

В зв'язку з неналежним виконанням боржником зобов'язань по кредитному договору № 8/2007/840-К/846-Н від 21.03.2007 року, станом на 19 серпня 2015 року виникла заборгованість в сумі 876278,92 грн., яка складається з: заборгованості за сумою кредиту, в тому числі прострочена - 435359,05 грн., заборгованості по відсоткам, в тому числі прострочена - 294716,41 грн., пеня за прострочення сплати кредиту - 2244,09 грн., реструктуризована пеня - 143959,37 грн.

Як передбачено ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З урахуванням того, що у ОСОБА_4 перед ПАТ «КБ «Надра» існує заборгованість, яка ним добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, суд дійшов висновку про солідарне стягнення з відповідачів на користь банку заборгованості за кредитом та процентами, а також заборгованості по пені за прострочення сплати кредиту.

Разом з цим, суд вважає необхідним відмовити позивачу, в частині позову про стягнення реструктуризованої пені, оскільки в матеріалах справи відсутній її розрахунок, з якого можливо було б визначити за який період часу вона нараховувалась та на яку суму заборгованості, тоді як відповідач ОСОБА_4, зокрема і до цієї вимоги просив суд застосувати строк позовної давності.

Судом роз'яснювалось представнику позивача, що обов'язок по доказуванню лежить на сторонах по справі, оголошував перерву для додаткового з'ясування представником позивача цих обставин. Однак надати розрахунок нарахованої суми реструктуризованої пені чи якісь конкретні пояснення з приводу її нарахування він так не і не зміг.

Доводи відповідача ОСОБА_4 та його представника про сплив позовної давності суд не приймає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як убачається із п. 7.3 кредитного договору від 21 березня 2007 року сторони дійшли згоди щодо збільшення строку позовної давності до 10 років.

Таким чином, сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом до десяти років, що відповідає нормам ст. 259 ЦК України.

До того ж, останній щомісячний платіж відповідачем ОСОБА_4 за кредитним договором був здійснений у січні 2015 року, а не в січні 2008 року, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже аналіз норм ст. 266, ч.2 ст.258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі №6-116цс13, яка згідно зіст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що розмір пені, про стягнення якої заявлено вимогу, обраховано за останні 12 місяців до дня пред'явлення уточнених позовних вимог (з жовтня 2014 року по серпень 2015 року).

Також, судом не приймаються до уваги доводи представника відповідача ОСОБА_3, що його довіритель не підписувала договір поруки, оскільки доказів в розумінні ст. ст. 57-60 ЦПК України, які б могли це підтвердити, надано не було.

Судом двічі за клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 по справі призначалась судово-почеркознавча експертиза, однак вона так проведена не була, оскільки за її проведення не були сплачені кошти.

Відповідно до ч.1 ст.146 ЦПК у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до ч 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Таким чином, проаналізувавши здобуті в ході судового розгляду докази, давши їм належну оцінку, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Питання судових витрат вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України, а саме виходячи з того, що згідно Закону України "Про судовий збір", станом на 28 серпня 2015 року (дата звернення з вказаним позовом до суду), ставка судового збору за подання заяви майнового характеру становила 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної зарплати (мінімальна заробітна плата на 01.01.2015 року -1218 грн.) та не більше 3 мінімальних заробітних плат, то з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654 грн., а з кожного по 1827 грн.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215, ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В:

Позов уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Надра" Стрюкової Ірини Олександрівни - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Надра" заборгованість за кредитним договором № 8/2007/840-К/846-Н від 01.03.2007 року у сумі 732319,55 грн., яка складається з: заборгованості за сумою кредиту, в тому числі прострочена - 435359,05 грн., заборгованості по відсоткам, в тому числі прострочена - 294716,41 грн., пеня за прострочення сплати кредиту - 2244,09 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 3654 грн., а з кожного по 1827 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко