Справа № 591/6092/16-ц
Провадження № 2/591/540/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого: судді Бурда Б.В. при секретарі: Гребенькової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Зарічний відділ державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції в Сумській області про визнання права власності та зняття арешту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 07 березня 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_1 за яким він придбав вказаний автомобіль за 43000 грн. Він повністю виконав свої зобовязання за договором і сплатив 43000 грн., а відповідач передав автомобіль та видав на його імя довіреність на право керування та розпорядження зазначеним автомобілем. У звязку з чим, вважає, що він набув право власності на автомобіль. У вересні 2016 року вказаний автомобіль був затриманий працівниками поліції та він дізнався про те, що державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження на підставі виконавчого листа про стягнення коштів з відповідача був накладений арешт на спірний автомобіль, що перешкоджає зняттю автомобіля з обліку та переоформленню права власності. Вважаючи дійсним договір купівлі-продажу автомобіля, просить визнати за ним право власності на спірний автомобіль та зняти арешт зі спірного майна.

В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі.

Інші сторони до суду не зявилися, клопотань про відкладення судового розгляду не подавали.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами поданими сторонами, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з огляду на таке.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

Правове регулювання відносин, повязаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією субєкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між субєктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобовязується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через предявлення позову).

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.10, 11, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач є власником автомобіля НОМЕР_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 15).

07 травня 2012 року відповідач видав довіреність ОСОБА_3 та позивачу з правом представляти її інтереси у будь-яких установах, підприємствах, організаціях незалежно від підпорядкування та форм власності з усіх без винятку питань, повязаних з експлуатацією та відчуженням автомобіля НОМЕР_1 та одержувати грошові кошти за результатами договорів цивільно-правового характеру (а.с. 17).

Таким чином, між сторонами склалось правовідношення, в якому одна сторона має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, яке за своїм змістом згідно з ч.1 ст.237 ЦК України є представництвом.

За таких обставин розписку від імені ОСОБА_2 про те, що він отримав певну суму грошових коштів від позивача за автомобіль (а.с. 16), не можна вважати безспірним доказом того, що в дійсності відбувся договір купівлі-продажу, оскільки договірні відносини між сторонами знайшли своє відображення у змісті довіреності, що є одним із видів одностороннього правочину.

Згідно ч.2 ст.218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п.п.2, 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, ;напівпричепів та ;мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обовязковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності.

Згідно ч.1 ст. 210 ЦК України правочин, який підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав спірний автомобіль на підставі довіреності, за умовами якої не вчинив дій щодо продажу зазначеного транспортного засобу або переоформлення його на іншу особу в порядку, визначеному вищеназваними Правилами.

Також встановлено, що державним виконавцем Зарічного ВДВС м. Суми під час здійснення виконавчого провадження на підставі виконавчого листа про стягнення коштів з ОСОБА_2 був накладений арешт на спірний автомобіль (а.с. 11-12)

За положеннями Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Верховний Суд України у постанові № 6-688цс15 висловив правову позицію про те, що : «ОСОБА_3 довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала».

Зважаючи що позивач права власності на спірний автомобіль не набув, відповідно його права накладенням арешту порушені не були, тому підстави для звільнення транспортного засобу з-під арешту також відсутні.

З урахуванням наведених вище обставин та норм права, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову за його необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 205, 208, 210, 328, 334, 391, 639, 655 України, ст. ст. ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позову за необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

суддя