САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/473/17
Провадження № 2/206/493/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" грудня 2017 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві - Дубовик Г.Е., за участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, представника третьої особи ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - орган опіки та піклування виконкому Самарської районної у м. Дніпрі ради, орган опіки та піклування виконкому Шевченківської районної у м. Дніпрі ради про стягнення аліментів на утримання дитини та визначення її місця проживання ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та уточнивши позовні вимоги просить, визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, 26 лютого 2015 року, разом із ним рідним батьком та стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи тим, що 02.08.2014 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб. Від шлюбу вони мають малолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час мешкає з ним. Під час спільного проживання відповідачка проявляла неповагу до сімейних відносин, зловживала спиртними напоями, учиняла сварки. Внаслідок чого їх подальше спільне життя та збереження шлюбу стало суперечити його інтересам та інтересам дитини. Відповідачка фактично від самого дня народження ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, ніде не працює, неодноразово лікувалася в психіатричній лікарні. Вважає, що відповідачка не зможе забезпечити належний догляд їх дитині. Тоді, як він має постій роботу, забезпечений житлом. Також, разом з ним проживає його мати, яка допомагає йому у догляді за дитиною. Вважав, що сину краще та безпечніше буде проживати разом з ним.

Ухвалою суду від 20.02.2017 року відкрито провадження по даній справі.

Ухвалою суду від 29.08.2017 року відмовлено у визнанні мирової угоди між сторонами, оскільки умови мирової угоди виходили за межі предмета спору даної справи.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали уточнені позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні та додатково зазначили, що починаючи з січня 2017 року дитина проживає разом з батьком. З того часу, відповідачка нічим дитині не допомагає, її вихованням та розвитком не займається. Кошти, які держава платить на дитину витрачає на свої потреби.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, обґрунтовуючи тим, що між позивачем та відповідачем не склались сімейні відносини. Під час чергової сварки, позивач забрав дитину та пішов жити до своєї матері. Відповідачка відразу ж не забрала дитину, оскільки була вимушена пройти курс лікування в психіатричній лікарні. По виписці з лікарні, вона намагалася забрати сина, однак позивач їй його не віддав. Вважали, що дитині краще проживати з матірю, оскільки вона може здійснювати за дитиною належний догляд та матеріально її забезпечувати.

Представник органу опіки та піклування виконкому Самарської районної у місті Дніпрі ради в судому засіданні вважала доцільним визначити місце проживання дитини разом з батьком відповідно до їх висновку.

Представник органу опіки та піклування виконкому Шевченківської районної у місті Дніпрі ради в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в її відсутності.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що позивач її син. Майже від самого народження дитина разом з сином проживала у неї, оскільки відповідачка часто перебувала в неадекватному стані, їй щось мерещилося. Одного разу, їй викликали швидку, яка відвезла її до психіатричної лікарні де вона проходила лікування. Після лікування вона не впізнала свою дитину. 11 січня 2017 року їй зателефонувала відповідачка, по голосу вона зрозуміла, що з нею щось не добре. Коли вона разом з сином приїхала до відповідачки додому то побачила, що дитина не кормлена, брудно одягнута. Тоді, вони забрали дитину до себе додому. Дитину тривалий час довелось лікувати, оскільки у неї був алергічний дерматит, атрофувалися кінцівки. Так, з січня 2017 року відповідачка дитиною не цікавиться, матеріальної допомоги не надає.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що позивач її брат. Як їй відомо, відповідачка ніякої участі у вихованні дитини не приймає, навіть їй особисто говорила, що не має ніяких материнських почуттів. Відповідачка часто перебуває на лікуванні в психіатричній лікарні, має постійні рецидиви. 11 січня 2017 року дитину забрали від відповідачки у жахливому стані.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що позивач її бив. Дитину позивач забрав після того, як вона потрапила в лікарню. Починаючи з квітня 2017 року вона бачить дитину, тоді коли у позивача є можливість. Вважала, що вона може доглядати за дитиною та створити їй належні умови для проживання. На обліку у лікаря психіатра вона перебуває з 2011 року. За грудень-січень 2017 року вона тричі проходила стаціонарне лікування в психіатричній лікарні. Позивач не забороняє їй бачити дитину. Гроші, які вона отримує на дитину її мати знімала їй на лікування.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача. На даний момент, дитина проживає разом з позивачем та його матірю. Дитині батьком створені всі належні умови для проживання.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що відповідачка її донька. Вона була проти шлюбу її доньки з позивачем. Коли донька була вагітна, позивач довів її до такого стану, що вона потрапила в лікарню. Потім народилася дитина та вона стала бачити синці на своїй доньці. До психіатричної лікарні донька потрапила тому, що позивач їй не допомагав та в неї стався нервовий зрив. На тепер донька мешкає разом з нею, стан здоровя в неї нормальний та вона може доглядати за своєю дитиною. Її донька вживає алкогольні напої тільки по святах, наркотиків взагалі не вживає. Гроші, які перераховуються на дитину вона двічі знімала на лікування доньки.

Заслухав доводи сторін, третьої особи, покази свідків, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували з 02.08.2014 року в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2017 року між ними розірвано (а.с.55,56).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1.

З січня 2017 року позивач разом з дитиною, став проживати окремо від відповідача, що не заперечувалось сторонами.

На теперішній час між сторонами існує спір стосовно визначення місця проживання малолітньої дитини .

Так, ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Так, відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Судом встановлено,що малолітня дитина ОСОБА_7 проживає та зареєстрована разом з батьком ОСОБА_2 в квартирі за адресою: м. Дніпро, вул. Кольська,15/1. Квартира складається з двох кімнат, санітарний стан квартири задовільний, в квартирі прибрано та затишно. Для дитини виділено місце для відпочинку, в наявності дитяча краватка, особисті речі, іграшки, вдосталь памперсів, дитячого харчування. Батьком створені всі належні умови для проживання та виховання сина.

Дані обставини підтверджуються актом обстеження умов проживання,складеним комісією управління служби у справах дітей виконкому Самарської районної у м. Дніпрі ради (а.с.53).

Разом з позивачем та його малолітнім сином, проживає його мати ОСОБА_12, яка є основним квартиронаймачем квартири за вищезазначеною адресою (а.с.29-33).

Як вбачається з трудової книжки позивача, він працює в ТОВ «Союзенергомаш» - обрубником 3-го розряду (а.с.13-17).

Його дохід за період з 23.03.2016 року по 31.12.2016 року склав 43904,00 грн. (а.с.12).

За місцем роботи позивач ОСОБА_2 характеризується позитивно, проявив себе, як відповідальна та доброзичлива людина. Веде здоровий образ життя не зловживає алкогольними напоями, займається спортом (а.с.25).

За місцем мешкання, позивач також характеризується позитивно (а.с.19).

За станом здоровя ніяких застережень не має (а.с.24,26-28).

Позивач до кримінальної відповідальності не притягався (а.с.34).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 03.04.2017р., складеного комісіє управління служби у справах дітей виконкому Шевченківської районної у м. Дніпрі ради відповідач ОСОБА_4 проживає в однокімнатній квартирі за адресою: м. Дніпро, вул. Старокозацька,3/88. Умови проживання в квартирі задовільні, є всі необхідні меблі, побутова техніка. У хлопчика є дитяче ліжко для відпочинку. Також дитина має речі та іграшки в достатній кількості (а.с.78).

За місцем мешкання відповідачка характеризується позитивно (а.с.49).

Постійного місця роботи ОСОБА_4 не має, живе за рахунок випадкових заробітків та на пенсію по інвалідності.

Починаючи з 2012 року, відповідач ОСОБА_4 кожен рік проходила стаціонарне лікування в КЗ «ОСОБА_1 клінічна психіатрична лікарня». Діагноз: шизоафективний розлад, змішаний тип (а.с.124).

З 25.05.2017 року відповідачу на рік до 01.07.2018 року встановлена третя група інвалідності у звязку з психіатричним захворюванням (а.с.117).

Як вбачається з довідки КЗ «ОСОБА_1 клінічна психіатрична лікарня» №4117 від 23.11.2017 року, ОСОБА_4 знаходилась на лікуванні з 13.12.2016 року по 06.02.2017 року. При надходженні до лікарні була роздратованою, не спала ночами, заводила випадкові знайомства, конфліктувала з матірю, вказувала маячні ідеї впливу, відношення, самооцінка була неадекватно завищеною, мислення прискорене, непослідовне,паралогічне, розірване. Після курсу лікуванні у відділенні психічний стан поліпшився: стала спокійнішою, нормалізувався сон, маячні ідеї втратили свою актуальність. Сумувала за дитиною, була настроєна на його виховання. Після виписки знаходиться під спостереженням дільничного лікаря-психіатра (а.с.157).

Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.ч.4,5,6 ст.19 СК України).

Згідно з висновком № 5-17/592 від 25.04. 2017 року про визначення місця проживання малолітньої дитини орган опіки та піклування виконкому Самарської районної у м. Дніпрі ради вважав за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7, за місцем проживання його батька ОСОБА_2 (а.с.61,62).

Дослідивши вищезазначений висновок, суд вважає його достатньо обґрунтованим та зваженим, оскільки органом опіки при його складанні достатньо глибино було вивчене спірне питання. Органом опіки була проведена бесіда з обома батьками дитини, враховані житлово-побутові умови сторін, вивчені характеризуючи їх дані, залучені педагогічні, медичні та соціальні працівники.

Тому суд не вбачає підстав для того, щоб ставитися до цього висновку критично.

Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 грудня 1991 року (далі - Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями ст. 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов'язок другого батька надати можливість для такого спілкування.

Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання: ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Також при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини необхідно виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов'язком батьків діяти в її інтересах.

При цьому слід враховувати не тільки принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, а й Конвенцію про права дитини, ратифіковану постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789-ХІІ, та положення національного законодавства.

Важливо також акцентувати увагу на тому, що Декларація, прийнята резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН - це міжнародний договір у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів та Закону України «Про міжнародні договори України». Вона встановлює основні принципи в сфері забезпечення прав дитини і носить виключно рекомендаційний характер під час формування внутрішнього законодавства.

В свою чергу Конвенція про права дитини є міжнародним договором, приєднавшись до якого в 1991 році, Україна взяла на себе зобов'язання щодо забезпечення прав дитини, закріплених у цьому документі. Конвенція - частина законодавства України, як міжнародний договір має пріоритет над національним законодавством, її застосування обов'язкове.

Вона ґрунтується на принципах, закріплених у Декларації, і розвиває її положення, встановлюючи зобов'язання для країн-учасниць.

Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (Заява N 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (N 2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Таким чином, враховуючи, що малолітня дитина майже рік проживає з батьком у звичній для нього обстановці та оточенні, який на диспансерних обліках не перебуває, працює та здатний матеріально забезпечувати дитину всім необхідним для нормального утримання, розвитку та виховання, в той час як відповідачка за цей рік значний проміжок часу перебувала на стаціонарному лікуванні в психіатричній лікарні, з обліку знята не була, а навпаки у звязку з психіатричним захворюванням їй встановлена група інвалідності, не має постійного місця роботи, що також свідчить про неповне адаптування до повсякденного життя після проходження довготривалого курсу лікування, що на думку суду в його сукупності свідчить про наявність виключних обставин для можливості визначення на теперішній час місця проживання малолітньої дитини разом з батьком, оскільки це відповідатиме насамперед інтересам дитини

При цьому визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє можливості його матір відповідача у справі, брати участь у вихованні дитини, зустрічатись з нею, впливати на її розвиток та інтереси.

До того ж, у разі зміни життєвих обставин відповідача, вона не позбавлена права порушувати питання про визначення місця проживання дитини разом з нею.

Що стосується вимог про стягнення аліментів, то вони є похідними від вимог про визначення місця проживання дитини та при їх вирішенні суд дійшов до такого.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, частка заробітку(доходу)матері,батька,яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судом досліджені та враховані обставини, передбаченіст.182 СК України: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, зокрема обовязок обох батьків в рівній мірі нести витрати по утриманню своєї дитини.

З урахуванням всіх цих обстави, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 частини її доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини.

Вимоги щодо стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини доходу позову на думку суду є завищеними та необґрунтованими.

Отже, вимоги підлягають частковому задоволенню.

Разом з цим, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн., а також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн., який не був сплачений позивачем при зверненні до суду з дійсним позовом, оскільки позивачі у справах пр. стягнення аліментів відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» є звільненими від його сплати.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265,268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визначити місце проживання дитини, ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком, ОСОБА_2, за адресою його місця проживання.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (номер паспорту 000529732, РНКОКПП НОМЕР_1, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (серія та номер паспорту АН135613, РНКОКПП НОМЕР_2, проживає: м. Дніпро, вул., Кольська,15/1), аліменти на утримання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.01.2017 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Повний текст судового рішення буде складено 29 грудня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Зайченко С.В.