Справа № 128/477/17
РІШЕННЯ

Іменем України

26 квітня 2017 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді: Ганкіної І.А.

при секретарі: Жигаровій Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його мати ОСОБА_3, яка проживала за адресою АДРЕСА_1. За свого життя ОСОБА_3 в порядку передбаченому ч. 3 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину від ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Оскільки на момент смерті матері позивач прожив з нею то має право на спадкове майно. У зв'язку з тим, що його місце реєстрації та місце мого фактичного проживання, на момент смерті матері не збігалось ОСОБА_1 змушений був звернутись з позовом до суду. 21.06.2016 року рішенням Вінницького районного суду Вінницької області справа № 128/2293/16-ц було встановлено факт його проживання з матір'ю, а саме, що ОСОБА_1, постійно проживав з матір'ю ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 року. 01.11.2016 року після усного звернення до Державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори було отримано письмову відповідь, в якій пояснюється що, Державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори вважає неможливим видати свідоцтво про право на спадщину, а саме спадкового будинку який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, по причині неможливості встановлення частки, яка належала спадкодавцю, так як даний будинок належав колгоспному двору. Вважаю за необхідне зазначити, що відповідно до законодавства, яке було чинне на момент видачі «Свідоцтва про право власності на будинковолодіння НОМЕР_1 14.11.1998», колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частка яких є членами колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, тобто враховуючи що на час видачі вище вказаного свідоцтва, за адресою АДРЕСА_1, проживали та вели підсобне господарство ОСОБА_3 та ОСОБА_4, їм належали рівні частки будинку. Після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_3 як спадкоємиць, отримала право власності на частку будинку ОСОБА_4, тобто стала єдиним власником будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Таким чином, зважаючи на те, що членом колгоспного двору головою якого була ОСОБА_4 були сама ОСОБА_4 та її дочка ОСОБА_3 то прав третіх осіб на будинок немає і позивач є єдиним спадкоємцем вищеназваного майна.

З огляду на вищевикладене позивач звернулась з даним позовом до суду, яким просить визнати право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3

В судове засідання сторони не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач ОСОБА_1 позов підтримує в повному обсязі та просить його вимоги задовольнити. Змін та доповнень не має.

Представник відповідача Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області в особі сільського голови - не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла спадкодавець ОСОБА_3 в с. Майдан Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 04.06.2013 року, серії НОМЕР_2

21.06.2016 року рішенням Вінницького районного суду Вінницької області справа № 128/2293/16-ц було встановлено факт його проживання з матір'ю, а саме, що ОСОБА_1, постійно проживав з матір'ю ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.4-6).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла бабуся позивача по матері ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння НОМЕР_1 від 14.11.1988 року, померла ОСОБА_4 була власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та була головою колгоспного двору (а.с.10).

За свого життя, 04.09.1992 року у Майданській сільській раді - ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповіла належний їй на праві власності вищезазначений житловий будинок своїй доньці, матері заявника - ОСОБА_3. Отже, після смерті ОСОБА_4 єдиний спадкоємець усього майна за заповітом є ОСОБА_3, в порядку передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняла спадщину оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем, постійно утримувала, доглядала та надавала матеріальну допомогу (а.с.9).

Позивачем доведений той факт, що членом колгоспного двору головою якого була ОСОБА_4 були сама ОСОБА_4 та її дочка ОСОБА_3 то прав третіх осіб на будинок немає і позивач є єдиним спадкоємцем вищеназваного майна.

Однак оформити свої спадкові права ОСОБА_1 в нотаріальному порядку не має можливості, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно, лист нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори від 3105/02-17 від 01.11.2016 року (а.с.4).

Інших спадкоємців немає. Заповіт не вчинявся.

За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування майна померлого громадянина може здійснюватися за законом чи за заповітом.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті.

Згідно ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Згідно статті 123 ч. 2 Цивільного кодексу Української РСР, розмір долі члена двору встановлюється виходячи з рівності долей всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Згідно Закону України „ Про власність " від 15.04.1991 року (який діяв на момент смерті батька), пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності " № 20 від 22.12.1995 року: „ Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору".

Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивачів на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення та визнання за позивачем право власності, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3

Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 1216, 1217, 1218, 1222, 1225, 1261, 1267, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 60, 158, 174, 197, 212 - 215 ЦПК України, суддя,-

Вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3, яка померла в с. Майдан Вінницького району Вінницької області, на - житловий будинок з господарським будівлями в цілому, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.А. Ганкіна