Справа № 487/1862/16-ц
Провадження № 2/487/93/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2017 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ТЕМНІКОВОЇ А.О.

при секретарі ІГНАТЬЄВІ А.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

третьої особи, яка не заявляє самостійних

вимог щодо предмету спору ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3, Третя миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва із вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_5 зазначив, що він є сином ОСОБА_6, яка померла 31 травня 2014 року. За життя ОСОБА_6 склала заповіт, згідно якого все належне їй майно заповідала позивачу. Спадщину, яка складається з квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_4 прийняв у встановленому законом порядку та подав відповідну заяву нотаріусу. Однак, постановою Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 04.12.2014 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки квартири було відмовлено у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. З огляду на викладене, позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 31 травня 2014 року, на квартиру АДРЕСА_1.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви, та зазначив, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки після визнання за відповідачем ОСОБА_5 права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 згідно рішення Заводського раціонного суду міста Миколаєва від 15.12.2006 року, ОСОБА_5 його не зареєстрував.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав часткового та зазначив, що позивач ОСОБА_4 має право на спадкування лише 1/2 частки спірної квартири, яка за життя належала померлій ОСОБА_6 Також представник відповідача зазначив, що спадкова справа №573/2011 після смерті 23 травня 2006 року спадкодавця ОСОБА_7 була заведена та закінчена Третьою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської 06.10.2011 року. За такого, підлягає критичній оцінці долучена до матеріалів спадкової справи заява ОСОБА_6 від 15.04.2011 року про надання згоди на виділення за померлим чоловіком ОСОБА_7 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, оскільки вона датована раніше, ніж заведено спадкову справу. Крім того, представником відповідача зазначено, що нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом лише на 3/4 частки квартири, отже вимога про визнання за ОСОБА_4 права власності на всю квартиру є неналежним способом захисту, оскільки він мав оскаржити постанову нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії. Також, у відповідача наявні сумніви щодо дійсного написання ОСОБА_6 заповіту на імя позивача.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала позицію представника відповідача та зазначила, що спадкування має відбуватися згідно норм чинного законодавства України.

Представник Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області у судовому засіданні пояснила, що постановою державного нотаріуса Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 04.12.2014 року було відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право власності на 3/4 часток квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 у звязку із ненаданням оригіналу правовстановлюючого документу. Відповідач ОСОБА_8 проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_7 на момент відкриття спадщина та нотаріус не зміг встановити, чи мав він право на частку у спадщині, у звязку з чим, з метою захисту потенційних прав інших спадкоємців, у постанові нотаріуса було зазначено про відмову ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину саме на 3/4 частки спірної квартири. Заява ОСОБА_6 від 15.04.2011 року про надання згоди на виділення за померлим чоловіком ОСОБА_7 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 була долучена до матеріалів спадкової справи №573/2011 після смерті 23 травня 2006 року спадкодавця ОСОБА_7 у встановленому законом порядку, дата її складання 15.04.2011 року є технічною помилкою.

Дослідивши матеріали страви, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно до п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 Тапішогли та ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 08.12.1962 року (свідоцтво ІІІ-УР №306930).

Свідоцтвом про право власності на житло від 23 січня 1997 року службою приватизації житлового фонду фірми «Аура» було посвідчено право спільної сумісної власності ОСОБА_7 Тапішогли та ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 з зазначенням про приватизацію вказаної квартири згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво видане згідно розпорядження від 13 січня 1997 року за номером 16/01, зареєстроване в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 10.03.1997 року за №19060.

Позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_7 Тапішогли та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії VI №538410, виданим 21 вересня 1963 року у місті Миколаєві.

Відповідач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином ОСОБА_7 Тапішогли та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФП №050343, виданим 23 листопада 2001 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції.

23 травня 2006 року ОСОБА_7 Тапішогли помер (свідоцтво про смерть серії І-ФП №034065, видане 24 травня 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції; повторне свідоцтво про смерть серії І-ФП №229045, видане 25 вересня 2015 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції).

На момент відкриття спадщини правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК України та СК України.

Згідно ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1268 УК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у вигляді втрати права на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини (пункт 3.5).

Після смерті 23 травня 2006 року спадкодавця ОСОБА_7 Третьою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області було заведено спадкову справу №573/2011 року, за даними якої дружина померлого ОСОБА_6 звернулася до нотаріуса 06 жовтня 2011 року з заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, зазначивши про відсутність інших спадкоємців.

До вказаної заяви ОСОБА_6 було надано довідку ТОВ «Николаевдомсервис» №1095 від 14 квітня 2011 року, про те, що вона та ОСОБА_7 постійно мешкали та були зареєстровані за адресою: мсто ОСОБА_5, АДРЕСА_2, починаючи з 09.04.1987 року. За даними вказаної довідки син ОСОБА_5 був знятий з реєстрації 02.03.2007 року як засуджений.

Згідно довідки ТОВ «Николаевдомсервис» №1914 від 22 серпня 2016 року, ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з 23 листопада 2001 року по 13 червня 2002 року, з 23 січня 2004 року по 02 березня 2007 року, з 22 червня 2012 року до цього часу.

На підставі відповідного звернення Третьою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 06 жовтня 2011 року ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_7, який помер 23 травня 2006 року, на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

31 травня 2014 року померла ОСОБА_6 (свідоцтво про смерть серії І-ФП №201941, видане 24 травня 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції; повторне свідоцтво про смерть серії І-ФП №208167, видане 14 жовтня 2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції).

Згідно нотаріально посвідченого заповіту від 27 жовтня 2011 року, все належне майно, рухоме та нерухоме, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, тобто все те, що буде належати та на що на момент смерті матиме право ОСОБА_6 заповіла своєму синові ОСОБА_4

Зазначений заповіт недійсним у встановленому законом порядку не визнавався.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Після смерті 31 травня 2014 року спадкодавця ОСОБА_6 Третьою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області було заведено спадкову справу №509/2014 року, за даними якої син померлої ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса 16 жовтня 2014 року з заявою про прийняття спадщини після смерті матері згідно заповіту.

Постановою державного нотаріуса Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 04.12.2014 року було відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право власності на 3/4 часток квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 у звязку із ненаданням оригіналу правовстановлюючого документу.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 15.12.2016 року було визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_6 Третьою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 06 жовтня 2011 року про право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 Тапішогли, який помер 23.05.2006 року, в частині визнання права власності на 1/4 (одну четверту) частку квартири АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7 Тапішогли, який помер 23.05.2006 року, на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1.

Згідно пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Отже, заява ОСОБА_6 від 15.04.2011 року про надання згоди на виділення за померлим чоловіком ОСОБА_7 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, долучена до матеріалів спадкової справи №573/2011 після смерті 23 травня 2006 року спадкодавця ОСОБА_7, у даті складання якої згідно пояснень представника Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області допущено технічну помилку, підлягає оцінці у сукупності з іншими доками.

Оригінали спадкових справ були оглянуті у судовому засіданні.

Таким чином судом встановлено, що на момент відкриття спадщині після смерті ОСОБА_6, їй належало право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1, а саме: на 1/2 частку квартири згідно свідоцтва про право власності на житло від 23 січня 1997 року, виданого на підставі розпорядження від 13 січня 1997 року за номером 16/01, зареєстрованого в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 10.03.1997 року за №19060; на 1/4 частку згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_6 Третьою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 06 жовтня 2011 року про право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 Тапішогли, який помер 23.05.2006 року. ОСОБА_4 спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв у встановленому законом порядку. Заповіт недійсним не визнавався.

З огляну на викладене, позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню в частині визнання за ним права власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_6, яка за життя набула право власності саме на вказану частку квартири у встановленому законом порядку. Оскільки право власності на іншу 1/4 частку спірного обєкту нерухомості згідно рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 15.12.2016 року визнано за ОСОБА_5, вимоги щодо визнання права власності на цю частку за позивачем в порядку спадкування смерті матері задоволенню не підлягають. При цьому суд враховує, що згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При подачі позовної заяви ОСОБА_4 було сплачено судовий збір у сумі 800 гривень виходячи із ціни позову. Згідно ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у сумі 600 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. 58 Конституції України, ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 4, 86 ЦК УРСР, ст. ст. 1218, 1223, 1233, 1235, 1261, 1261-1265, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 31 травня 2014 року, на 3/4 (три четвертих) частки квартири 50 (пятдесят) у будинку 48 (сорок вісім) по вулиці Садовій у місті Миколаєві.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати з оплати судового збору в сумі 600 (шістсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: А.О. ТЕМНІКОВА