Справа № 741/1298/17
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

28 грудня 2017 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді Бойко В.І.,

за участю секретаря Шлапак Н.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:

Позивачка у позовній заяві просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебувала в шлюбі, який рішенням Бобровицького районного суді від 04.09.2017 було розірвано, від якого мають сина ОСОБА_4, який перебуває на її утриманні. Відповідач іноді виділяє незначну суму із свого доходу на утримання сина, проте не бажає надавати добровільно кошти на утримання сина щомісяця.

Позивачка та її представник у судовому засіданні та у письмових поясненнях позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладений у позовній заяві. Позивачка визнала факт одноразового отримання коштів від відповідача у сумі 3000 доларів США у травні 2017 року, коли вона з відповідачем ще перебувала в шлюбі, пояснила, що знаючи, що відповідач буде дорікати їй про розтрату даної суми, вона з сином відкрили банківський рахунок на ім'я сина, на який вони поклали суму у розмірі 2200 доларів США, а на решту суми придбали сину одяг, ноутбук, необхідні для виїзду на навчання в інший регіон. Вважає, що говорити про дану суму є недоцільним, оскільки вона була надана відповідачем до подання позовної заяви про стягнення аліментів. Також визнала факт перерахування незначних сум коштів на картку сина, але не визнала їх як суми для утримання сина, оскільки відповідач ніколи добросовісно не утримував та не оздоровлював сина, не дарував подарунки на дні народження, не давав кишенькових грошей. Зазначила, що відповідач перераховує кошти на картку сина тільки після конкретних обставин, це - або сварка, або ж повістка до суду. У такий спосіб він хоче показати суду своє, буцімто, щире утримання сина. Син стипендії не отримує. Маючи невеликі доходи, вона перераховує сину більше коштів ніж відповідач, який отримує високу заробітну плату. Разом з тим, позивач пояснила, що розмір допомоги, яку надавав відповідач їх сину, не покриває всіх необхідних витрат останнього. На даний час стосунки між батьком і сином погіршились, син принципово відмовляється від отримання грошей від батька.

Відповідач у судовому засіданні та у відзиві до позову позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки він постійно утримував та продовжує по даний час утримувати сина, перераховувати йому кошти. Син зареєстрований за місцем навчання, мешкає у гуртожитку у м. Кропивницький, забезпечений харчуванням за рахунок навчального закладу, забезпечений необхідним одягом. Син відмовляється спілкуватися з ним, отримувати від нього грошові кошти, не відповідає на телефонні дзвінки. З 21-22 грудня 2017 року (після чергового судового засідання) син перевипустив банківську карту, змінив картковий рахунок, чим позбавив його можливості добровільно надавати йому кошти. Вважає, що даний позов заявлений не з метою захисту прав дитини, а з іншою метою, є таким, що не ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні, та керуючись законом, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1є сторони по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 3).

Як вбачається з довідки, виданої виконавчим комітетом Носівської міської ради від 04.10.2017 №4041, ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_1, на її утриманні перебуває син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 31).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 02.11.2017, виданого депутатом Носівської міської ради Недолугою Л.М., по АДРЕСА_1 зареєстрована та проживає ОСОБА_1, зареєстрований, але не проживає ОСОБА_1, ОСОБА_4 не зареєстрований, так як навчається в іншому місті, на вихідні та свята приїздить та перебуває за даною адресою (а.с. 43).

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів, інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Основного Закону - батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвеції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України " Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У частині 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" закріплено, що сім'я є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Враховуючи вимоги діючого законодавства, а також ту обставину, що матеріальна допомога, яку надавав відповідач, має мінливий характер, нестабільний розмір, бажання позивачки, щоб відповідач сплачував аліменти в офіційному порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів є законними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідачем не доведено, що він добровільно та на постійній основі сплачує дитині аліменти у сумі, достатній для задоволення її розумних потреб, тому правові підстави для відмови в задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання сина відсутні. Крім того , відповідачем не було надано суду беззаперечних доказів щодо наявності у останнього тяжкої хвороби чи інших обставин, що мають істотне значення для звільнення його від сплати аліментів.

Що стосується розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, суд враховує той факт, що неповнолітня дитина хоча і навчається та проживає у іншому місті, перебуває на утриманні своєї матері, яка на даний час працює, але отримує незначний дохід, а також матеріальний стан батька дитини, який має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, є фізично здоровою працездатною особою, працює суддею Носівського районного суду Чернігівської області, офіційно аліменти іншим особам не виплачує, інших утриманців не має, а також виходячи з того, що сторони зобов'язані однаково на рівних умовах забезпечувати рівень життя їхньої дитини, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, суд вважає, що слід частково задовольнити вимоги позивачки та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів буде відповідати принципу відповідальності відповідача за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку неповнолітньої дитини і він не погіршить критично його матеріальний стан , буде відповідати принципу справедливості, соціальної захищеності і розумності, буде достаній для задоволення потреб дитини відповідного віку.

Суд приходить до висновку, що у задоволенні іншої частини вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У даному випадку позов подано до суду 11.09.2017.

На підставі п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню з відпорвідача судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої 27 лютого 1991 року, що набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, ст. ст. 180, 182, 183 СК України , ст. ст. 10, 12, 258, 259, 263, 264, 268, 354, 430 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця с. Перемога Баришівського району Київської області, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу)щомісячно, на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 11.09.2017 і продовжуючи до його повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень 00 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Бобровицький районний суд протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя В.І. Бойко