АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Міцнея В.Ф.

секретар Герман Я.І.

позивач ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які діють в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7,

третя особа - служба у справах дітей Чернівецької міської ради,

апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 липня 2017 року, головуючий у 1 інстанції: Літвінова О.Г.

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод в користуванні квартирою.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 29 липня 2015 року вона є власником квартири, що знаходиться в м. Чернівці, вул. Богдана Хмельницького, 24/7. Дана квартира 08 серпня 2007 року була придбана її покійним чоловіком ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу у ОСОБА_9 Останній придбав дану квартиру на прилюдних торгах 17 липня 2007 року.

На момент проведення прилюдних торгів в квартирі були зареєстровані та проживали, а також на даний час продовжують проживати відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. Окрім ОСОБА_4, в квартирі проживають без будь-яких законних на те підстав чоловік ОСОБА_4 -

________________________________________________________________________________________ Провадження № 22-ц/794/1157/17 Категорія: 43

ОСОБА_5 та їх неповнолітні діти - ОСОБА_6, ОСОБА_7 На неодноразові звернення, звільнити займану квартиру відповідачі відмовляються, чим перешкоджають їй користуватись і розпоряджатись належним їй нерухомим майном.

Вважає, що відповідачі незаконно продовжують користуватися належною їй квартирою.

Просила виселити з квартири АДРЕСА_1 відповідачів з неповнолітніми дітьми без надання іншого житлового приміщення. Вселити її в дану квартиру та зобовязати відповідачів усунути перешкоди у користуванні квартирою. Стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 липня 2017 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Зобовязано ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні житлом, а саме, квартирою № 7 будинку № 24 по вул. Б.Хмельницького в м. Чернівці.

Вселено ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд.

Посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, не було зясовано усіх фактичних обставин справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. Крім того, він не був повідомлений про розгляд даної справи.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі без належної правової підстави проживають в спірній квартирі, в добровільному порядку відмовляються звільнити квартиру, чим грубо порушують права позивача як власника, перешкоджають їй користуватися та розпоряджатись належною їй на праві власності квартирою.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

У відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 17 липня 2007 року ОСОБА_9 придбав на прилюдних торгах квартиру, яка розташована за адресою м. Чернівці вул. Богдана Хмельницького, 24/7, про що зазначено в пункті 2 договору купівлі-продажу квартири від 08 серпня 2007 року: «Відчужувана квартира придбана Продавцем на прилюдних торгах 17 липня 2007 року.»

08 серпня 2007 року вищевказану квартиру в ОСОБА_9 придбав ОСОБА_8, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири.

Питання щодо законності дій державного виконавця та процедури проведення прилюдних торгів по реалізації вищевказаної квартири було предметом спору в адміністративній справі №2а/2470/558/11, за результатами розгляду якої ОСОБА_2 та ОСОБА_10 в задоволенні позову відмовлено повністю, що підтверджується постановою Чернівецького окружного адміністративного суду, ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду та ухвалою Вищого адміністративного суду України.

27 травня 2014 року ОСОБА_8 помер, в звязку з чим позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, 29 липня 2015 року набула права власності на квартиру під номером 7, розташованої у житловому будинку № 24 по вул. Хмельницького Богдана у м.Чернівці. Право приватної власності на дану квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вказані обставини підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, свідоцтвом про право на спадщину за законом.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Статтею 155 ЖК України закріплені гарантії прав громадян, які мають у власності жилий будинок, квартиру, згідно яких жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою).

Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом першої інстанції встановлено, що у спірній квартирі без будь-якої правової підстави проживають ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та їхні неповнолітні діти - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6

Позивачка неодноразово зверталась до відповідачів з вимогою про виселення.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч.1,5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Слід зазначити, що обовязком власника у негаторному позові не є доказування неправомірності дій відповідача. Вони припускаються такими, доки сам відповідач не доведе правомірність своєї поведінки. В даному випадку на відповідачів покладається обовязок по доведенню факту правомірності їх правомірної поведінки, чого зроблено не було.

Враховуючи правові підстави даного позову і його правове обґрунтування, то саме на підставі ст. 391 ЦК України він підлягає задоволенню у зв»язку з його доведеністю та обґрунтованістю.

Такі правові висновки не суперечать правовій позиції Верховного Суду України, що висловлені у постанові від 05 листопада 2014 року під час розгляду справи № 6-158цс14.

За правилами ст. ст. 316, 321, 391 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позивачем належними й допустимими доказами, які описано вище, доведено, що з 29 липня 2015 року по цей час вона є власником спірної квартири. Отже, відповідачі протиправно перешкоджають їй у доступі до неї. А тому, в силу ст. 391 ЦК України, підлягають усуненню перешкоди, які чинять відповідачі у користуванні квартирою № 7 буд. № 24 по вул. Б.Хмельницького у м. Чернівці, шляхом виселення остінніх та вселення ОСОБА_1

Враховуючи правові підстави даного позову і його правове обґрунтування, то саме на підставі ст. 391 ЦК України він підлягає задоволенню у звязку з його доведеністю та обґрунтованістю.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Викладені в апеляційній скарзі заперечення відповідача проти вимог позивача апеляційним судом відкидаються, як такі, що суперечать встановленим та описаним вище обставинам справи й визначеним відповідно до цих обставин правовідносинам.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

ОСОБА_11