Справа № 377/1246/15-ц Головуючий у І інстанції Малишенко Т.О.
Провадження № 22-ц/780/1691/17 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 18 16.05.2017
УХВАЛА

Іменем України

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Білоконь О.В., Іванової І.В.,

за участю секретаря: Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Славутицького міського суду Київської області від 17 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення коштів,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 27 грудня 2012 року між ним та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» та /або банк) укладено договір, за умовами якого він передав банку суму вкладу у розмірі 20 тис. доларів США строком до 27 грудня 2013 року зі сплатою 10,0 % річних. 7 жовтня 2013 року він збільшив суму вкладу на 30 613 доларів 49 центів США. 27 грудня 2012 року між ним та банком укладено договір, за умовами якого він передав банку суму вкладу у розмірі 20 тис. доларів США строком до 27 грудня 2013 року зі сплатою 10,0 % річних. Договори були укладені у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Севастополі. Оскільки відповідач не виконує договірні зобов'язання просив стягнути з банку за договором від 27 грудня 2012 року у розмірі 51 050 доларів 29 центів США, що за курсом Національного банку України становить 1 532 019 грн. 20 коп.; за договором від 27 грудня 2012 року у розмірі 20 172 долари 60 центів США, що за курсом Національного банку України становить 605 379 грн. 73 коп.

Заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області від 17 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 1 серпня 2016 року, позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року ухвалу апеляційного суду Київської області від 1 серпня 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судои норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати, в задоволені вимог відмовити. Апелянт звертає особливу увагу на ту обставини, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, а саме, - належно завірені копії договорів банківського вкладу та квитанцій про внесення грошових коштів.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише з формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає у повній мірі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи містять належні і допустимі докази на підтвердження позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 грудня 2012 року між Позивачем та Відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN2758 (Вклад «Стандарт, 12 міс.) відповідно до якого позивач розмістив на рахунках відповідача 20 000,00 доларів США на строк 12 місяців з 27.12.2012 року по 27.12.2013 року за ставкою 10% річних. 07.10.2013 року ОСОБА_2 було збільшено суму вкладу на 30 613,49 доларів США. Крім того між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством КБ «ПРИВАТБАНК» 27.12.2012 року було укладено Договір № SAMDN2991 (Вклад «Стандарт, 12 міс.) відповідно до якого позивач розмістив на рахунках відповідача 20 000,00 доларів США на строк 12 місяців з 27.12.2012 року по 27.12.2013 року за ставкою 10% річних.

24.12.2014 року позивачем було подано заяви про відмову в продовженні строку вкладу видачу суми вкладів та нарахованих процентів. Зазначена заява отримана відповідачем. Листом відповідача від 30.12.2014 року №20.1.0.0.0/7-20141230/150 ОСОБА_2 відмовлено в поверненні депозитних вкладів та нарахованих відсотків.

Матеріали справи також містять довідку №13935675 від 04 травня 2014 року щодо наявності в ПАТ КБ «ПриватБанк» на зазначену дату рахунків на ім'я ОСОБА_2 у т.ч. рахунки «Стандарт» від 27 грудня 2012 року на суму 20172,60 дол. США та на суму 51050,29 дол. США. Довідка підписана начальником департаменту по координації роботи з клієнтами Кримського РУ та засвідчено печаткою.

У ході розгляду справи в апеляційній інстанції у позивача були витребувані оригінали договорів строкового депозитного вкладу №№SAMDN2758, SAMDN2991 від 27.12.2014р.

Згідно п.10 умов зазначених договорів, він оформлений у двох екземплярах, один екземпляр видається Клієнту, другий-зберігається у банку. При укладенні договору банком використовується факсимільне відтворення підпису Голови правління банку, а також відтворення відтиску печатки Банку технічними друкованими засобами.

У зв'язку з викладеним, не можна вважати обґрунтованими доводи відповідача про те, що надані позивачем документи належним чином не оформлено, в них відсутні оригінальні (мокра печатка) та оригінальний підпис уповноваженого працівника банку.

Як вже наголошувалося, довідка про наявність рахунків у банку на ім'я позивача, оригінали договорів та оригінали квитанцій (платіжних доручень) оформлені відповідно до умов договорів та особливостей програмного забезпечення, діючого в ПАТ КБ «ПриватБанк».

Колегією суддів було запропоновано Банку направити представника та надати для огляду виписки про рух коштів на депозитних рахунках ОСОБА_2

Натомість Банк своїм листом вказав, що доступ банку до документів обмежений та надання інформації щодо руху коштів на депозитних рахунках є ускладненим в зв'язку з окупацією АР Крим, але Банком докладаються усі зусилля для відновлення доступу на рахунках клієнтів.

Таку ж інформацію підтвердив представник Банку, та наголошував, що в порушення вимог ст. 64 ЦПК України позивачем не надано доказів, що підтверджували внесення грошових коштів на рахунок банківської установи для зарахування на його рахунок.

З такими доводами представника банку, колегія суддів не погоджується з таких підстав.

При розгляді справи, колегією суддів було оглянуто оригінали договорів строкового депозитного вкладу №№SAMDN2758, SAMDN2991 від 27.12.2014 року та довідку від 04.05.2014 року про наявність рахунків в ПАТ КБ «Приватбанк» на ім'я позивача (т.1 а.с. 19 - 20).

Неналежність чи недопустимість вказаних доказів представником банку спростовано не було.

Крім того, на час укладення вищенаведених договорів та отримання довідки ОСОБА_2 про наявність рахунків в ПАТ КБ «Приватбанк» (04.05.2014р.) Сімферопольське відділення банку працювало в звичайному режимі.

У зв'язку з цим, посилання відповідача на те, що доступ банку до документів обмежений та надання інформації щодо руху коштів на депозитних рахунках є ускладненим в зв'язку з окупацією АР Крим колегія суддів не приймає.

Також, відповідно до ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до п. 5 Постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Відповідно до вимог ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, вставлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1075 ЦК України, договір банківського рахункау розривається за заявою клієнта у будь-який час.

При цьому, відповідно до п. 20.7 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» від 12 листопада 2003 року N 492 вкладні (депозитні) рахунки клієнтів у разі залучення строкових вкладів закриваються після закінчення строку зберігання вкладу та повернення коштів вкладнику. У разі залучення вкладу на умовах його видачі на першу вимогу вкладний (депозитний) рахунок закривається після повернення коштів вкладнику.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Відповідно до ч.2 ст.1058 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

Частина 1 ст.633 ЦК України дає визначення поняття публічний договір: публічний договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно з ч.2 ст.633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно, захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб, товар, робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Пунктом 13 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначається: належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем.

Згідно з п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на належну якість обслуговування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно листа НБУ 25-Ш/18824 від 23 квітня 2014 року, у випадку пред'явлення Клієнтом довідки про зміну місця проживання/перебування фізичної особи, затвердженої наказом МВС України від 22 листопада 2012 №1077 «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», Банк зобов'язаний розблокувати рахунки клієнтів, які переселилися с АРК та м. Севастополя. Аналогічна позиція міститься у листі НБУ №47-604/41267 від 31.07.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача на виконання вищенаведених договорів було надіслано заяви від 24.12.2014 року про відмову в продовженні строку вкладу та видачу суми вкладів та нарахованих процентів. Листом відповідача від 30.12.2014 року №20.1.0.0.0/7-20141230/150 ОСОБА_2 відмовлено в поверненні депозитних вкладів та нарахованих відсотків (а.с.8-15,17).

06.02.2015 року заяву про розблокування депозитних рахунків згідно депозитних договорів від 27.12.2012 року ОСОБА_2 банку надіслано повторно. При цьому до заяви долучено довідку про реєстрацію місця перебування від 06.05.2014 року Славутицького МС УДМС України в Київській області та ксерокопію паспорта про реєстрацію місця проживання з 08.10.2014 року в АДРЕСА_1 (а.с.21-25).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, місцевий суд обґрунтовував своє рішення тим, що оскільки в судовому засіданні було беззаперечно встановлено, що між сторонами по справі укладався строковий договір, за умовами якого відповідач взяв на себе певні зобов'язання, що належним чином в установлений договором строк не виконав, вважав обґрунтованими позовні вимоги.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, крім вищенаведених ще і з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в

ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність"). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Оскільки позивач ОСОБА_2 працював за межами України та поповнював свій рахунок згідно пояснень представника також в безготівковому порядку, в банку була додаткова можливість спростувати вищенаведену довідку, яка на думку колегій суддів видавалась згідно з внутрішніми положеннями банку.

Аналіззазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 29 січня 2014 року № 6-149цс13, від 29 жовтня 2014 року № 6-118цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У ч. 2 ст. 64 ЦПК України визначено, що письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

ОСОБА_2 на обґрунтування своїх позовних вимог та на виконання наведених вище вимог законодавства було надано суду оригінали договорів та платіжних доручень, у тому числі довідку банку про збільшення суми вкладу на 30 613 доларів 49 центів США, що підтверджувало внесення грошових коштів на рахунок банківської установи для зарахування на його рахунок.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи були безпосередньо перевірені колегією в судовому засіданні та не спростували висновки суду, які викладені в рішенні.

На підставі наведеного та керуючись статтями 303, 304, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» -відхилити.

Заочне рішення Славутицького міського суду Київської області від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: