У х в а л а

іменем україни

8 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Житомирської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної органом досудового слідства, прокуратури та суду, за касаційною скаргою заступника прокурора Житомирської області на рішення апеляційного суду Житомирської області від 13 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який згодом уточнив, і остаточно просив відшкодувати за рахунок Державного бюджету України моральну шкоду в сумі 915 936, 36 грн.

Посилався на те, що він тривалий час незаконно перебував під слідством та судом, був засуджений, відбував покарання в місцях позбавлення волі, внаслідок чого йому заподіяну моральну шкоду.

21 лютого 2013 року постановою слідчого СВ Коростенського МВ УМВС України у Житомирській області кримінальне провадження відносно нього закрито за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 7 березня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнено з держави в особі Державного казначейства України за рахунок коштів державного бюджету на користь ОСОБА_1 164 430 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 13 травня 2014 року рішення Коростенського міськрайонноо суду Житомирської області від 7 березня 2014 року змінено.

Стягнено з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 300 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Житомирської області від 13 травня 2014 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 6 розділу XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що постановою прокурора м. Коростеня від 22 листопада 2001 року порушено кримінальну за ч. 1 ст. 121 КК України за фактом заподіяння ОСОБА_2 тяжких тілесних ушкоджень працівниками Коростенської міської служби допомоги.

18 листопада 2001 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

25 листопада 2002 року винесено постанову про уточнення кваліфікації і про порушення кримінальної справи проти окремих осіб. Даною постановою порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 121 КК України відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 4 березня 2004 року, залишеним без змін ухвалами апеляційного суду Житомирської області від 8 червня 2004 року та Верховного Суду України від 24 травня 2005 року, ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі, ОСОБА_4 - за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_1 змінено з підписки про невиїзд на взяття під варту із зали суду, а ОСОБА_4 зник та перебував у розшуку.

Постановою прокурора м. Коростеня від 15 червня 2007 року призначено розслідування за нововиявленими обставинами у вказаній кримінальній справі.

Ухвалою Верховного Суду України від 19 серпня 2008 року скасовано вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 4 березня 2004 року, ухвали апеляційного суду Житомирської області від 8 червня 2004 року та Верховного Суду України від 24 травня 2005 року, а кримінальну справу направлено прокурору м. Коростеня для проведення нового розслідування.

5 листопада 2008 року ОСОБА_1 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд.

21 лютого 2013 року постановою старшого слідчого СВ Коростенського МВ УМВС України в Житомирській області кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_4 закрито у зв'язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, встановив, що діями органу досудового розслідування, прокуратори і суду ОСОБА_1 спричинена моральна шкода, розмір якої визначив у сумі 164 430 грн, яку стягнув з держави в особі Державного казначейства України.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі, дав їм належну оцінку і, з урахуванням вимог ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 300 000 грн, стягнувши її з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

На підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон), частин 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, моральна шкода може бути відшкодована лише за наявності обставин, визначених ст. 1 цього Закону, а право на її відшкодування виникає у випадках, зазначених у статті 2 Закону.

Відповідно до ст. 1 Закону шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного взяття і тримання під вартою, та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону).

Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвели до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону відшкодування шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановив фактичні обставини справи та вірно застосував норми матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суд апеляційного суду не спростовують, рішення апеляційного суду Житомирсбкої області від 13 травня 2014 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргузаступника прокурора Житомирської області, відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 13 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: В.О.Кузнєцов О.В.Кадєтова