Номер провадження: 22-ц/785/6172/17
Номер справи місцевого суду: 495/5261/16-ц
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Білгород - Дністровського РЕМ Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.05.2017 року,

встановила:

07.07.2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом, уточнивши який 13.04.2017 року просила суд визнати незаконним наказ №19-к від 13.05.2016 року, скасувати наказ №19-к від 13.05.2016 року, поновити її на роботі в Білгород-Дністровському РЕМ ПАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» на посаді контролера енергонагляду 1-ої категорії лінійні контролери групи по роботі з побутовими споживачами, стягнути з Білгород-Дністровського РЕМ ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 30051,70 грн., стягнути відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що з 02.07.2007 року по 16.05.2016 року вона працювала в Білгород-Дністровському РЕМ ВАТ «Одесаобленерго» (з 25.04.2013 року перейменовано на ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерого») контролером енергонагляду 1 групи кваліфікації групи по роботі з побутовими споживачами. Стаж роботи у компанії склав 9 років 10 міс.

16.03.2016 року її було ознайомлено з наказом № 475-к від 15.03.2016 року про позапланове скорочення посади та 16.05.2016 року її було звільнено з займаної посади наказом №19-к від 13.05.2016 року у зв'язку із скороченням чисельності штату працівників п.1 ст.40 КЗпП України.

Проте, трудову книжку за місцем роботи при звільненні 16.05.2016 року їй не видали, письмову заяву про видачу трудової книжки та наказу про звільнення відмовились реєструвати в канцелярії Білгород-Дністровського РЕМ, у зв'язку із чим вона була змушена посилати заяву поштою та отримала трудову книжку 07.06.2016 року у відділі кадрів ПАТ «Одесаобленерго» у м.Одесі, копію наказу про звільнення вона за повторним зверненням отримала18.06.2016 року.

17.05.2016 року, коли вона прийшла забрати трудову книжку і копію наказу про звільнення, її не пускали до приміщення Білгород-Дністровського РЕМ, словесно принижували, застосовували фізичну силу, у зв'язку із чим вона звернулась до правоохоронних органів.

ОСОБА_2 вважала наказ №19-к від 13.05.2016 року Білгород-Дністровського РЕМ «Одесаобленерго» про припинення трудового договору незаконним та необґрунтованим з тих підстав, що її з наказом не ознайомили, копію списку запропонованих вакантних посад для переведення за неодноразовим зверненням змогла отримати лише після звільнення 25.06.2016 року, фактично була допущена до роботи до 16.05.2016 року, керівництво не мало намір припиняти з нею трудові відносини, відповідачем не було надано жодної інформації щодо обґрунтування підстав скорочення чисельності штату працівників, а серед наданих для ознайомлення вакантних посад для переведення по Білгород-Дністровському РЕМ була запропонована лише одна посада на умовах, які погіршували її становище як працівника, відповідач при звільненні не врахував переважне право її на залишення на роботі, в наказі №19-к від 13.05.2016 року та доданих до нього актах про відмову від підпису наказу від 13.05.2016 року та 16.05.2015 року відсутня резолюція, погодження представника профспілкової організації чи будь-які інші документи, які б підтверджували згоду профспілкової організації на звільнення.

Також ОСОБА_2 вважала, що незаконні дії Білгород-Дністровського РЕМ ПАТ «Одесаобленерго» завдали їй значних душевних страждань, моральну шкоду оцінювала у розмірі 50000 грн.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.05.2017 року у задоволені заявлених ОСОБА_2 позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове по суті заявлених нею позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відхиляючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Так, судом встановлено, що позивач з 02.07.2007 року по 16.05.2016 року працювала в Білгород-Дністровському РЕМ ВАТ «Одесаобленерго» (з 25.04.2013 року перейменовано на ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерого») контролером енергонагляду 1 групи кваліфікації групи по роботі з побутовими споживачами енергозбуту. Стаж роботи у компанії склав 9 років 10 міс. (т.1, а.с. 5-6)

15.03.2016 року ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» було винесено наказ № 475-к «Про скорочення персоналу Білгород-Дністровського РЕМ», з яким 16.03.2016 року під підпис була ознайомлена ОСОБА_2 (т.1 а.с.7).

Так, згідно вказаного наказу, позивача ОСОБА_2 попереджено під підпис про скорочення її посади з 16.05.2016 року та її звільнення згідно п.1 ст.40 КЗпП України через два місяці після попередження.

Суд не прийняв до уваги ствердження позивача що наказ №19-к від 13.05.2016 року Білгород-Дністровського РЕМ «Одесаобленерго» про припинення трудового договору є незаконним та необґрунтованим з тих підстав, що її з наказом не ознайомили, копію списку запропонованих вакантних посад для переведення за неодноразовим зверненням змогла отримати лише після звільнення 25.06.2016 року, фактично була допущена до роботи до 16.05.2016 року, керівництво не мало намір припиняти з нею трудові відносини, відповідачем не було надано жодної інформації щодо обґрунтування підстав скорочення чисельності штату працівників, а серед наданих для ознайомлення вакантних посад для переведення по Білгород-Дністровському РЕМ була запропонована лише одна посада на умовах, які погіршували її становище як працівника, відповідач при звільненні не врахував переважне право її на залишення на роботі, в наказі №19-к від 13.05.2016 року та доданих до нього актах про відмову від підпису наказу від 13.05.2016 року та 16.05.2015 року відсутня резолюція, погодження представника профспілкової організації чи будь-які інші документи, які б підтверджували згоду профспілкової організації на звільнення, тому що дані ствердження не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи та доказів вказаного позивачем не надано, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КзпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення численності або штату працівників.

Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Суд вважав, що процедура звільнення позивача у зв'язку зі скороченням чисельності або штату робітників за ст. 40 п. 1 КЗпП України проведена з урахуванням вимог законодавства, порушень при звільнені в ході судового розгляду справи не встановлено.

В ході судового розгляду справи встановлено, що 15.03.2016 року ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» було винесено наказ № 475-к «Про скорочення персоналу Білгород-Дністровського РЕМ», з яким 16.03.2016 року під підпис було ознайомлено ОСОБА_2 (т.1 а.с.7).

Підставою винесення вказаного наказу послугував наказ від 12.03.2016 року №163-Т «Про внесення змін до штатного розпису з метою оптимізації чисельності персоналу компанії» (т.1 а.с.55-56).

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 16.03.2016 року в ПАТ «Одесаобленерго» не було вакантних посад відповідної професії чи спеціальності, які можливо було б запропонувати ОСОБА_2 з метою подальшого переведення.

Також не було іншої вакантної роботи, яку ОСОБА_2 могла виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду, тощо.

Таким, чином 12.05.2016 року згідно листа №59-06/02 запропоновано позивачу ОСОБА_2 на одну з зазначених у списку посад (т.1 а.с.28), проте від ознайомлення з запропонованими посадами ОСОБА_2 відмовилась, про що складено акти від 12.05.2016 року,13.05.2016 року та 16.05.2016 року (т.1 а.с.83-85).

Згідно листа №101/06/03-3427 від 17.06.2016 року, за результатами перевірки доводів заяви ОСОБА_2 було встановлено, що на виконання ст.49-2 КЗпП їй неодноразово пропонувалось переведення на вільні посади у ПАТ «Одесаобленерго», однак вона відмовилась від переведення, а також відмовилась від підпису про ознайомлення з запропонованими посадами.

У зв'язку із цим перелік вакантних посад був зачитаний вголос, про що були складені акти від 13.05.2016 року та від 16.05.2016 року (т.1 а.с.27).

13.05.2016 року ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» було винесено наказ №19-к про припинення трудового договору, відповідно до якого ОСОБА_2, контролера енергонагляду 1 групи кваліфікації звільнено з 16.05.2016 року на підставі наказу від 15.03.2016 року №475-к «Щодо скорочення чисельності штату працівників» п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України (т1.а.с.22).

Проте, від ознайомлення з вказаним наказом ОСОБА_2 відмовилась, про що 13.05.2016 року та 16.05.2016 року складено відповідні акти про відмову від підпису. (т.1.а.с.23,24).

Як встановлено в ході судового розгляду справи, за заявою позивача до Білгород - Дністровської місцевої прокуратури була проведена перевірка вказаних вище порушень вимог законодавства при звільнені позивача Державною службою з питань праці Головного управління держпраці в Одеській області та були встановлені порушення вимог трудового законодавства, а саме: не запропонована інша робота в товаристві; позивача не ознайомлена з наказом про звільнення під підпис, належно заповнена трудова книжка не видана в день звільнення, почтове повідомлення про необхідність отримання трудової книжки надіслано лише 18.05.2016 року. (т.1 а.с. 64-65).

За результатом вказаної перевірки був складений акт перевірки Головним управлінням держпраці в Одеській області та протокол про адміністративне порушення відносно ОСОБА_4, яка працює на посаді начальника відділу кадрів ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго», та матеріали направлені на розгляд до суду.

Постановою Суворовського районного суду міста Одеси від 15.09.2016 року провадження по справи про притягнення до адміністративної справи ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 41 КпАП України було закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (т.2, а.с. 196-197).

З постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 15.09.2016 року вбачається, що судом при розгляді справи було встановлено, що з висновками Головного управління праці в Одеській області стосовно порушень вимог законодавства про працю, а саме: не запропонування ОСОБА_2 іншої роботи на підприємстві одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці як того вимагає ст. 49-2 КЗпП України; не відправлення в день звільнення поштового повідомлення про необхідність отримати трудову книжку, суд не погоджується, ставиться до них критично.

Судом було встановлено відсутність порушень законодавства про працю (т.2, а.с. 196-197).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не відповідають дійсності й ствердження позивача, що наказ №15-к від 23.03.2016 року передбачав ОСОБА_2 надання щорічної відпустки з 02.07.2016 року, що на її думку, підтверджує намір відповідача продовжити трудові відносини, оскільки 16.03.2016 року ОСОБА_2 до канцелярії РЕМ надала заяву щодо надання їй щорічної відпустки тривалістю 24 календарних дні з 04.04.2016 року.

Проте, 23.03.2016 року ОСОБА_2 була надана заява про скасування наказу про надання відпустки.

В той же день було підготовлено та надано для ознайомлення ОСОБА_2 наказ №15-к, в якому йшла мова про надання ОСОБА_2 щорічної відпустки за робочий період з 02.07.2015 року по 01.07.2016 року у зручний для працівника і компанії час (т.1, а.с. 90-92).

Суд також не погодився з твердженнями позивача стосовно того, що відповідачем порушене її переважне право на залишення на роботі, оскільки вказані вимоги також не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із змінами та доповненнями, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як зазначено у правових позиціях судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України від 01.12.1997 року, однією з істотних ознак працівника з високою продуктивністю праці є його дисциплінованість. Тому при застосуванні правил ст.42 КЗпП щодо переважного права на залишення на роботі при проведенні звільнень з п.1 ст.40 КЗпП визначення рівності продуктивності праці має проводитись із врахуванням наявності у працівника дисциплінарних стягнень.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, на момент прийняття рішення щодо звільнення, ОСОБА_2 мала наступні дисциплінарні стягнення: наказом від 16.04.2015 року №16-к ОСОБА_2 була притягнута до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани; наказом від 09.12.2015 року №90 ОСОБА_2 була притягнута до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани та правомірність притягнення до відповідальності підтверджена рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.07.2016 року по справі № 495/2174/16-ц (т.1, а.с. 87-89). Як видно з наказів, які наявні в матеріалах судової справи, позивач була з ними ознайомлена і не згодна (т.1, а.с. 87-89).

Суд відхилив доводи позивачки стосовно того, що погодження представника профспілкової організації чи будь-які інші документи, які б підтверджували згоду профспілкової організації на її звільнення відсутні з огляду на таке.

Як вбачається з витягу протоколу спільного засідання адміністрації та профкому «Одесаобленерго», яке відбулось 09.02.2016 року, на порядку денному розглядалось питання надання інформації профспілки про оптимізацію чисельності персоналу Компанії.

За результатами проведеного засідання було вирішено: інформацію оптимізацію чисельності персоналу Компанії взяти до уваги, скорочення персоналу проводити виключно згідно діючого законодавства України (т.1, а.с. 79-80).

Відповідно до протоколу №6 від 12.05.2016 року, на порядку денному засідання цехового профспілкового комітету Білгород-Дністровського РЕМ було подання адміністрації ПАТ «Одесаобленерго» на узгодження звільнення по п.1 ст.40 КЗпП України контролера енергонагляду 1 групи кваліфікації ОСОБА_2

За результатами проведеного засідання одноголосно було прийнято рішення дати згоду адміністрації компанії на звільнення контролера енергонагляду 1 групи кваліфікації по роботі з побутовими споживачами Білгород-Дністровського РЕМ ОСОБА_2 по п.1 ст.40 КЗпП України (т.1, а.с. 80-81).

З матеріалів справи вбачається, що погодження від профспілкової організації на звільнення ОСОБА_2 по п.1 ст.40 КЗпП України було отримано адміністрацією ПАТ «Одесаобленерго» належним чином.

В зв'язку з тим, що позивачем не надано до суду доказів, якими вона обґрунтовує свої позовні вимоги, суд вважав за необхідним в задоволенні позовних вимог позивача про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити, як не обґрунтованих, тому не підлягаючих задоволенню.

Вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди також є необґрунтованими, оскільки вони є похідними від основних вимог позову, у зв'язку з чим також не можуть підлягати задоволенню.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, яким судом дана належна правова оцінка.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.05.2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.С.Комлева

О.Г.Журавльов