Справа № 303/2987/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КУШТАНА Б.П., ОСОБА_1

при секретарі ТЕРПАЙ С.М.

за участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 міської ради Закарпатської області та Виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_6 Держгеокадастру у ОСОБА_5 районі Закарпатської області, про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, скасування рішення та виділення земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 19 жовтня 2016 року, -

встановила:

18.05.2016 ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 міської ради та Виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради мотивуючи таким. 05.06.2002 чоловік позивача ОСОБА_2 ОСОБА_7 на підставі укладеного в нотаріальній формі договору купив будівлю-майстерню площею 43,60 кв. м, що позначена літ. «Б» і становить 9/200 частин торгового комплексу, розташованого по вул. Верховинській, 1 в м. Мукачеві на земельній ділянці площею 0,4901 га. 03.10.2003 за нотаріально посвідченим договором ОСОБА_7 подарував це приміщення позивачу ОСОБА_2

14.09.2009 ЗАТ «Торгбудматеріали» без відома акціонерів продало всі будівлі торгового комплексу відповідачу ОСОБА_4, після чого та як власник майна без відома позивача приватизувала всю земельну ділянку площею 0,4901 га під торговим комплексом. 17.05.2011 ОСОБА_4 був виданий Державний акт серії ЯЛ № 772778 на право власності на земельну ділянку площею 0,4901 га, призначену для будівництва та обслуговування будівель торгівлі і розташовану по вул. Верховинській, 1 в м. Мукачеві.

29.06.2011 рішенням Виконкому ОСОБА_5 міськради № 183 на підставі вищевказаного державного акту на землю було присвоєно окрему поштову адресу в м. Мукачеві «вул. Верховинська, 1-1» зазначеній земельній ділянці та розташованому на ній майновому комплексу у складі будівель: контора літ. «А», адмінбудівля літ. «Н», ангар літ. «Л», вбиральня літ. «З», склади літ. «Г», «Д», душова літ. «Л», котельня літ. «В», навіс літ. «Ж»., споруди «1-2», мощення «І».

Про одержання ОСОБА_4 державного акту на землю позивачу стало відомо лише у квітні 2016 року.

Відповідач ОСОБА_4 зобовязана була узгодити питання щодо приватизації земельної ділянки з позивачем, якому належить будівля, що розташована на цій ділянці. Приміщення позивача виявилося заблокованим, без підїзної дороги і без можливості вільного доступу до нього. Таким чином, відповідач приватизував земельну ділянку без відома і згоди позивача, до якого відповідно до положень ст. 377 ЦК України перейшло право на ту частину земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування будівлі. Відповідач ОСОБА_4 порушила також встановлені законом правила здійснення права спільної власності.

Посилаючись на ці обставини, вказуючи на поважність пропуску строку звернення до суду з позовом, позивач ОСОБА_2 просила:

поновити їй строк на звернення до суду з позовом;

визнати недійсним Державний акт серії ЯЛ № 772778 на право власності на земельну ділянку площею 0,4901 га, призначену для будівництва та обслуговування будівель торгівлі і розташовану по вул. Верховинській, 1 в м. Мукачеві, виданий ОСОБА_4 17.05.2011, та скасувати його державну реєстрацію;

скасувати рішення Виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради від 29.06.2011 № 183 в частині присвоєння окремої поштової адреси земельній ділянці площею 0,4901 га, призначеній для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, по вул. Верховинській, 1, що належить ОСОБА_4;

виділити їй із загальної земельної ділянки торговельного комплексу розміром 0,4901 га в м. Мукачеві по вул. Верховинській, 1 земельну ділянку площею 0,03 га для будівництва та обслуговування будівлі складського приміщення, позначеної на плані літ. «Б», що належить позивачу і становить 9/200 частин торговельного комплексу.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 19.01.2016 провадження в справі щодо позовної вимоги про скасування рішення Виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради від 29.06.2011 № 183 закрито з підстави, передбаченої ст. 205 ч. 1 п. 1 ЦПК України внаслідок підвідомчості спору в цій частині адміністративному суду.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 19.10.2016, з урахуванням ухвали цього ж суду від 20.10.2016 про виправлення описки в рішенні суду, у задоволенні вимог позову про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, скасування його державної реєстрації та виділення земельної ділянки відмовлено. Рішення суду не оскаржувалося.

Позивач ОСОБА_2 оскаржила ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 19.01.2016 про закриття провадження в справі щодо вимоги про скасування рішення органу місцевого самоврядування. На думку сторони, ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права, оскільки зі справи вбачається, що існує спір щодо прав на земельну ділянку, який повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства. Оспорене рішення органу місцевого самоврядування є актом індивідуальної дії, який застосовується одноразово і після його реалізації вичерпав свою дію. У цивільно-правовому спорі із ОСОБА_4 щодо прав на землю позивач повинен захищати свої інтереси способами, визначеними ст. 152 ЗК України та ст. 16 ЦК України. Сторона просить ухвалу суду скасувати і постановити своє рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, який апеляцію підтримав, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, суд приходить до наступного.

ОСОБА_2 предявила до ОСОБА_4, ОСОБА_5 міської ради та Виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради позов про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, скасування рішення та виділення земельної ділянки, тобто, ініціювала спір про право цивільне, який належить розглядати в порядку цивільного судочинства (зокрема, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 152-155 ЗК України, ст.ст. 1-3, ст. 15 ч. 1 п. 1 ЦПК України). У контексті такого спору одна з вимог позову, а саме, про скасування рішення Виконкому ОСОБА_5 міськради від 29.06.2011 № 183 у частині присвоєння окремої поштової адреси земельній ділянці площею 0,4901 га, призначеній для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, по вул. Верховинській, 1, що належить ОСОБА_4, теж може разом з іншими вимогами розглядатися в порядку цивільного судочинства, якщо має відповідне обґрунтування, безпосередньо повязана з іншими вимогами, є частиною загального предмету позову (спору), поза яким не має самостійного значення, тощо. Статус відповідного органу місцевого самоврядування як субєкта владних повноважень у цьому контексті не є перешкодою для розгляду відповідної вимоги в порядку цивільного судочинства.

Водночас, якщо така вимога є самостійним предметом позову, повязана із реалізацією відповідним субєктом його владних повноважень, із оскарженням його дій, рішень і т.ін., відповідна вимога підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства (зокрема, ст. 2 ч.ч. 1, 2, ст. 3 ч. 1 п.п. 1, 7, ст. ч. 1, ч. 2 п. 1 КАС України).

Як убачається з матеріалів справи, під час судового розгляду були отримані документи, які вказували на те, що власниками спірної земельної ділянки, щодо якої вимоги були предявлені, зокрема, до ОСОБА_4, на підставі договорів, укладених 16.07.2011 і 14.12.2011, ставали, відповідно, гр-ни ОСОБА_8 і ОСОБА_9 (а.с. 61-62). З матеріалів, наявних на час апеляційного розгляду справи, вбачається імовірність належності на час розгляду справи земельної ділянки іншим особам.

З огляду на отримані дані, суд першої інстанції у судовому засіданні 19.10.2016 ставив питання в порядку ст. 10 ч. 4, ст. 33 ч. 1 ЦПК України про заміну відповідача ОСОБА_4 на належного, однак, представник ОСОБА_3 відповідного клопотання не заявив (а.с. 73-74). У звязку з цим, передбачаючи необхідність ухвалення рішення щодо відповідача ОСОБА_4, стосовно якого були обґрунтовані підстави на цей час вважати відповідача неналежним, та щодо повязаного у контексті видачі державного акту на землю та виділення земельної ділянки відповідача ОСОБА_5 міськради, суд окремо вирішив питання щодо вимоги про скасування рішення ОСОБА_5 міськвиконкому, яка за таких обставин залишалася єдиною, предявленою до належного відповідача. Відтак, фактично зазначена вимога залишалася поза спором про право цивільне, який за наведених вище обставин не міг бути вирішений по суті через неналежний субєктний склад учасників процесу.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 19.01.2016 провадження в справі щодо позовної вимоги про скасування рішення Виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради від 29.06.2011 № 183 закрито з підстави, передбаченої ст. 205 ч. 1 п. 1 ЦПК України внаслідок підвідомчості спору в цій частині адміністративному суду (а.с. 75-76).

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 19.10.2016 у задоволенні вимог позову про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, скасування його державної реєстрації та виділення земельної ділянки відмовлено (а.с. 79, 82-84). Оскільки заочним рішенням суду відмовлено в позові з процесуальних підстав (у звязку з предявленням вимог до ОСОБА_4 як до неналежного відповідача), позивач, за наявності для того підстав, не позбавлений права предявити інший позов до належного відповідача (відповідачів).

За таких обставин, саме по собі закриття провадження в справі щодо вищезгаданої однієї вимоги (поза іншими вимогами) із указаних в ухвалі підстав не перешкоджає предявленню її, якщо для цього будуть наведені відповідні підстави та обґрунтування, в іншій цивільній справі поряд з іншими вимогами, сукупністю яких, за правовою позицією позивача, належить вирішити відповідний спір про право цивільне. У задоволенні такої вимоги суд не відмовляв, а закрив провадження виходячи з фактичних обставин щодо руху справи та реалізації процесуальних прав позивачем.

Беручи до уваги, що інші вимоги вирішені судовим рішенням, яке не було оскаржене, тобто, провадження за такими вимогами у справі закінчене, апеляційний суд не має ані правових підстав, ані можливості у разі скасування ухвали направити справу для продовження розгляду в порядку цивільного судочинства для вирішення такої однієї вимоги, яка, зважаючи на правову позицію позивача, самостійного значення не має.

Виходячи з наведеного, спосіб, у який сторона позивача реалізувала свої процесуальні права на стадіях розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, апеляційна скарга не дають достатніх підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, вимога скарги про постановлення апеляційним судом свого рішення про задоволення позову є помилковою і не може вирішуватися по суті за наявності чинного рішення суду, що не оскаржувалося, тому на підставі ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України скаргу слід відхилити, ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 312 ч. 1 п. 1, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді