Справа № 489/431/17
Номер провадження 2/489/954/17
РІШЕННЯ

Іменем України

13 квітня 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі-відповідач), третя особа - Корабельний відділ державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_3 про зобов'язання повернути майно,

встановив

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що автомобіль, який належить позивачу було передано на зберігання відповідачу. Підстава, за якою цей автомобіль передано на зберігання відпала, а від так автомобіль має бути повернутий його власнику.

Позивач просив суд зобов'язати відповідача повернути позивачу автомобіль, свідоцтво та ключі від автомобілю.

24.03.2017 до суду від представника відповідача надійшло заперечення.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Згідно з договором купівлі-продажу №5306 від 09.04.2016 позивач придбав автомобіль марки Форд Фієста, об'єм двигуна 1242, р/н №ВЕ6120ВВ. Довідкою від 27.01.2017 підтверджено право власності позивача на цей автомобіль, який станом на теперішній час не перереєструвався.

Як вбачається з листа Корабельного відділу ДВС міста Миколаєва ГТУЮ в Миколаївській області від 13.03.2017 на виконання до відділу було пред'явлено ухвалу видану 18.12.2015 Корабельним районним судом м. Миколаєва про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_4, а саме спірний автомобіль. Вищезазначений автомобіль передано на зберігання фізичної особі підприємцю ОСОБА_2 24.02.2016 виконавче провадження було закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження". Потім в листі зазначається, що ухвала від 18.12.2015 про накладення арешту на майно була повторно пред'явлена до відділу 17.08.2016. Виконавче провадження відкрито. Проте 25.08.2016 державного виконавця повідомлено про те, що на даний час спірний автомобіль вже належить не ОСОБА_4, а належить ОСОБА_1

Корабельний відділ ДВС додатково в листі повідомив, що ухвала у справі №488/5059/15, видана 18.12.2015 Корабельним районним судом м. Миколаєва виконана відповідно до її резолютивної частини, а саме: спірне авто арештовано та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_2

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07.09.2016 накладено арешт на майно, яке належить позивачу, а саме спірний автомобіль. Вказаний автомобіль передано на зберігання відповідачу.

Постановою від 08.09.2016 відкрито виконавче провадження на підставі ухвали суду від 07.09.2016.

08.09.2016 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до постанови від 28.09.2016 спірний автомобіль передано на зберігання відповідачу.

04.10.2016 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі повного фактичного виконання.

25.10.2016 апеляційним судом Миколаївської області постановлено ухвалу, якою ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07.09.2016 скасовано, заяву про забезпечення позову повернуто в той же суд для нового розгляду.

03.11.2016 винесено постанову про зняття арешту з майна.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11.11.2016 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до листа від 18.11.2016 відділом ДВС 17.11.2016 направлено на адресу відповідача лист, яким проінформовано про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ч. 3 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Як встановлено судом, ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07.09.2016, якою накладено арешт на спірний автомобіль та передано відповідачу, скасовано ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 25.10.2016, на що і посилається представник позивача, обґрунтовуючи свої вимоги.

Проте, з матеріалів справи слідує, що наразі є чинною ухвала Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18.12.2015, якою накладено арешт на спірний автомобіль та передано на зберігання ОСОБА_2 І.

Представник позивача вказує на те, що автомобіль не передавався відповідачу за цією ухвалою і ця ухвала про накладення арешту на автомобіль, що перебуває у власності ОСОБА_4, тобто не має відношення до позивача.

Витребування майна за ст. 1212 ЦК України може мати місце коли особа, що його утримує не має достатньої правової підстави утримувати це майно. Суд виходить з того, що ухвала суду від 18.12.2015 є чинною, є обов'язковою для виконання всіма фізичними і юридичними особами, в т. ч. відповідачем, а тому ця ухвала є достатньою правовою підставою для утримання та зберігання відповідачем майна, зазначеного в ухвалі.

Отже, чинна на даний час ухвала суду від 18.12.2015 є правовою підставою збереження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 автомобілю Форд Фієста у себе, оскільки у відповідності до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання.

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що позивач може скористатися встановленим законом способом скасування правової підстави, на якій його автомобіль зберігається у відповідача у відповідності до ст. 154. Так, згідно з ч. 3, 4 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу; особа, щодо якої вжито заходів забезпечення позову без її повідомлення, протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування. Тобто положення зазначеної статті наділяють процесуальним правом будь-яку особу (оскільки поняття "особа, щодо якої вжито заходів забезпечення позову без її повідомлення" не охоплюється поняттям "особи, які беруть участь у справі", проте закон захищає права таких осіб), щодо якої вжито заходи забезпечення позову для звернення до суду за захистом своїх прав із заявою про скасування заходів забезпечення позову. Якщо на майно, особи, яка не бере участь у справі накладено арешт, то вона є особою щодо якої вжито заходи забезпечення позову.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що на даний час спірний автомобіль перебуває у відповідача на законній підставі, а тому вимоги позивача про зобов'язання повернути майно є такими, що не підлягають задоволенню у зв'язку з необґрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про зобов'язання повернути майно в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв