Справа № 352/1329/14-ц
Провадження № 22-ц/779/164/2017
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого- судді Фединяка В.Д.

суддів: Матківського Р.Й.,Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.

з участю ОСОБА_2 її представника ОСОБА_3,

ОСОБА_4 її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення Тисменицького районного суду від 03 серпня 2015 року терміном на 3 роки у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ домоволодіння та земельної ділянки, за апеляційною ОСОБА_2 на ухвалу Тисменицького районного суду від 09 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2015 р. проведено реальний розподіл будинковолодіння АДРЕСА_1 та належної до нього присадибної земельної ділянки. Виділено у натурі позивачці ОСОБА_4 78,8% будинковолодіння та виділено у натурі відповідачці ОСОБА_2 21,2% будинковолодіння. Зобов'язано сторони провести відповідні переобладнання житлового будинку, а саме: зобов'язано ОСОБА_4 пробити дверний проріз між приміщеннями 1-3 і 1-4 і встановити раніше демонтовані двері; зобов'язано ОСОБА_2 демонтувати віконний блок, пробити вхідний дверний проріз для входу ззовні у приміщення коридору (кухні) 1-1 та вставити раніше демонтовані двері; прибудувати веранду до коридору (кухні) 1-1; зобовязано ОСОБА_4 та ОСОБА_2 демонтувати дверну коробку і заробити дверний проріз між приміщеннями 1-7 і 1-1, демонтувати дверну коробку і заробити дверний проріз між приміщеннями 1-2 і 1-3..

09 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд із заявою про відстрочку виконання зазначеного рішення суду в частині переобладнання будинковолодіння, посилаючись на те, що перебуває у важкому матеріальному становищі та не має можливості виконати рішення суду.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 09 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення суду..

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали з постановленням нової про задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду, вказуючи на те, що суд неповно з'ясував обставини справи, дав неправильну оцінку доказам у справі, допустив порушення норм процесуального права й постановив незаконну ухвалу. На думку апелянта, суд не врахував того, що переобладнання та добудови до житлового будинку слід проводити після отримання дозволу на проведення ремонтно-будівельних робіт в Черніївській сільській раді та виготовлення проектно-кошторисної документації на добудову та переобладнання житлового будинку в спеціалізованій проектній організації. Крім того, на заявник вказує, що немає фінансової можливості провести необхідне переобладнання будинковолодіння.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.

ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнала, вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволені заяви про відстрочку виконання рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заявниця не надала доказів на підтвердження наявності передбачених ст.373 ЦПК України особливих обставин, що утруднюють виконання рішення.

Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2015 р., що набрало законної сили, проведено реальний розподіл будинковолодіння АДРЕСА_1 та належної до нього присадибної земельної ділянки, виділено у натурі позивачці ОСОБА_4 78,8% будинковолодіння та виділено у натурі відповідачці ОСОБА_2 21,2% будинковолодіння, зобов'язано сторони провести відповідні переобладнання житлового будинку, а саме: зобов'язано ОСОБА_4 пробити дверний проріз між приміщеннями 1-3 і 1-4 і встановити раніше демонтовані двері; зобов'язано ОСОБА_2 демонтувати віконний блок, пробити вхідний дверний проріз для входу ззовні у приміщення коридору (кухні) 1-1 та вставити раніше демонтовані двері; прибудувати веранду до коридору (кухні) 1-1; зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_2 демонтувати дверну коробку і заробити дверний проріз між приміщеннями 1-7 і 1-1, демонтувати дверну коробку і заробити дверний проріз між приміщеннями 1-2 і 1-3.

Судове рішення у частині реального поділу будинковолодіння і присадибної земельної ділянки та зобов'язання проведення переобладнань звернуто до виконання, на підставі отриманого позивачкою ОСОБА_4 виконавчого листа Тисменицьким районним відділом ДВС 28.10.2015 р. відкрито виконавче провадження № 49147691.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відсутність гарантії виконання судового рішення в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Крім того, у ч. 2 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Згідно ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 Постанови від 26.12.2003 р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не подала суду докази про наявність обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо) за наявності яких у виняткових випадках суд може відстрочити виконання рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду викладених в оскаржуваному рішенні, тому не можуть бути підставою для скасування по суті правильного рішення суду лише з одних формальних міркувань.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу такою, що постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Ухвалу Тисменицького районного суду від 09 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Судді: В.Д.Фединяк

Р.Й.Матківський

І.О.Максюта