Справа № 369/1305/16-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/4892/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 40 07.11.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

07 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Олійника В.І.,

суддів Березовенко Р.В., Лівінського С.В.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гравіс-Кіно» про приєднання до апеляційної скарги на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2017 року у справі за позовом Державного підприємства Державний автотранспортний науководослідний і проектний інститут до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гравіс-Кіно», ОСОБА_2 про визнання недостовірною та такою, що посягає на ділову репутацію інформації, зобовязання спростування недостовірної інформації та видалення інформації з відповідного сюжету,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року позивач - ДП «Державний автотранспортний науководослідний і проектний інститут» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтував тим, що в лютому 2015 року на телеканалі «2+2» (ТОВ «Гравіс-Кіно») вийшов в ефір та був поширений випуск програми «Люстратор 7.62» - «Нові чиновники», в якому йшлося про картки для цифрових тахографів вантажних автомобілів. Крім того, вищезазначена передача розміщена в мережі Інтернет.

Частина Передачі полягала в демонстрації інтервю та коментарів ОСОБА_2 Даний сюжет містить численні недостовірні твердження, які посягають на ділову репутацію ДП «Державний автотранспортний науководослідний і проектний інститут», а саме:

1) «В усіх країнах, не тільки Європи, але й світу ці функції покладені на інспекцію. Тільки у нас, в Україні, цими питаннями переймається ДП «Державний автотранспортний науководослідний і проектний інститут», а не контролюючий орган».

2) «…цими питаннями переймається державне підприємство (ДП "ДержавтотрансНДІпроект")…, яке заробляє… непогані гроші - на рік десь 5 мільйонів доларів».

3) «…понад 100 доларів коштує карточка» (в Україні).

4) «Ціна картки в країнах Євросоюзу - 20 - 40 доларів».

5) «Термін виготовлення картки перевищує 30 діб (в Україні), а згідно практики Євросоюзу максимальний термін оформлення картки - 5 діб. Зазвичай практика показує, що на третю добу картка надходить до водія».

6) «По місяцях стоять придбані транспортні засоби …вони не можуть працювати, тому що нема картки у водія», «…вже в Україні близько 100 тисяч транспортних засобів, тобто мінімум 100 тисяч водіїв повинні мати цю картку»

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2017 року позов задоволено.

Визнано недостовірною та такою, що посягає на ділову репутацію Державного підприємства Державний автотранспортний науководослідний і проектний інститут інформацію, поширену у випуск програми «Люстратор 7.62» - «Нові чиновники» 14 та 15 лютого 2015 року на каналі «2+2», та розміщену за адресою http://2plus2.ua/video/article/lyustrator-7-62-novi-chinovniki-384653042.html, а саме : «В усіх країнах, не тільки Європи, але й світу ці функції покладені на інспекцію. Тільки у нас, в Україні, цими питаннями переймається державне підприємство, а не контролюючий орган», «…цими питаннями переймається державне підприємство …, яке заробляє… непогані гроші на рік десь 5 мільйонів доларів», «…понад 100 доларів коштує карточка», «Ціна картки в країнах Євросоюзу - 20 - 40 доларів», «Термін виготовлення картки перевищує 30 діб (в Україні), а згідно практики Євросоюзу максимальний термін оформлення картки 5 діб. Зазвичай практика показує, що на третю добу картка надходить до водія», «По місяцях стоять придбані транспортні засоби …вони не можуть працювати, тому що нема картки у водія», «…вже в Україні близько 100 тисяч транспортних засобів, то есть мінімум 100 тисяч водіїв повинні мати цю картку».

Зобовязано ТОВ «Гравіс - кіно» та ОСОБА_2 спростувати в найближчому (із дати набрання рішенням законної сили) підсумковому випуску програми «Люстратор 7.62» (або випуску інформаційних новин у випадку закриття програми або припинення її мовлення), в ефірі каналу «2+2» недостовірну інформацію, поширену у випуску програми «Люстратор 7.62» - «Нові чиновники» 14 та 15 лютого 2015 року щодо діяльності ДП Державний автотранспортний науководослідний і проектний інститут, розмістивши та зачитавши автором вказаної програми текст спростування наступного змісту: «У випуску програми «Люстратор 7.62» 14 лютого та 15 лютого 2015 року було поширено недостовірну інформацію щодо діяльності ДП Державний автотранспортний науководослідний і проектний інститут, а саме «В усіх країнах, не тільки Європи, але й світу ці функції покладені на інспекцію. Тільки у нас, в Україні, цими питаннями переймається державне підприємство, а не контролюючий орган», «…цими питаннями переймається державне підприємство…, яке заробляє… непогані гроші на рік десь 5 мільйонів доларів», «…понад 100 доларів коштує карточка», «Ціна картки в країнах Євросоюзу - 20 - 40 доларів», «Термін виготовлення картки перевищує 30 діб (в Україні), а згідно практики Євросоюзу максимальний термін оформлення картки 5 діб. Зазвичай практика показує, що на третю добу картка надходить до водія», «По місяцях стоять придбані транспортні засоби …вони не можуть працювати, тому що нема картки у водія», «…вже в Україні близько 100 тисяч транспортних засобів, то есть мінімум 100 тисяч водіїв повинні мати цю картку». Канал «2+2» та автори проекту програми «Люстратор 7.62» звертають увагу телеглядачів, що зазначена вище інформація про діяльність Державного підприємства Державний автотранспортний науководослідний і проектний інститут не відповідає дійсності, у звязку із чим, канал «2+2» та автори спростовують вказану недостовірну інформацію», а також видалити недостовірну інформацію із сюжету, розміщеного за адресою http://2plus2.ua/video/article/lyustrator-7-62-novi-chinovniki-384653042.html.

Також стягнуто з ТОВ «Гравіс-Кіно» та ОСОБА_2 1102 грн. 42 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

06 листопада 2017 року на адресу суду апеляційної інстанції надійщла заява ТОВ «Гравіс-Кіно» про приєднання до апеляційної скарги, в якій відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заяви та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та заява про приєднання до неї підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що ДП "ДержавтотрансНДІпроект" надало всі необхідні докази, які підверджують недостовірність викладених в Програмі тверджень, які зазначались ним в позовній заяві.

Колегія суддів з висновками, на підставі яких було задоволено позов, не може погодитися.

Згідно ч.1 ст.299 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають право приєднатися до апеляційної скарги, поданої особою, на стороні якої вони виступали. До апеляційної скарги мають право приєднатися також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

За змістом ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 14 лютого 2015 з повтором 15 лютого 2015 року на телеканалі з логотипом «2+2» вийшов в ефір та був поширений випуск програми «Люстратор 7.62» - «Нові чиновники».

Крім того, вищезазначена передача розміщена в мережі Інтернет за адресою: http://2plus2.ua/video/article/lyustrator-7-62-novi-chinovniki-384653042.html.

Логотип «2+2» використовується на відповідному телеканалі субєктом господарської діяльності ТОВ «Гравіс-Кіно» від 2010 року на підставі рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення №1137 від 29 липня 2010 року.

Частина передачі полягала в демонстрації інтервю та коментарів ОСОБА_2, який від березня 2014 року до січня 2015 року перебував на посаді Голови Укртрансінспекції.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про авторське право та суміжні права» співавторством є також авторське право на інтерв'ю. Співавторами інтерв'ю є особа, яка дала інтерв'ю, та особа, яка його взяла.

Таким чином, суд вважав, що ОСОБА_2 є співавтором передачі.

Відповідно до розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Загалом передача висвітлює проблеми, які існують в Міністерстві інфраструктури України і впливають на діяльність субєктів ринку перевезень. В тому числі згадувалась реалізація на території України Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (надалі - ЄУТР), якою регламентується введення і реалізація цифрової тахографії (Закон України №2819-IV «Про приєднання України до Європейської Угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)» від 07.09.2005 року).

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що передача містить дані, які посягають на ділову репутацію ДП ДержавтотрансНДІпроект і мова йде про цілу низку тверджень, які не відповідають дійсності.

Проте, колегія суддів з такими висновками не може погодитися.

Як зазначено в апеляційній скарзі, 5 вересня 2017 року під час ознайомлення з матеріалами справи №369/1305/16-ц представнику відповідача-2 - ОСОБА_2 стало відомо про судове рішення у справі №369/1305/16-ц від 20.06.2017 року, що підтверджується заявою №79 від 5.09.2017 року. До подачі апеляційної скарги оскаржуване рішення апелянтом не було отримано.

Апелянт вважає рішення Києво-Святошинського районний суд Київської області від 20 червня 2017 року у справі №369/1305/16-ц ухваленим з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Так, судом першої інстанції було встановлено, з чим погодився і апелянт, що загалом передача висвітлює проблеми, які існують в Міністерстві - інфраструктури України і впливають на діяльність субєктів ринку і ревезень і безпосередньо позивач в Програмі не називався в негативному контексті.

Найменування позивача - ДП «Державтотрансндіпрект» взагалі жодного разу не була використана апелянтом під час інтервю та коментарів, що надавались в даній передачі.

Поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що твердження апелянта є оціночним судженням, а виокремлений позивачем із загального контексту набір цитат ОСОБА_2 спотворює в цілому його зміст, який полягав у викладенні власної думки, бачення, переконань, критичної оцінки та недоліків і проблем, які існують у Міністерстві інфраструктури України та стосовно найважливіших питань у автомобільній галузі.

У позовній заяві позивач посилався на висловлювання ОСОБА_2, які були нібито висловлені в програмі Люстратор 7.62 - Нові чиновники. Із наведених позивачем шести цитат в дійсності у зазначеній позивачем редакції була висловлена відповідачем-2 лише одна цитата, а решту пять цитат було скомпоновано зі словосполучень різних висловлювань відповідача, які були висловлені у різні проміжки часу протягом всієї програми. На підтвердження цього факту, відповідач-2 додав до заперечень проти позову диск із записом програми.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

В порушення вищевказаної норми та ч.4 ст.212 ЦПК України суд не дослідив і не надав оцінки доказам, які надані відповідачем-2 в оскаржуваному рішенні.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку, що Передача висвітлювала проблеми, які існують в Міністерстві інфраструктури України і впливають на діяльність субєктів ринку перевезень. В тому числі згадувалася реалізація на території України Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевевезення.

Висловлювання ОСОБА_2 є оціночним судженням, оскільки не містять фактичних даних, а є критикою, оцінкою дій Мінінфраструктри і з використанням мовно-стилістичних засобів, а саме - сатири («Тільки у нас, в Україні, цими питаннями переймається державне підприємство, а не онтролюючий орган держави»).

Згідно п.19 Постанови Пленуму суди повинні визначати характер такої нформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій,

Також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Висновок суду першої інстанції про недостовірність твердження в тому, що відповідачі згадують весь «світ», а ЄУТР є виключно європейською угодою, не спростований, так як подібні штрафи та вимоги до водіїв не перевірялись судом першої інстанції у інших пяти частинах світу.

Окремо взяті словосполучення «цими питаннями переймається Державне підприємство», «яке заробляє», «непогані гроші, на рік десь», «пяти мільйонів доларів» жодним чином не порушують особисті немайнові права Позивача, оскільки взагалі не згадується дане підприємство, а шляхом компонування словосполучень та речень отримувати юридичний склад порушення особистих немайнових прав є неправомірним.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом нають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції зроблено висновки щодо розміру прибутку позивача за 2013-2014 рік, в той час як відповідач-2 в алегоричній формі заявляв про «непогані гроші».

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про наявність якогось звичайного підрахунку, що свідчить про недостовірність трьох тверджень відповідачів у різний проміжок часу та у різному контексті.

Не обґрунтованим є і висновок суду першої інстанції про те, що авторам передачі було достеменно відома достовірна інформація та про недостовірність інформації щодо вартості картки у розмірі понад 100 доларів.

Також судом першої інстанції необгрунтовано здійснено порівняння ціни картки у окремо взятих країнах Європи із середньою вартістю карток у країнах Евросоюзу, про яку відповідачі нічого не зазначали, та зроблено висновок про недостовірність вищевказаного спотвореного позивачем висловлювання відповідача-2.

Жодного доказу, що підтверджує порушення особистих немайнових прав позивача даним висловлюванням відповідача-2 суду не було надано.

Щодо висловлювання про практику європейського союзу та надходження картки до водія, то дане висловлювання є оціночним судженням, так як не містить фактичних даних, оскільки ОСОБА_2 стверджує про практику, а не про встановлені нормативно-правовими актами країн-учасниць Європейського Союзу максимальні терміни по оформленню картки.

Суд першої інстанції також неправомірно встановив обставину наявності висловлювання в Програмі, а окремо взяті словосполучення «по місяцях стоять придбані транспортні засобі», «вони не можуть працювати», «тому що нема картки у водія», «вже в Україні близько 100 тисяч транспортних засобів, то єсть мінімум 100 тисяч водіїв повинні мати цю картку» не порушують особисті немайнові права Позивача, оскільки взагалі не стосуються позивача, а компонування словосполучень та речень, не можуть підтверджувати юридичний склад порушення особистих немайнових прав .

Обґрунтовуючи свою позицію щодо неможливості отримати у позивача карток, суд першої інстанції посилався на лист Асоціації міжнародних автомобільних перевізників від 10.11.2015 року щодо відсутності скарг, при цьому не зазначивши нормативно-правовий акт, який визначає дану громадську організацію компетентним органом з прийняття скарг з питання видачі карток.

Таким чином, дана обставина встановлена судом першої інстанції необгрунтовано і не є належним доказом у справі.

Висновок суду першої інстанції про те, що цифрові тахографи є обовязковими лише для комерційних транспортних засобів, які, по-перше, здійснюють міжнародні перевезення, а, по-друге, були уперше введені в експлуатацію не раніше 16 червня 2010 року з огляду протирічить вимогам нормативно-правих актів України.

Щодо висновку про завищення у декілька разів кількості транспортних засобів з цифровими тахографами, то він спростовується даними Міністерства інфраструктури України.

За наведених обставин неправдивість тверджень апелянта у програмі не підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_3 Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Суд у своєму рішенні встановив, що позивач «було і залишається підприємством, діяльність якого носить загальнодержавне стратегічне значення для забезпечення конкурентоспроможності, сталого збалансованого розвитку в сучасних умовах та ефективного функціонування транспортного сектору», а тому ДП «Державтотрансндіпроект» є публічною фігурою в розумінні Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_3 Європи про право на недоторканість приватного життя і відповідно межа допустимої критики щодо «Державтотрансндіпроект» як публічної фігури є значно ширшою.

Крім того, згідно тексту позовної заяви позивач є Органом з видання карток (єдиним в Україні), призначеним Компетентним органом, відповідальним в країні за ЄУТР (в Україні - Міністерство інфраструктури України, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 року №914) та схвалений Європейським Головним Органом сертифікації.

За п.1.2 Наказу Міністерства транспорту та звязку України №890 «Про виконання Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)» було покладено виконання функцій Робочого органу Компетентного органу на Державне підприємство «ДержавтотрансНДІпроект"

Як вбачається з листа Міністерства інфраструктури України №6661/25/10-16 від 05.07.2017 року Центром з видачі карток Компетентного органу є Позивач.

Отже, позивач є публічною фігурою в розумінні положень Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_3 Європи про право на недоторканість приватного життя та Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації.

Згідно зі ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та на інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Право юридичної особи на недоторканність її ділової репутації може бути порушено шляхом поширення про неї недостовірної інформації.

Суд необгрунтовано прийшов до висновку, що поширювана інформація завдає шкоду особистим немайновим благам, або перешкоджає ДП «Державтотрансндіпроект» повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, так як жодних доказів на підтвердження даних обставин не було надано позивачем суду. Крім того, позивач також заявляв, що в Програмі він не згадувався в негативному контексті (а.с.5).

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що у даній справі відсутній юридичний склад правопорушення, наявність якого могло бути бути підставою для задоволення позову, а саме факт поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, позивача, або завдає шкоди його особистим немайновим благам, або перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Крім того, як вірно зазначено у заяві Відповідача - 1 - ТОВ «Гравіс-Кіно» про приєднання до апеляційної скарги, насамперед у даній справі підлягає доказуванню сам факт поширення у телеефірі недостовірної інформації щодо позивача, тобто, в процесі розгляду справи має розглядатися (на предмет її достовірності та поширення) лише та інформація, яка міститься у сюжеті, що транслювався в ефірі Відповідача 1.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

За ч.4 ст.48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», телерадіоорганізація зобовязана зберігати усі телепередачі, що транслювались у її ефірі, протягом 14 днів з моменту їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту.

Позивач у встановлений законом строк зі скаргою на зміст сюжету до Відповідача 1 не звертався, а тому Відповідач 1 не був зобовязаний зберігати ефірний відеозапис.

Так як на момент звернення позивача до суду термін зберігання телепередачі від 14 та 15.02.2015 року сплинув, то Відповідач 1 не може ані підтвердити ані спростувати факт сповіщення спірного сюжету у телепередачі «Люстратор 7.62» зі змістом, викладеним саме у вигляді, наведеному Позивачем.

Позивач стверджує, що недостовірна інформація щодо нього розповсюджена у ефірі Відповідача і просить спростувати її саме у ефірі. В той же час на підтвердження факту розповсюдження спірної інформації у телеефірі Позивач посилається на відеосюжет, розміщений у мережі Інтернет на сайті www.2plus2.ua.

Проте, Відповідач не здійснює сповіщення на зазначеному інтернет-ресурсі, а посилання на сюжет у мережі Інтернет не може служити доказом розповсюдження інформації у телевізійному ефірі Відповідача, оскільки Позивач на підтвердження факту сповіщення сюжету в ефірі має навести докази розповсюдження сюжету саме в ефірі Відповідача.

Згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а саме в Ухвалі від 27.04.2016 року у справі №758/5101/14 зазначено, що матеріали справи мають містити докази про те, яка інформація, коли і якого змісту була поширена в ефірі телеканалу.

Щодо змісту сюжету, запис якого наданий до суду позивачем, то відповідно до ст.277 ЦК України право на захист честі та гідності виникає у особи, права якої порушені в звязку із розповсюдженням недостовірної інформації щодо неї.

Як вбачається з матеріалів справи. журналісти Відповідача 1 не повідомляли від свого імені (або від імені Відповідача 1) ніякої інформації, яку позивач просить визнати недостовірною, а вони лише виклали пряму мову Відповідача 2 та проаналізували інформацію, отриману від нього, як колишнього керівника державної установи.

Також відповідач 1 не повідомляв і не поширював конкретних фактів та відомостей з діяльності позивача, а він лише виклав ситуацію та проаналізував її, компонуючи відеосюжет таким чином, щоб телеглядачі мали змогу зробити самостійні висновки щодо конкретних подій, а також допустив певні припущення, що узгоджується з правом повідомляти телеглядачів про події та трактувати їх на свій розсуд.

Оціночні судження відображають власні висновки особи, яка їх висловлює, навіть її переконання, тому вони можуть бути як критичними, так і схвальними. тобто, людина вправі зі своєї точки зору саме оцінювати дії інших осіб. Чи буде така оцінка позитивною або негативною - залежить від багатьох факторів, в тому числі від конкретного змісту дій, які оцінюються, від моральних цінностей суспільства та особи, яка здійснює таку оцінку.

Повідомлення негативних відомостей про будь-яку особу (в тому числі юридичну) не є само по собі повідомленням недостовірної інформації щодо неї, і це цілком логічно, оскільки негативні відомості та негативні відгуки щодо діяльності за своє суттю є критикою цієї діяльності.

Слід зважити на те, що ніякої конкретної інформації щодо діяльності саме позивача у сюжеті не повідомлялось.

Відомості, які позивач просить визнати недостовірними, жодним чином його не стосуються. У висловах, наведених у позовній заяві, позивач не згадується.

Таким чином, інформація, яку суд визнав такою, що порочить честь та гідність озивача, не має до останнього жодного відношення, оскільки сюжет присвячений проблемі карток для цифрових тахографів, а не діяльності позивача, а вислови з інтервю Відповідача 2 стосуються саме вартості та порядку виготовлення карток і не містять у собі інформації щодо діяльності позивача.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, обставини, які суд вважав встановленими, не доведені, а при прийнятті рішення судом порушені норми матеріального і процесуального права, що відповідно до п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення у справі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності скасування рішення і ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Гравіс-Кіно» про приєднання до апеляційної скарги задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І. Олійник

Судді: Р.В. Березовенко

ОСОБА_4