Провадження № 2/234/492/17
04 січня 2017 року місто Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області в складі судді Ткачової С.М., за участю секретаря Харькової Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Уповноваженої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Віейбі Банк» ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором,-
Просить в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_3» за Кредитним договором № 246И/08 від 22 липня 2008, яка становить 315 286, 73 грн. звернути стягнення на майно, а саме двокімнатна квартира зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим майном, загальною площею 58,10 кв. м., житловою площею 33,70 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути судовий збір у розмірі 1378,00 грн.
У судове засідання представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 не зявився, але надав суду заяву, в якій підтримав заявлені вимоги та доводи на яких вони ґрунтуються, просив розглядати справу без його участі та задовольнити позов.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, оскільки його місцезнаходження зазначене м. Донецьк, до якого пересилання пошти не здійснюється, відповідно до листа державного підприємства «Укрпошта» від 27 листопада 2014 року, воно зупиняє приймання і доставку поштових відправлень на територіях Донецької та Луганської областей, які не контролюються українською владою, інших засобів звязку немає. За таких обставин судом на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України прийнято рішення про заочний розгляд справи.
Повно та всебічно проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 « Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВіЕйБі Банк» та призначено у повноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_1. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 № 213 продовжений строк здійснення процедури ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_3» та повноваження ліквідатора ПАТ ОСОБА_6», провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу впровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_1 строком на два роки до 19.03.2018 включно. (а.с.8-9).
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором банк та ОСОБА_2 уклали Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4 за реєстровим №2920. ( а.с.27-37).
Згідно договору іпотеки відповідач ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, яке належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, а саме: двокімнатну квартиру зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим майном, загальною площею 58,10 кв. м., житловою площею 33,70 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.39-40).
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, ОСОБА_2 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, в звязку з чим за ним, станом на 26.09.2016 виникла заборгованість в розмірі 315 286 (триста п'ятнадцять тисяч двісті вісімдесят шість) грн. 73 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 7 703 євро 71 євроцентів, що в перерахунку на національну грошову одиницю України становить 224 531 грн. 47 коп.; заборгованість за відсотками - 2 805 євро 21 євроцентів, що в перерахунку на національну грошову одиницю України становить 81 760 грн. 34 коп. В перерахунку на національну грошову одиницю України (курс НБУ 29,145888 за один євро станом на 26.09.2016) заборгованість за тілом та відсотками по кредиту становить 306 291 грн. 81 коп. (відповідно до розрахунку заборгованості), по комісії за РО - 1 857 грн. 44 коп.; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту, сплату процентів за користування - 7137 грн. 48 коп., дані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за кредитним договором № 246 И/08 (а.с.10-11).
В судовому засіданні встановлено, що 21 серпня 2015 року Дзержинським міським судом Донецької області ухвалено рішення по цивільній справі №2/225/1373/2015 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» заборгованість за кредитним договором №246И/08 від 22 липня 2008 у розмірі 215 211 грн. 05 коп. (а.с.45-46).
Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Відповідно до вимог ст.ст.525,526,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).
Як зазначено в ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Згідно до ч.ч.1,2 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.
Якщо вимога за основним зобовязанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобовязання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобовязання.
Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.
Як розяснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.9 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК, ст.ст.3,4 ЦПК).
Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Згідно з розясненням пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.41 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.
Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» та розяснення, надані у п.42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, в резолютивній частині рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Суд звертає увагу на те, що 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Спірне нерухоме житлове майно, на яке просить звернути стягнення банк, підпадає під дію цього закону.
Так, поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає значенню цього слова, поданому в тлумачному словнику української мови.
Таким чином, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання.
Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).
Крім того, згідно з п.4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.
Враховуючи те, що на час ухвалення рішення продовжує дію Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд вважає, що виконання рішення в порядку ст.217 ЦПК України необхідно відстрочити на період дії мораторію, встановленого зазначеним Законом.
Таким чином, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог Уповноваженої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Віейбі Банк» ОСОБА_1
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з цим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1378, 00 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 525,526,536, 615,1054 ЦК України, Закон України «Про іпотеку», Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд, -
Позовні вимоги Уповноваженої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Віейбі Банк» ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
В порядку ст.217 ЦПК України відстрочити виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, паспорт України: серія ВА №349927, виданий Пролетарським РВ УМВС України в Донецькій області 05 вересня 1996 р., зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, За, кв.33) на користь ПАТ «ВіЕйБіБанк» витрати на сплату судового збору в розмірі 1378,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів від дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та надруковано в єдиному примірнику.

Суддя