Номер провадження: 22-ц/785/4589/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат», Управління капітального будівництва Одеської міської ради, ОСОБА_5 про визнання недійсними договору про співпрацю по інвестуванню будівництва, протоколу розподілення загальної площі квартир, акту прийомки-передачі, визнання права приватної власності на квартиру, виселення з квартири та вселення у квартиру, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2015 року,

встановила:

У жовтні 2012 р. ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до дочірнього підприємства «Жилбуд» відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат», відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат», третя особа Управління капітального будівництва Одеської міської ради, в якому просив: 1) визнати дійсним договір від 02.02.2005 р. про співпрацю по інвестуванню будівництва житлових будинків за адресою: м. Одеса, МКР ІІІ-4-1, селище Котовського, будівельний № 19, укладений між ОСОБА_7 - директором дочірнього підприємства «Жилбуд» (далі ДП «Жилбуд») відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат» (далі ВАТ «ОДБК»), з одного боку, і ОСОБА_4, з іншого боку; 2) визнати за ОСОБА_4 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що 02.02.2005 р. між ним та ДП «Жилбуд», в особі директора ОСОБА_7, був укладений договір про співпрацю з інвестування будівництва житлових будинків (далі Договір інвестування), відповідно до якого він зобовязався провести інвестування будівництва двокімнатної квартири № 36, площею 69,48 кв. м., у будинку № 97 по вул. Марсельська в м. Одесі, будівельний № 19, МКР ІІІ-4-1, селище Котовського (далі Квартира). Відповідач зобовязався виконати будівельно-монтажі роботи в житловому будинку за адресою м. Одеса, вул. Марсельська, 19 та передати йому у власність квартиру після введення житлового будинку в експлуатацію.

Договірні зобовязання з інвестування будівництва квартири він виконав, сплативши гроші в сумі 257 166 грн.. Житловий будинок побудовано у 2007 р., але квартира у власність не передана. Він звернувся до КП «ОМБТІ та РОН» за видачею Свідоцтва про право власності на квартиру, в чому йому було відмовлено, оскільки відсутні рішення Одеської міської ради про введення житлового будинку в експлуатацію та ОСОБА_2 прийому-передачі спірної квартири.

Розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 18.01.2012 р. «Про встановлення нумерації завершеному будівництвом десятиповерховому пятисекційному житловому будинку № 19 (буд.) в мікрорайоні ІІІ-4-1 житлового району ім. Котовського (Дніпропетровська дорога, 97)» завершеному будівництвом житловому будинку було надано нумерацію м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, будинок 97. Відповідно до Сертифікату серія ОД № 0 від 21.12.2011 р. Інспекції ДАБК в Одеській області засвідчено відповідність закінченого будівництвом вищевказаного житлового будинку державним будівельним нормам.

Від представника ВАТ «ОДБК» йому стало відомо, що квартиру у нього відбирають, інвестиційний договір анулюють, квартира виставлена на продаж.

Вищевказані неправомірні дії відповідачів завдають йому значного матеріального збитку, оскільки протягом чотирьох років він вимушений орендувати житло, так як іншого житла у нього не має.

У лютому 2015 р. ОСОБА_4 уточнив позовні вимоги, предявивши вимоги до відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат», Управління капітального будівництва Одеської міської ради, ОСОБА_5. Просив: 1) визнати недійсним договір від 16.03.2005 р. про співпрацю по інвестуванню будівництва житлових будинків за адресою: м. Одеса, МКР ІІІ-4-1, селище Котовського, будівельний № 19, укладений між ОСОБА_8, головою правління відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат», з одного боку, і ОСОБА_5, з іншого боку; 2) визнати недійсним протокол розподілення загальної житлової площі квартир за 2010 рік, що був укладений між Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради та відкритим акціонерним товариством «Одеський домобудівельний комбінат», в частині розподілення квартири № 36 Управлінню капітального будівництва Одеської міської ради; 3) визнати недійсним ОСОБА_2 прийомки-передачі, укладений між відкритим акціонерним товариством «Одеський домобудівельний комбінат», з одного боку, та Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради, з іншого боку; 4) визнати за ОСОБА_4 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1; 5) виселити ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1; 6) вселити ОСОБА_4 у квартиру № 36 у будинку № 97 по вул. Дніпропетровська дорога в м. Одесі.

Разом з тим, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 в заяві про уточнення позову не вказав: 1) підстави визнання недійсним укладеного між ОСОБА_8, головою правління ВАТ «ОДБК», і ОСОБА_5 договору від 16.03.2005 р. про співпрацю по інвестуванню будівництва житлових будинків; 2) підстави визнання недійсним протоколу розподілення загальної житлової площі квартир за 2010 рік, укладеного між Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради та ВАТ «ОДБК», в частині розподілення квартири № 36 Управлінню капітального будівництва Одеської міської ради; 3) підстави визнання недійсним ОСОБА_2 прийомки-передачі, укладеного між ВАТ «ОДБК» та Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради.

Згідно вступної та резолютивної частин рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06.04.2015 р. позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір від 16.03.2005 р. про співпрацю по інвестуванню будівництва житлових будинків за адресою: м. Одеса, мкр 1, селище Котовського, будівельний № 19 (квартиру № 36 в будинку № 97 по Дніпропетровській дорозі в м. Одесі), укладений між ОСОБА_8, головою правління відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат» та ОСОБА_9.

Визнано недійсним протокол розподілення загальної житлової площі квартир за 2010 рік, укладений між Управлінням капітального будівництва та відкритим акціонерним товариством «Одеський домобудівельний комбінат», в частині розподілення квартири № 36к у будинку № 97 по вул. Дніпропетровській дорозі в м. Одесі Управлінню капітального будівництва Одеської міської ради.

Визнано недійсним ОСОБА_2 прийомки-передачі між відкритим акціонерним товариством «Одеський домобудівельний комбінат» та Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради, з іншого боку.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1.

Разом з тим, згідно з повним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06.04.2015 р. позов ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі.

Визнано недійсним договір про співпрацю по інвестуванню будівництва житлових будинків від 16.03.2005 р., укладений між ОСОБА_8, головою правління відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат», з одного боку, і ОСОБА_9, з іншого боку.

Витребувано у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1.

Передано ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_6, як особа, яка не брала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права та обовязки, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції з грубими порушеннями норм матеріального та процесуального права.

Представник апелента у судовому засіданні підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Інші особи, які беруть участь у справі, письмових заперечень/пояснень на апеляційну скаргу не надали. У судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

До апеляційного суду надійшла електронною поштою не підписана заява начебто ОСОБА_10, представника ОСОБА_4, про відкладення розгляду справи у звязку з тим, що він знаходиться на лікарняному. Належних та допустимих доказів на підтвердження знаходження на лікарняному суду не надано. Приймаючи до уваги строки розгляду справи, баланс інтересів учасників процесу в розгляді справи, враховуючи відсутність підпису на заяві та доказів на підтвердження викладених у заяві обставин, колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 305 ЦПК України ухвалила розглядати справу за відсутності ОСОБА_4.

Від інших осіб, які беруть участь у справі, жодних заяв та клопотань не надійшло.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка в судове засідання сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів розглядає справу в межах уточнених позовних вимог ОСОБА_4 від 18.02.2015 р. (Т. 1, а. с. 248) та рішення суду, яке викладено у вступній та резолютивній частинах рішення від 06.04.2015 р. (Т. 1, а. с. 261).

Щодо повного рішення суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне. У звязку з розбіжностями між вступною і резолютивною частинами рішення та повним рішенням апеляційним судом 20.07.2017 р. (Т. 2, а. с. 43 46) було постановлено ухвалу про направлення справи до суду першої інстанції для усунення виявлених розбіжностей.

В ухвалі суду першої інстанції від 17.08.2017 р. вказано, що у судовому засіданні проголошено було рішення згідно уточненого позову, задовольнивши усі шість позовних вимог. Суд першої інстанції не може встановити, яким чином у повному тексті рішення суду зявилась відповідачка ОСОБА_6, а також за яких підстав були задоволені позовні вимоги про витребування у ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_2 та передання ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_2 (Т. 2, а. с. 51 53).

За вказаних обставин колегія суддів не приймає до уваги зміст вступної та резолютивної частин повного рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Зазначеним вимогам законодавства рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог (Т. 1, а. с. 261 269).

Колегія суддів вважає, що вищевказаних висновків суд дійшов при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 15, 16 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 27, 31, 33, 60, 61, 179 ЦПК України) права.

Встановлено, що на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, ОСОБА_4 не надав суду жодного доказу.

Матеріали справи містять тільки рішення господарських судів різної ланки стосовно питання про припинення юридичної особи ДП «Жилббуд» (Т, 1, а. с. 28 29), визнання недійсним договору поставки паль від 28.03.2005 р., укладеного між ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» та ДП «Жилбуд» (Т. 1, а. с. 28 29, 207 208, 236 - 239), документи щодо здійснення ДП «Жилбуд» господарської діяльності із будівництва житлового будинку, статут та структуру персоналу ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» (а. с. Т. 1, а. с. 34 41, 57 177, 202 204).

Матеріали справи не містять ні договорів по інвестуванню будівництва житлових будинків між ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» та ОСОБА_4, між ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» та ОСОБА_5, ні протоколу розподілення загальної житлової площі квартир за 2010 рік, укладеного між Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради та ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат», ні ОСОБА_2 прийомки-передачі, укладеного між ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» та Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради.

Таким чином, встановити правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачами, неможливо.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до правил, встановлених ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вищевказаних положень діючого законодавства та ст. ст. 27, 31 ЦПК України тільки позивач визначає відповідача, підстави та предмет позову.

За клопотанням позивача суд першої інстанції може замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК України).

ОСОБА_4, скориставшись наданими йому правами, предявив позов в уточненій редакції до ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат», Управління капітального будівництва Одеської міської ради та ОСОБА_5 (Т. 1, а. с. 248).

Разом з тим, відповідно до наданих ОСОБА_6 договору купівлі-продажу від 16.07.2012 р. (15 15 зворотня сторона) остання придбала у ОСОБА_11 спірну квартиру АДРЕСА_1. Згідно договору дарування від 11.10.2016 р. ОСОБА_6 подарувала спірну квартиру ОСОБА_12 (Т. 1, а. с. 16 16 зворотня сторона). Право власності ОСОБА_6 на спірну квартиру було зареєстровано у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно - 03.08.2012 р., а ОСОБА_12 11.10.2016 р. (Т. 1, а. с. 17 17 зворотня сторона). Таким чином, на час ухвалення судом першої інстанції оскарженого рішення власником квартири була ОСОБА_6, яка не була залучена до участі у справі.

Ухваливши рішення про визнання за ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру, вселення останнього у спірну квартиру, суд першої інстанції вирішив питання про права та обовязки ОСОБА_6, не залучивши її до участі справі.

Суд першої інстанції не усунув вказані недоліки з використанням положень ст. ст. 33, 119, 120, 122 ЦПК України. Апеляційний суд, виходячи з його повноважень, позбавлений цієї можливості (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

З врахуванням вищезазначеного у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат», Управління капітального будівництва Одеської міської ради, ОСОБА_5 про визнання недійсними договору про співпрацю по інвестуванню будівництва, протоколу розподілення загальної площі квартир, акту прийомки-передачі, визнання права приватної власності на квартиру, виселення з квартири та вселення у квартиру, необхідно відмовити з вищевказаних підстав.

Вищезазначене не позбавляє можливості позивача звернутися до суду з відповідним позовом, визначившись з належним відповідачем.

Доводи апелянта про не залучення її до участі у справі, в той час як вирішено питання про її права та обовязки є обґрунтованими.

Доводи апелянта про відсутність договору між відповідачем та позивачем, відсутність доказів сплати ОСОБА_4 грошей, відсутність розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про нумерацію житлового будинку, відсутність Сертифікату Інспекції ДАБК в Одеській області, колегія судів не приймає до уваги і не надає їм оцінку, оскільки у позові необхідно відмовити саме за субєктним складом.

Таким чином апеляційна скарга ОСОБА_6 є обґрунтованою тільки в частині скасування рішення суду за субєктним складом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки вищевказані порушення суду першої інстанції призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 до ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат», Управління капітального будівництва Одеської міської ради, ОСОБА_5 про визнання недійсними договору про співпрацю по інвестуванню будівництва, протоколу розподілення загальної площі квартир, акту прийомки-передачі, визнання права приватної власності на квартиру, виселення з квартири та вселення у квартиру.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2015 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат», Управління капітального будівництва Одеської міської ради, ОСОБА_5 про визнання недійсними договору про співпрацю по інвестуванню будівництва, протоколу розподілення загальної площі квартир, акту прийомки-передачі, визнання права приватної власності на квартиру, виселення з квартири та вселення у квартиру відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3