Справа № 177/402/16-ц
Провадження № 2/177/61/17
РІШЕННЯ

(ЗАОЧНЕ)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Коваль Н.В.

за участі:

секретаря судового засідання Зборівської І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача за довіреністю звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості до ОСОБА_1, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 120/06-ІК/039 від 31.10.2006 в сумі 4706,57 доларів США, що еквівалентно 114760 грн. 06 коп. по курсу НБУ станом на 18.01.2016 та судові витрати по справі в сумі 1721 грн. 40 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 31.10.2006 між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого з 28.04.2010 є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 120/06-ІК/039, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кошти в розмірі 8000 доларів США для поточних потреб зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 30.10.2013.

25.06.2009 укладено додаткову угоду до кредитного договору № 120/06-ІК/039 від 31.10.2006, якою внесені зміни до умов кредитування, а саме змінено відсоткову ставку за користування кредитом та встановлено з 20.10.2008 на рівні 15,00% річних.

31.10.2006 в забезпечення виконання обовязків по поверненню кредиту, сплати нарахованих відсотків, між кредитором та іпотекодавцями (ОСОБА_2, ОСОБА_1) укладено іпотечний договір № 120/06-ІЗ/039, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького МНО Дніпропетровської області ОСОБА_3, за реєстровим № 429, згідно якого в іпотеку Банку надано 1-но кімнатну квартиру, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Панаса Мирного, 27/68, яка належить іпотекодавцям на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва на право власності на житло № 4586 від 25.05.1993 виданого Управлінням житлово-комунального господарства Криворізького міськвиконкому

Зобовязання за кредитним договором позичальник не виконав, заборгованість за кредитним договором складає 4706,57 доларів США, що еквівалентно 114760 грн. 06 коп. по курсу НБУ станом на 18.01.2016, з якої 4602,22 доларів США, що еквівалентно 112215, 75 грн., заборгованість за кредитом; 104,35 доларів США, що еквівалентно 2544,31 грн., заборгованість за відсотками.

21.07.2010 позичальник ОСОБА_2 помер, про що 06.12.2010 стало відомо позивачу.

27.12.2010за вих. № 24/15.11.4-1798 (а.с. 11) позивачем направлена заява про вимоги кредитора до Пятої Криворізької державної нотаріальної контори.

27.12.2010 за вих. № 24/15.11.4-1798 (а.с. 11) позивачем відповідно до ст. 1282 ЦК України направлено лист-вимогу про стягнення заборгованості до ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Згідно відповіді Пятої Криворізької державної нотаріальної контори спадщину померлого 21.07.2010 ОСОБА_2 прийняв його син ОСОБА_1, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 12).

Крім того, позивач звертався до Пятої Криворізької державної нотаріальної контори з відповідними заявами 08.02.2011 (а.с. 12), 04.03.2011 (а.с. 13), 14.06.2011 (а.с. 14).

За приписами ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

14.06.2011 позивачем відповідно до ст. 1282 ЦК України направлено лист-вимогу,згідно якого позивач пред'явив свої вимоги, але ніякий дій не ОСОБА_1 не виконано (а.с. 15).

У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду клопотання, згідно з якого просив цивільну справу розглядати без присутності представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів, позов підтримує не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, 31.10.2006 між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 120/06-ІК/039, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кошти в розмірі 8000 доларів США для поточних потреб зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 30.10.2013. 25.06.2009 укладено додаткову угоду до кредитного договору № 120/06-ІК/039 від 31.10.2006, якою внесені зміни до умов кредитування, а саме змінено відсоткову ставку за користування кредитом та встановлено з 20.10.2008 на рівні 15,00% річних.

Відповідно до п.3.3.9 умов кредитного договору позичальник зобовязаний своєчасно та в повному обсязі погашати Кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання.

Зобовязання передбачені кредитним договором ОСОБА_2 не виконав. Станом на 18.01.2016 заборгованість за кредитним договором склала 4706,57 доларів США, що еквівалентно 114760 грн. 06 коп. по курсу НБУ станом на 18.01.2016, з якої 4602,22 доларів США, що еквівалентно 112215, 75 грн., заборгованість за кредитом; 104,35 доларів США, що еквівалентно 2544,31 грн., заборгованість за відсотками.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК).

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з нормою ст.526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

21.07.2010 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 10). Спадкоємцем за законом та заповітом після його смерті є його мати ОСОБА_5 (а.с. 45,97), яка 14.01.2011 подала заяву до Пятої Криворізької державної нотаріальної контори про відмову від прийнятті спадщини (а.с. 42, 96), спадкоємцями за законом після його смерті є його сини ОСОБА_6, який 14.01.2011 подав заяву до Пятої Криворізької державної нотаріальної контори про відмову від прийнятті спадщини (а.с. 43, 95) та ОСОБА_1, який 14.01.2011 подав заяву до Пятої Криворізької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_2 (а.с. 44, 94).

16.06.2017 до суду надійшов лист завідувача Пятої Криворізької державної нотаріальної контори, в якому зазначено, що 10.01.2011 заведено спадкову № 2/2011, щодо майна померлого 21.07.2010 ОСОБА_2, єдиним спадкоємцем померлого є його син ОСОБА_2, свідоцтво про право на спадщину ще не видавалось.

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений Главою 87 ЦК України.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини ( частина 5 статті 1268 ЦК України).

Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обовязком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Разом з тим необхідно звернути увагу на те, що оскільки зі смертю боржника зобовязання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми

Що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 08 квітня 2015 року Верховного Суду України у справі № 6-33цс15.

Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України позивач, публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, заявив вимоги до спадкоємців.

Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право, а не є строком позовної давності.

Матеріали справи не містять, сторонами суду не надано доказів пропуску позивачем строків предявлення вимоги до спадкоємців.

Відповідач не надав суду доказів виконання обовязку, передбаченого ч.1 ст.1281 ЦК України, спадкоємця повідомлення кредитора спадкодавця про відкриття спадщини у разі обізнаності наявності боргів у спадкодавця.

Згідно висновку експерта з питань судової оціночно-будівельної експертизи № 23-17 ринкова вартість квартири, що знаходиться за адресою: вул. Панаса Мирного, 27/86, м. Кривий Ріг визначена на дату оцінки 07.07.2017 порівняльним підходом становить 133507,00 грн. (а.с. 103-122).

Таким чином, вартість майна, одержаного у спадщину ОСОБА_1 від умерлого 21.07.2010 батька ОСОБА_2 складає 66753,50 грн.

Беручи до уваги обставини справи та норми чинного законодавства, зважаючи, що звернення кредитора із вимогою до спадкоємця відбулось із дотриманням строків, встановлених ст.1281 ЦК України, нарахування заборгованості зі сплати кредиту, враховуючи нарахування відсотків, здійснено за життя позичальника, суд приходить до висновку про законність та часткову обґрунтованість позовних вимог.

У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені і документально підтвердженні судові витрати.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 208-209, 212-218 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 120/06-ІК/039 від 31.10.2006 у розмірі 66753 (шістдесят шість тисяч сімсот пятдесят три) гривні 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судові витрати у розмірі 1721 (одна тисяча сімсот двадцять одну) гривню 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути ним подана протягом десяти днів з дня проголошення заочного рішення.

Суддя: