Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2017 року місто Київ

Подільськийрайонний суд містаКиєваускладі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М. ,

при секретарі Калашніковій Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Подільський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в м. Києві (надалі Подільський РВ ВДРАЦС у м.Києві) про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України , -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, - факт народження дитини в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану. Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у її дочки. ОСОБА_2 народився син в м.Донецьку, батьками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Заявник, зазначає, що її дочка ОСОБА_2 перебуває з ОСОБА_3 зареєстрованому шлюбі з 03.11.2007 р., обоє є громадянами України, ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою. Заявник, як родич особи, факт народження якої, на тимчасово окупованій території України, необхідно встановити,звернувся до органів ВДРАЦС з метою проведення державної реєстрації народження дитини. Заявнику було відмовлено в проведенні такої реєстрації, оскільки документи про народження дитини видані незаконно утвореними органами, а тому взагалі не можуть бути прийняті до розгляду державними органами РАЦС для реєстрації факту народження дитини і отримання свідоцтва про народження, що видається органами ДРАЦС. Просить встановити факт народження онука - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Встановлення факту народження необхідно для реєстрації дитини органами реєстрації актівцивільного стану Держави Україна.

В судовому засіданні заявник підтримав заяву в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладенимв заяві обставинам, пояснивши, що з м.Донецька в зв'язку з проведенням АТО вони з дочкою виїхали в серпні 2014 р., проживали в м.Києві (Подільський район), дочка повернулася до м.Донецьк, оскільки за їхнім місцем проживання, відсутні умови для належного існування дітей та сім*ї в цілому. Дитину народила вже в м.Донецьк.

Представник заінтересованої особи - Подільський РВ ВДРАЦС у м.Києві в судовезасідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомлено.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків.

Відповідно до ст.257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено документами, що заявник у справі ОСОБА_1 є матір*ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 24.08.1985 р. виданого Калінінським відділом РАЦС м.Донецька, актовий запис №1174).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець м.Донецьк Донецької області, громадянин України, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка м. Донецьк Донецької області, громадянка України, місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3, зареєстрованим місцем перебування є: АДРЕСА_1, перебувають в шлюбі, зареєстрованому 03 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовим записом № 178.

Як вбачається з наданих документів, ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Донецьк, у ОСОБА_3 та ОСОБА_2, народився хлопчик - ОСОБА_4. Реєстрація народження дитини оформлена свідоцтвом про народження № НОМЕР_1, виданим 03.10.2017 р. Калінінським відділом записів актів цивільного стану м. Донецька за невстановленим Державою Україна зразком.

Заявник, який є громадянином України, згідно довідки № від 02.12.2014 р. про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (Подільський район п.Києва).

Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 р. визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасовоокупованійтериторіїУкраїни» будь-якіоргани, їхпосадові та службові особи на тимчасовоокупованійтериторії та їхдіяльністьвважаютьсянезаконними, якщоціорганиабо особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченимичастиною другою цієїстатті, є недійсним і не створюєправовихнаслідків.

Згідно зі ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їх ніх прав і свобод, передбаченихКонституцієюУкраїни, у тому числісоціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, післязалишення ними тимчасовоокупованоїтериторії.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актівцивільного стану факту народження.

Відповідно до ст. 144 ч. 2 Сімейного кодексу України у разі смерті батьків або неможливості для них з інших причин зареєструвати народження дитини реєстрація провадиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров'я, в якому народилася дитина або в якому на цей час вона перебуває.

Судом встановлено, що вищевказане свідоцтво про народження видано органом, який створений та діє у порядку не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків, що позбавляє подружжя ОСОБА_3, які є громадянами України, отримати відповідну соціальну допомогу при народженні дитини, а заявнику ОСОБА_1 - зареєструвати місце проживання свого онука та реалізувати інші права та обов'язки, пов'язані із народженням дитини.

Таким чином, відповідний орган державної реєстрації актів цивільного стану України не має можливості, без судового рішення, зареєструвати народження малолітньогоонука заявника у справі у відповідності до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року.

Відповідно до ст.7 ч.1 Закону України «Про громадянство України» новонароджена дитина ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є громадянином України як особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України

Відповідно до вимог ч. 4, 7 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження дитини, а в разі їх відсутності рішення суду.

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що заявник, як родич новонародженої дитини (бабуся), не має можливості надати до органів ДРАЦС документи, необхідні для проведення державної реєстрації народження дитини, зокрема медичне свідоцтво про народження за встановленою МОЗ України формою, а факт народження ОСОБА_2 дитини підтверджено в судовому засіданні, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованістьвимогзаявника.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстраціянародження дитини проводиться за заявою родичів, в разі якщо батьки з інших причин не можуть зареєструвати народження дитини.

Положеннями ст.ст.3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Питання ж про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Так, у практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidouv. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozerv. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defactoорганів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozerv. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті оцінки документів про народження дитини, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території, зразків, визначених законодавством України, можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

На підставі ст.122 СК України, якою визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя, походження дитини від подружжяв изначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

Перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4, виданого відділом РАЦС Пролетраського РУЮ у м.Донецьку 03.11.2007 р., факт народження дитини встановлено в судовому засіданні з наданням підтверджуючих документів.

Судом встановлено, що батьки визначились з ім'ям новонародженого сина - ОСОБА_4.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту народження дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у місті Донецьк (Україна), батьками якої є громадяни України ОСОБА_3,та ОСОБА_2.

Встановлення даного факту має юридичне значення, оскільки державним органам провести державну реєстрацію факту народження дитини, а заявнику - отримати свідоцтво про народження дитини - громадянинаУкраїни.

Відповідно до ст.257-1 ч.4 ЦПК України рішення підлягає негайномувиконанню.

На підставі викладеного, ст.ст.3 п.1, ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.7 ч.1 Закону України «Про громадянствоУкраїни», ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», керуючись ст.ст.11, 60, 212, 213, 214-215, 234 ч.2 п.5, 256 ч.1 п.7, 257-1, 259 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Подільський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в м. Києві про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України - задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт народження дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у місті Донецьку Донецької області Україна, у батьків: батько - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець м.Донецьк Донецької області, громадянин України, паспорт НОМЕР_2, виданий Будьоннівським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 26.07.2001 р., місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2, мати - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка м.Донецьк Донецької області, громадянка України, паспорт НОМЕР_5, виданий Калінінським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 11.09.2008 р., місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3, зареєстрованим місцем перебування якої є: АДРЕСА_1; які перебувають в шлюбі, зареєстрованому 03 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовим записом № 178.

Факт народження дитини встановити для проведення державної реєстрації народження дитини у відповідних органах ДРАЦС України.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Н. М. Ларіонова