Ухвала іменем україни 29 березня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Коротуна В.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми вкладу, процентів та пені, за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Кахраманова Рустама Нураятовича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 вересня 2015 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом та, з урахуванням його уточнень, просила стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») на свою користь 130 454, 66 дол. США, зокрема:

- заборгованість по тілу та відсотках за договором банківського вкладу №SAMDNWFD00 від 24 жовтня 2013 року на загальну суму

18 190,65 дол. США, з них 16 078,46 дол. США по тілу депозиту,

2 112,19 дол. США процентів;

- заборгованість по тілу та відсотках за договором банківського вкладу №SAMDNWFD6700 від 28 жовтня 2013 року на загальну суму

30 526,21 дол. США, з них 27 000 дол. США по тілу депозиту, 3 526,21 дол. США процентів;

- заборгованість по тілу та відсотках за договором банківського вкладу №SAMDNWFD300 від 21 листопада 2013 року на загальну суму

8 398,64 дол. США, з них 7 400 дол. США по тілу депозиту, 998,64 дол. США процентів;

- три проценти річних від простроченої суми в розмірі 2 256,34 дол. США;

- пеню у розмірі трьох відсотків за кожен день прострочення в сумі

71 082,82 дол. США.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що між нею та ПАТ «КБ «ПриватБанк» було укладено наступні договори банківського вкладу:

1) №SAMDNWFD00 від 24 жовтня 2013 року на вклад «Депозит Плюс», за умовами якого банк прийняв від неї в тимчасове користування суму 16 078,46 дол. США зі сплатою 07% річних на строк до 24 квітня

2014 року; 2) №SAMDNWFD6700 від 28 жовтня 2013 року на вклад «Депозит Плюс», за умовами якого банк прийняв від неї в тимчасове користування суму 27 000 дол. США зі сплатою 07% річних на строк до

28 квітня 2014 року; 3) №SAMDNWFD300 від 21 листопада

2013 року на вклад «Стандарт», за умовами якого банк прийняв від неї в тимчасове користування суму 7 400 дол. США зі сплатою 7,5% річних на строк до 21 травня 2014 року.

20 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до ПАТ «КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення суми банківських вкладів, однак зазначені вклади їй в повному обсязі повернуті не були.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 вересня

2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3

130 454,66 дол. США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Стягнуто з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3

58 803,69 дол. США, з яких:

- заборгованість по тілу та відсотках за договором банківського вкладу №SAMDNWFD500 від 24 жовтня 2013 року на загальну суму

18 190,65 дол. США, з яких: вклад - 16 078,46 дол. США, відсотки по

вкладу - 2 112,19 дол. США;

- заборгованість по тілу та відсотках за договором банківського вкладу №SAMDNWFD700 від 28 жовтня 2013 року на загальну суму

30 526,21 дол. США, з яких: вклад - 27 000 дол. США, відсотки по вкладу -

3 526,21 дол. США;

- заборгованість по тілу та відсотках за договором банківського вкладу №SAMDNWFD300 від 21 листопада 2013 року на загальну суму

8 398,64 дол. США, з яких: вклад - 7 400 дол. США, відсотки по вкладу - 998,64 дол. США;

- три проценти річних від простроченої суми в розмірі 39 588 грн

06 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» -

Кахраманов Р.Н., посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ «КБ «ПриватБанк» не виконало своїх зобов'язань за договорами банківського вкладу №SAMDNWFD00 від 24 жовтня 2013 року, №SAMDNWFD6700 від 28 жовтня 2013 року, №SAMDNWFD300 від 21 листопада 2013 року, строк виконання яких настав, а тому на підставі ст. ст. 527, 625, 629, 1060 ЦК України та

ч. 5 ст 10 Закону України «Про захист прав споживачів» вважав позовні вимоги ОСОБА_3 законними та обґрунтованими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції, що ПАТ «КБ «ПриватБанк» порушило свої зобов'язання за вказаними договорами банківського вкладу, однак вважав, що 03 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання підлягають стягненню в національній валюті, а також відсутні підстави для застосування ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживача», оскільки правовідносини між сторонами є грошовими та передбачена цивільно-правова відповідальність за невиконання грошового зобов'язання.

Однак повністю погодитись із висновками суду апеляційної інстанції не можна з огляду на таке.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 зазначала, що між нею та ПАТ «КБ «ПриватБанк» було укладено наступні договори банківського вкладу: 1) №SAMDNWFD00 від 24 жовтня

2013 року на вклад «Депозит Плюс» на суму 16 078,46 дол. США зі сплатою 07% річних та зі строком до 24 квітня 2014 року;

2) №SAMDNWFD6700 від 28 жовтня 2013 року на вклад «Депозит Плюс» на суму 27 000 дол. США зі сплатою 07% річних та зі строком до 28 квітня 2014 року; 3) №SAMDNWFD300 від

21 листопада 2013 року на вклад «Стандарт» на суму 7 400 дол. США зі сплатою 7,5% річних та зі строком до 21 травня 2014 року.

На підтвердження укладення зазначених договорів позивач надала суду ксерокопії зазначених договорів, а також виписку з банку про наявність відкритих рахунків у ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Відповідач зазначав, що він немає доступу до інформації щодо клієнтів, які укладали договори з філією «Кримське РУ ПАТ «КБ «ПриватБанк», а тому немає можливості підтвердити існування договірних правовідносин з ОСОБА_3

За правилами ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Договір банківського вкладу є нікчемним, якщо не додержано письмової форми. Така форма вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

З огляду на зазначене, суди у порядку, передбаченому процесуальним законодавством, повинні надати оцінку доводам і доказам сторін стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, та щодо розмірів вкладів, про необхідність дослідження документів про укладення договорів, про обов'язковість оцінки всіх доказів, перевірки та проведення розрахунків сум і наведення відповідних результатів у судовому рішенні.

Вказана правова позиція викладено у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1286цс16, яка згідно зі

ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

На зазначене не звернув уваги суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку, не встановив якими доказами підтверджується укладення між сторонами договорів банківського вкладу, оскільки наявні в матеріалах справи ксерокопії договорів банківського вкладу не звірені в установленому порядку, а ксерокопія квитанцій (а.с. 14) є неякісною, у з'язку зі чим відсутня можливість ознайомитись з її змістом, при цьому судом на порушення ч. 2 ст. 64 ЦПК України не було витребувано їх оригіналів.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, як за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно встановив фактичні обставини справи, а тому оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, з підстав передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Кахраманова Рустама Нураятовича задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович