Кегичівський районний суд Харківської області
Справа № 624/179/17
№ провадження 2/624/221/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
смт. Кегичівка 24 квітня 2017 року
Кегичівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Куст Н.М., за участю секретаря Проскурні Л.М., у відсутність сторін, у залі суду, розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку заочного провадження, справу за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» (далі СТОВ «Надія») про розірвання договору оренди землі та додаткової угоди, -
Сторони у судове засідання не зявились. Позивач надав заяву про підтримання позову, розгляд справи без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду, у судові засідання двічі поспіль не зявився, причини неявки не повідомив, заяв від нього не надходило.
Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи викладене, суд, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд, на підставі наявних у ній доказів.
Вказану вище земельну ділянку позивач успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_2, яка померла 18 червня 2016 року. Земельна ділянка належала спадкодавиці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ХР №059177 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №49 виданого Вовківською сільською радою 08 листопада 2002 року.
Про перехід права власності на орендовану земельну ділянку позивач письмово (заява від 22 лютого 2017 року) повідомляв відповідача, до такої заяви додавав копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №80950184 від 22 лютого 2017 року, посилаючись на п.11.4. договору оренди землі від 10 січня 2006 року, просив розірвати такий договір, а також просив не обробляти належну йому земельну ділянку з початком весняно-польових робіт в поточному році.
В усному порядку відповідачем було відмовлено у поверненні позивачеві, як новому власнику, земельної ділянки.
10 березня 2017 року, з метою досудового врегулювання спору, позивач повторно звернувся до відповідача з письмовою заявою, в якій просив в добровільному порядку, повернути йому земельну ділянку, що належала його матері ОСОБА_2 на підставі державного акту серія ІІІ-ХР №059177 виданого Вовківською сільською радою 08 листопада 2002 року, яка є обєктом договору оренди земельної ділянки б/н від 10 січня 2006 року, право приватної власності на яку перейшло до нього в порядку спадкування та зареєстровано за мною у відповідності до вимог чинного законодавства.
Враховуючи той факт, що скоро розпочнеться сезон весняно-польових робіт 2017 року, позивач просив СТОВ «Надія» не обробляти належну йому земельну ділянку, попереджав про те, що обробіток земельної ділянки СТОВ «Надія» у 2017 році, всупереч його, як нового власника такої земельної ділянки, волі, нанесе йому матеріальні збитки.
З вказаною вище заявою та доданими до неї примірниками Угоди про розірвання договору оренди від 10 січня 2006 року позивач звернувся особисто до директора СТОВ «Надія» ОСОБА_4, але таку угоду вона не підписала.
В день подання позивачем повторної заяви, а саме 10 березня 2017 року, з боку СТОВ «Надія» йому було вручено письмову відповідь за вих.№44 від 06 березня 2017 року надану відповідачем на першу заяву позивача від 22 лютого 2017 року.
У такій відповіді СТОВ «Надія» зазначило, що не бачить законних підстав для розірвання договору оренди землі та послалося на додаткову угоду до договору від 08 жовтня 2012 року, зареєстровану 09 листопада 2012 року у відділі Держкомзему у Кегичівському районі Харківської області, якою термін дії договору оренди продовжено до 2023 року.
При цьому відповідач послався на ст.32 ЗУ «Про оренду землі», відповідно до якої перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Відповідачем при посиланні на ст.32 ЗУ «Про оренду землі» не було звернуто уваги на ту частину вказаної статті, якою в законному порядку допускається передбачення договором оренди землі іншої умови.
Пунктом 11.4 договору оренди землі б/н від 10 січня 2006 року, укладеного між ОСОБА_2 (cпадкоємцем якої є позивач) та СТОВ «Надія» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи є підставою для зміни умов або розірвання договору.
Звертаючись до СТОВ «Надія» із письмовими заявами від 22 лютого 2017 року та 10 березня 2017 року щодо розірвання договору оренди землі від 10 січня 2006 року, позивач посилався в таких заявах на вказаний вище пункт договору оренди землі.
Відповідно до ч.1 ст.628 та ч.1 ст.629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Як вбачається з вищевказаного листа СТОВ «Надія», позивач вважає, що відповідач ігнорує вимоги закону та не виконує умови договору.
Крім того, відповідач порушує не тільки умови договору оренди землі б/н від 10 січня 2006 року, а й порушує його, як громадянина України, конституційні права.
У судовому засіданні досліджені: копії паспорту та ІПН позивача (а.с.6-8), копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 лютого 2017 року №80950184 (а.с.9); копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 (а.с.10); копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 лютого 2017 року (а.с.11); копія витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 22 лютого 2017 року (а.с.12); копія державного акту про право власності на землю від 01 листопада 2002 року (а.с.13); копія договору оренди землі від 10 січня 2006 року (а.с.14); копія заяви позивача СТОВ «Надія» про розірвання договору (а.с.15); копія відповіді СТОВ «Надія» на заяву позивача про розірвання договору (а.с.16); копія проекту угоди про розірвання договору оренди землі від 10 січня 2006 року (а.с.17); копія листа СТОВ «Надія» від 06 березня 2017 року №44 про відмову у розірванні договору (а.с.18); копія додаткової угоди до договору оренди землі від 08 листопада 2012 року (а.с.19); інші документи.
Дослідивши докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Спірні правовідносини регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (далі Закон) (в редакції, на момент їх виникнення), іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
За положеннями ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Відповідно до положень ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.
В ч.1 ст.14 Закону передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі.
Згідно з положеннями ч.2 ст.207 ЦК, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами.
За змістом ч.1 ст.210 ЦК України та ч.1 ст.20 Закону, договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до ст.18 Закону набирає чинності.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до ч.2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.
Відповідно до ч.3 ст. 31 Закону (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Частиною 4 статті 32 Закону передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Судом встановлено, що на даний час дія договору оренди землі, що його просить розірвати позивач, продовжена на підставі додаткової угоди до зазначеного договору від 08 листопада 2012 року, умовами якої передбачено внесення змін до пункту 2 розділу «Обєкт оренди», пункту 3 розділу «Строк дії договору», пункту 4 розділу «Орендна плата», пункту 6 розділу «Умови і строки передачі земельної ділянки в оренду», пункту 8 розділу «Інші права та обовязки сторін», та визначено, що інші умови договору, до яких не внесені зміни, зберігають чинність.
Зазначена угода, як невідємна частина спірного договору, є укладеною (сторони на момент її підписання досягли згоди щодо всіх умов договору, що продовжується) та чинною (зареєстрованою у встановленому законодавством порядку), таким чином, договір оренди, що його просить розірвати позивач, продовжив свою дію, з урахуванням змін, внесених зазначеною угодою.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як вбачається із матеріалів справи, а саме, пункту 11.4 спірного договору, сторони погодилися, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря, є підставою для зміни або розірвання договору.
Зазначена умова договору сторонами узгоджена та прийнята, протягом дії договору її змінено не було, тому саме вона вважається судом підставою для дострокового розірвання договору та додаткової угоди, яка є невідємною частиною цього договору.
Право власності позивача на земельну ділянку підтверджено свідоцтвом про право на спадщину та відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в звязку з чим, суд вважає позовні вимоги позивача належним чином доведеними та обґрунтованими.
Згідно з п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК України, при прийнятті рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст. 88 Кодексу, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Тому, витрати по сплаті судового збору у даній справі підлягають присудженню в сумі 1280 грн. з відповідача на користь позивача.
Підстав допустити негайне виконання цього рішення суд не вбачає
Керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд
Позов задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте Кегичівським районним судом Харківської області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивачем дане рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області, через Кегичівський районний суд, протягом десяти днів з дня отримання його копії.
При відсутності заяви про перегляд чи апеляційного оскарження, рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків на їх подання.
Суддя Н.М. Куст