Справа № 524/9024/16-ц
Провадження №2/524/573/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2017 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого судді Нестеренка С.Г., при секретарі Бельченко Н.Л., за участі позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

21 листопада 2016 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 коштів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку до досягнення дитиною відповідного віку.

Вказувала, що перебувала в шлюбі з відповідачем до 2011 року, відповідач матеріальної допомоги на дитину і сім'ю не надає.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 з позовом погодилися частково, відповідач не заперечував проти сплати аліментів в розмірі 1/5 частини його доходів, оскільки має постійне місце роботи та доходи за цим місцем роботи, але на його утриманні є малолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та третьої особи, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Судом достовірно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 березня 2003 року по 09 вересня 2011 року.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає та перебуває на утриманні матері позивача у справі.

Позивач ОСОБА_1 працює головним бухгалтером депо у Виробничому підрозділі «Локомотивне депо Кременчук» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», має стабільні доходи, які за своїми розмірами не є значними.

Відповідач ОСОБА_2 працює заступником начальника вагонного депо у Виробничому підрозділі «Локомотивне депо Кременчук» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», має стабільні доходи. Крім того, відповідач не є інвалідом, перебуває у зареєстрованому шлюбі з третьою особою ОСОБА_3, у якому мають малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який перебуває на утриманні батьків. Однак, матеріальної допомоги позивачеві на утримання дитини не надає.

Відповідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

- стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

- стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини,

батьків, дочки, сина;

- інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків,

передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст.183 згаданого Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Позивач має право на одержання від відповідача коштів на утримання дитини, а відповідач зобов'язаний надавати таку допомогу.

Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобовязання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоровя, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст. 9 Конституції України 1996 р., діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною.

Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що обовязок по утриманню дитини є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Причому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Достатність рівня забезпечення дитини оцінюється виходячи з участі в цьому обох батьків, частка яких є рівноцінною.

Так, відповідно до довідок Виробничого підрозділу «Локомотивне депо Кременчук» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» №№ 183, 638 від 29 грудня 2016 року та 28 грудня 2016 року відповідно вбачається, що середньомісячний дохід позивача ОСОБА_1 у період з червня 2016 року по листопад 2016 року, складає 9902,97 грн. (а.с.25), а відповідача ОСОБА_2 у період з червня 2016 року по листопад 2016 року, складає 9112,95 грн. (а.с.22), з урахуванням сплачених податків вбачається, що середня місячна заробітна плата позивача складає 8120,44 грн., а відповідача - 7472,62 грн. Отже, позивач має доходи, які є більшими від доходів відповідача.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» (станом на день подання позову), з 1 травня 2016 року на дитину віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум у розмірі - 1531 грн. Тому, для забезпечення гармонійного розвитку дитини кожному з батьків необхідно на її утримання надавати не менше 766 грн.

Позивач не надала суду належні і допустимі докази на підтвердження розміру аліментів, які вона просить стягнути з відповідача.

Відповідач не надав суду жодних належних і допустимих, безспірних і достовірних доказів про відсутність у нього можливості надавати позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини.

На підставі встановлених і наведених судом фактів, а також враховуючи матеріальне становище позивача, відповідача, які працюють, мають стабільні доходи, можливість надання належної і достатньої матеріальної допомоги відповідачем позивачеві на утримання дитини, згоду відповідача з позовом щодо сплати аліментів, недопущення погіршення матеріального становища позивача і малолітніх дітей, їх рівні права на одержання від батька матеріальної допомоги, та одночасно відповідача, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову.

При цьому, суд погоджується з розміром аліментів, запропонованого відповідачем, оскільки він є обґрунтованим.

Тому, суд, виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітньої дитини, рівності обовязку батьків щодо її утримання, відсутності домовленості сторін щодо розміру аліментів, а також враховуючи ту обставину, що відповідач працює і має регулярний дохід, обмежень за станом здоровя немає, має на утриманні малолітнього сина, приходить до висновку про необхідністьстягнення з відповідача на користь позивача кошти на утримання дитини малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/5 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 листопада 2016 року до досягнення дитиною повноліття, а також на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Крім того, суд враховує, що випадків, передбачених статтею 184 Сімейного Кодексу України щодо зменшення відсотку прожиткового мінімуму для дитини не встановлено.

Відповідно п. 7 ч.1 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини.

Керуючись ст. ст. 180, 182, 183 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 14, 57 - 59, 208, 209, 212 - 215, 218, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/5 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 листопада 2016 року до досягнення дитиною повноліття, а також на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Рішення в частині стягнення сум платежу за один місяць виконати негайно.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж десяти днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Повне рішення виготовлено 30 січня 2017 року.

Суддя: