АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
апеляційне провадження №22-ц/796/800/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Поливач Л.Д., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу, за апеляційними скаргами ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" (далі - ПАТ "ОТП Банк") звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 19 березня 2007 року між ним та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-009/070/2007, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 89550 доларів США, зі сплатою 13,99 % річних строком до 19 березня 2017 року. У забезпечення виконання зобов'язань 19 березня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до якого останній поручився за належне виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором. 19 липня 2013 року між банком та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір №1 до кредитного договору № ML-009/070/2007 від 19 березня 2007 року, яким сторони погодили внести відповідні зміни щодо порядку погашення кредиту.

Взяті на себе зобов'язання позичальник належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 16 вересня 2014 року виникла заборгованість. Посилаючись на викладене, ПАТ "ОТП Банк" просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 52054,47 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 16 вересня 2014 року 676092 грн. 30 коп. та пеню в сумі 468 грн. 91 коп.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 липня 2015 року позов ПАТ "ОТП Банк" задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ "ОТП Банк" заборгованість за кредитом в розмірі 48144,81 доларів США, заборгованість за відсотками в розмірі 3909, 66 доларів США, а всього 52054,47 доларів США, що в еквіваленті до гривні станом на 16 вересня 2014 року становить 676092 грн. 30 коп. та пеню в розмірі 468 грн. 91 коп. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і залишити позовну заяву без розгляду. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про стягнення заборгованості з поручителя, оскільки внаслідок укладення додаткового договору №1 від 19 липня 2013 року відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя за рахунок збільшення розміру щомісячного платежу та встановлення додаткової відповідальності за порушення кредитного зобов'язання. Оскільки поручитель не надавав згоди на збільшення обсягу відповідальності за кредитним договором, договір поруки є припиненим на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вказує на те, що, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, ПАТ "ОТП Банк" не надав належних доказів на підтвердження отримання кредитних коштів відповідачем, зокрема, первинних документів, які б підтверджували сам факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить підпису головного бухгалтера, а тому не може бути допустимим доказом у справі. Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем було заявлено клопотання про призначення судово-економічної експертизи, разом з тим, суд безпідставно відмовив у його задоволенні, стягнувши заборгованість за кредитним договором на підставі неналежних розрахунків.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційні скарги з наведених в них підстав.

Представник ПАТ "ОТП Банк" - ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважав, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 19 березня 2007 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-009/070/2007, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 89550 доларів США, зі сплатою 13,99 % річних строком до 19 березня 2017 року.

На підставі п. 1.4 кредитного договору позичальник зобов'язаний сплатити банку відповідну плату в порядку та на умовах, визначених нижче, а саме, у разі фіксованої процентної ставки, проценти за користування кредитом, які нараховуються щомісяця у день сплати процентів, але не пізніше дати платежу, на фактичну суму непогашених кредитних коштів за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та день повернення, які сплачуються позичальником відповідно до умов п. 1.5 кредитного договору.

На підставі п. 2 ч. 1 та п. 1.5 ч. 2 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником у розмірі 1041,81 доларів США не пізніше 19 числа кожного місяця шляхом внесення готівки у касу банку або безготівковим перерахунком на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором.

Згідно п. 4.1.1 за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасного виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочки.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 19 березня 2007 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", та ОСОБА_2 укладено договір поруки №SR-009/070/2007, за яким поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед кредитором за всіма зобов'язаннями ОСОБА_7 за кредитним договором від 19 березня 2007 року.

19 липня 2013 року між ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір № 1 до кредитного договору SR-009/070/2007 від 19 березня 2007 року, відповідно до умов якого сторони домовились, що на період з 19 липня 2013 року до 18 жовтня 2013 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 9,59%, а на період з 19 жовтня 2013 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором фіксована процентна ставка в розмірі 13,99%.

Згідно п. 2.1.3 додаткової угоди викладено графік платежів в новій редакції (Додаток №1 до цього додаткового договору).

Пунктом 2.1.5.1. Додаткового договору №1 сторони погодили, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором чи іншими укладеними з банком договорами. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань настає з дати отримання позичальником письмової вимоги та повинно бути проведено останнім протягом 60 календарних днів з дати отримання вимоги.

Через неналежне виконання ОСОБА_7 взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного й повного погашення кредиту, станом на 16 вересня 2014 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 48144,81 доларів США, заборгованість за відсотками в розмірі 3909,66 доларів США, а всього 52054 долари США 47 центів, що згідно курсу НБУ станом на 16 вересня 2014 року складає 676092 грн. 30 коп., а також пеня в розмірі 468 грн. 91 коп.

30 вересня 2014 року ПАТ "ОТП Банк" зверталося з письмовою вимогою до позичальника та поручителя щодо повернення заборгованості за кредитним договором №SR-009/070/2007 від 19 березня 2007 року, проте зазначені вимоги залишились без задоволення.

За положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Установивши, що ОСОБА_1 не виконує належним чином умови взятих на себе зобов'язань, суд дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на стягнення вказаних коштів з боржника й обгрунтовано задовольнив позовні вимоги банку.

Під час установлення зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 щодо відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження отримання позичальником грошових коштів за кредитним договором, а також відсутності в матеріалах справи первинних документів на підтвердження наявності заборгованості боржника, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" порядок ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в банках встановлюється Національним банком України відповідно до цього Закону та міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1,2 ст. 68 Закону України "Про банки та банківську діяльність" Національний банк встановлює обов'язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком

України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Відповідно до п. п. 1.10, 4.1 - 4.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України №254 від 18 червня 2003 року, операційна діяльність банку - це сукупність технологічних процесів, пов'язаних з документуванням інформації за операціями банку, проведенням їх реєстрації у відповідних регістрах, перевірянням, вивірянням та здійсненням контролю за операційними ризиками.

Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Первинний документ - документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. п. 5.1 - 5.5 Положення інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку, які ведуться на паперових носіях або в електронній формі.

Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них; аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; книги реєстрації відкритих рахунків; оборотно-сальдовий баланс; інші регістри відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку.

Так, зокрема, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня; їх форма затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов'язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

Згідно з п. п. 5.6, 5.8 Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам, уповноваженим власниками рахунків особам та державним органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

На підтвердження наявності зобов'язань - заборгованості у позичальника перед банком, останній надав суду виписку по рахунку № 5368 за період з 19 березня 2007 року по 25 березня 2016 року, де зазначено внутрішньобанківські операції по рахунку ОСОБА_1

З вказаної виписки вбачається, що 19 березня 2007 року на поточний рахунок позичальника були зараховані кредитні кошти у розмірі 89550 доларів США, які в подальшому були видані йому з поточного рахунку. На протязі 2007 по 2014 роки ОСОБА_1 вносились щомісячні платежі на виконання умов кредитного договору, останнє погашення відсотків по кредиту було здійснене позичальником 8 травня 2014 року.

Виписка з поточного рахунку, а також розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не спростовані скаржником під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині оскарження протокольної ухвали суду про відмову у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про призначення судово-економічної експертизи, слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 143 ЦПК України, експертиза у справі призначається для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо.

Так, з матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом ПАТ "ОТП Банк" було надано копії всіх договорів, що були укладені між сторонами, виписки з поточного рахунку позичальника, з яких вбачається рух коштів по рахунку, графіки платежів по кредиту та відсотках, а також детальний розрахунок заборгованості по кредиту, відсотках та пені.

Для перевірки розрахунків заборгованості у даній справі не потрібні якісь спеціальні знання, так як розмір щомісячних платежів визначений сторонами у затвердженому графіку, сплачені кошти відображені у виписках з поточного рахунку боржника, відповідач не навів жодного обґрунтування щодо неправильності здійснених позивачем розрахунків заборгованості, а тому відмова суду першої інстанції у призначенні по даній справі економічної експертизи є обґрунтованою.

Крім того, колегія суддів враховує, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником ОСОБА_1 було повторно заявлено клопотання, яке ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 травня 2016 року було задоволено та призначено у справі судово-економічну експертизу. Матеріали цивільної справи були направлені до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Разом з тим, 30 вересня 2016 року матеріали цивільної справи були повернуті до Апеляційного суду міста Києва без проведення експертизи, у зв'язку з несплатою ОСОБА_1 попередньої оплати за її проведення.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутні на розрахунку заборгованості за кредитним договором печатки та підписів уповноважених осіб банку, не відповідають дійсності, оскільки вказаний розрахунок завірений підписами економісту відділу централізованого кредитно-депозитного бек-офісу приватних клієнтів та споживчого кредитування ПАТ "ОТП Банк", заступником начальника вказаного відділу та печаткою банку.

З урахуванням викладеного, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 доводи є необґрунтованими, а тому вказана апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Ухвалюючи рішення про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 на користь банку, суд першої інстанції виходив з того, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, а тому вимоги позивача в цій частині також є обгрунтованими.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Аналіз змісту цієї норми дає підстави вважати, що вона не встановлює ні змісту та обсягу такого збільшення відповідальності поручителя, ні реальності чи невідворотності його настання.

Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов'язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів.

Таким чином, аналіз норми ч. 1 ст. 559 ЦК України свідчить про те, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Підставою застосування цієї норми достатнім є встановлення таких змін в основному зобов'язанні. Тому обставини щодо подальшого фактичного виконання зобов'язання, у тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов'язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження дії поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення розміру основного зобов'язання).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом установлено, що за умовами кредитного договору SR-009/070/2007 від 19 березня 2007 року проценти за користування кредитом нараховуються щомісяця у день сплати, але не пізніше дати платежу, на фактичну суму непогашених кредитних коштів за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та день повернення.

Розмір щомісячного платежу складав 1401,81 доларів США.

Згідно п. 1.5.1.3 при надходженні до банку коштів на виконання боргових зобов'язань, банк направляє ці кошти в порядку черговості на погашення строкових процентів за користування кредитом та на погашення суми основного боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 липня 2013 року між банком та позичальником укладено Додатковий договір № 1 до кредитного договору SR-009/070/2007 від 19 березня 2007 року, відповідно до умов якого сторони домовились, що на період з 19 липня 2013 року до 18 жовтня 2013 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 9,59%, а на період з 19 жовтня 2013 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором фіксована процентна ставка в розмірі 13,99%.

На підставі п. 2.1.3 додаткового договору викладено графік платежів в новій редакції, згідно якого щомісячний платіж у період з 19 липня 2013 року до 18 жовтня 2013 року становить 755 доларів США, який повністю перераховується на погашення процентів за користування кредитом, без погашення основної суми кредиту, а на період з 19 жовтня 2013 року до повного виконання боргових зобов'язань щомісячний платіж складає 1613 доларів США, з якого щомісячно погашають проценти за користування кредитом та основна сума кредиту.

Таким чином, за умовами Додаткового договору № 1 позичальник у період з 19 липня 2013 року до 18 жовтня 2013 року не сплачував грошові кошти на погашення основної суми кредиту, а тому розмір тіла кредиту не змінювався.

Враховуючи визначений у п. 1.4.1.2. кредитного договору порядок нарахування процентів, проценти у вказаний період нараховувались на основну суму кредиту, яка не зменшувалась на протязі чотирьох місяців, що призвело до збільшення загального розміру процентів, що підлягають сплаті , та збільшення сукупної вартості кредиту.

З графіку платежів, який є додатком до Додаткового договору № 1 вбачається, що загальний розмір платежів, який підлягає сплаті позичальником у період з 19 липня 2013 року по 19 березня 2017 року складає 70088,68 доларів США, натомість при розрахунку даного показника при визначення розміру щомісячного платежу в сумі 1401,81 доларів США, загальний розмір платежів за вказаний період становив 64483,26 доларів США.

Викладені обставини свідчать про те, що внесення змін до кредитного договору, забезпеченого порукою, без згоди поручителя, а саме: укладення між банком та позичальником Додаткового договору №1 від 19 липня 2013 року, призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя ОСОБА_2, у зв'язку з чим порука припинилась.

Вирішуючи спір, колегія суддів також враховує, що згідно п. 2.2 договору поруки від 19 березня 2007 року, цим договором забезпечуються боргові зобов'язання у разі зміни їх суми, відповідно до п. 2.1, яким встановлено розмір боргових зобов'язань. Однак, згідно п. 2.1 договору поруки боржник зобов'язаний сплатити відсотки за користування отриманими кредитними коштами у розміри, строки та порядку, передбаченими кредитним договором. Розмір щомісячного платежу згідно з умовами кредитного договору складав 1401,81 доларів США. Саме на такий розмір щомісячного платежу погодився ОСОБА_2, укладаючи з банком договір поруки. При цьому пунктом 2.2 договору поруки не передбачено збільшення розміру щомісячного платежу без згоди поручителя.

Таким чином, судом першої інстанції ухвалено рішення про задоволення позовних вимог ПАТ "ОТП Банк" в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене, з ПАТ "ОТП Банк" на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1827 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 липня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" заборгованості за кредитним договором та судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 липня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1827 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова