Справа № 2-1466/11
Провадження № 8/761/26/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибак М.А.,

за участю секретаря Яриновської Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відвід судді Рибака М.А. від розгляду справи № 2-1466/11 за нововиявленими обставинами, -

В С Т А Н О В И В:

19.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11.11.2014 року у справі № 2-1466/11 за нововиявленими обставинами.

Ухвалою судді Рибака М.А. від 21.09.2016 року вказану заяву було залишено без розгляду на підставі ст.ст. 73, 361, 362 ЦПК України та п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» від 30 березня 2012 року N 4, оскільки заявником було пропущено місячний строк для подання заяви, при цьому до заяви не було додано клопотання про поновлення такого строку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14.12.2016 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 вересня 2016 року було скасовано та направлено питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

10.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відвід судді Рибака М.А., яка мотивована тим, що останній у цій справі перед позивачем себе уже скомпрометував, оскільки його ухвала від 21.09.2016 року була скасована Апеляційним судом міста Києва. Та на думку ОСОБА_1 суддя Рибак М.А. завідомо не бажав чинити правосуддя у його справі, свідомо та грубо порушив процесуальне законодавство, а тому такий суддя, який несумлінно виконує свої обов'язки йому не потрібен. Тому, ОСОБА_1 просив відвести суддю Рибака М.А. від розгляду його заяви про перегляд рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11.11.2014 року у справі № 2-1466/11 за нововиявленими обставинами.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із клопотанням, в якому просив розглянути подану ним заяву про відвід за його відсутності, а також зазначав про свою неможливість бути присутнім в судовому засіданні, оскільки станом на час написання свого клопотання засідання не розпочалось вчасно, а в нього запланована зустріч.

Учасники судового розгляду ОСОБА_3, Представництво в Україні «Файзер Ейч Сі. Лі. Пі. Корп» та ЗАТ «Європейський страховий альянс» про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись, проте в судове засідання не з'явились та не повідомили про причини своєї неявки.

Дослідивши подану заяву про відвід, а також доводи, на які посилається заявник, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) під час попереднього вирішення цієї справи він брав участь у процесі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, секретар судового засідання;

2) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

3) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших осіб, які беруть участь у справі;

4) якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді;

5) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною третьою статті 11-1 цього Кодексу.

Так, 19.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11.11.2014 року у справі № 2-1466/11 за нововиявленими обставинами, яка згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2016 року була передана для розгляду судді Рибаку М.А.

В своїй заяві ОСОБА_1 зазначав, що 06.07.2016 року із газети «Закон і Бізнес» йому стало відомо про прийняття Верховним Судом України постанови у справі № 3-23гс16, під час розгляду якої було висловлено правову позицію, яку заявник вважав нововиявленою обставиною та в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України істотною для справи обставиною, що не була і не могла бути відома особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справ. Та просив суд визнати його заяву від 19.09.2016 року такою, що подана ним 08.07.2016 року до Апеляційного суду міста Києва з дотриманням процесуального строку.

Клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку ОСОБА_1 не подавалось, а тому, суд на підставі ст.ст. 73, 361, 362 ЦПК України та п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» від 30 березня 2012 року N 4, залишив заяву без розгляду.

Разом із тим, скасовуючи ухвалу суду від 21.09.2016 року, Апеляційний суд міста Києва вказав, що як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення, заявник фактично просив поновити йому строк для звернення до суду із даною заявою та зазначав, що 08 липня 2016 року таку заяву ним помилково було подано до суду апеляційної інстанції, у відкритті провадження за якою йому було відмовлено. Однак, матеріали справи свідчать про те, що клопотання заявника судом розглянуте не було.

Окрім того, Апеляційний суд міста Києва дійшов висновку про те, що клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами і заява про перегляд такого судового рішення (у разі поновлення пропущеного строку) розглядаються у різних судових засіданнях, оскільки при їх розгляді доведенню й дослідженню підлягають різні обставини, крім того, докази на їх підтвердження є різними.

Оскільки після розгляду справи Апеляційним судом міста Києва, заяву ОСОБА_1 від 19.09.2016 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2017 року було передано для розгляду судді Рибаку М.А., останній призначив питання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами до розгляду у судовому засіданні.

Слід зазначити, що відповідно до п 2.3.43. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року N 30 (у редакції рішення Ради суддів України від 02 квітня 2015 року № 25) (із подальшими змінами і доповненнями) судові справи, що надійшли із судів апеляційної або касаційної інстанцій після скасування ухвал, які перешкоджають подальшому розгляду судової справи (крім ухвал про закриття, припинення провадження), а також ухвал, які не перешкоджають подальшому розгляду судової справи, передаються раніше визначеному у судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу), ухвалу яких скасовано чи у провадженні яких перебувала або перебуває судова справа.

З огляду на зазначене, після розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1, а також скасування ухвали суду від 21.09.2016 року про залишення заяви без розгляду, заяву було передано раніше визначеному у судовій справі головуючому, ухвалу якого було скасовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, у перегляді справи Верховним Судом України, а так само у новому розгляді її судом першої інстанції після скасування попереднього рішення або ухвали про закриття провадження в справі.

Щодо доводів заявника про те, що суддя Рибак М.А. у цій справі перед позивачем себе уже скомпрометував, оскільки його ухвала від 21.09.2016 року була скасована Апеляційним судом міста Києва, то суд вважає, що вказане не є підставою для відводу судді, оскільки в даному випадку права заявника були відновлені апеляційним судом та питання про поновлення пропущеного строку для подання заяви було призначене до розгляду в судовому засіданні.

Окрім того, скасування ухвали суду першої інстанції апеляційним судом не вказують на неможливість розгляду заяви в розумінні закону.

Принагідно також зауважити, що Європейський суд з прав людини у справі «Хаушильд проти Данії» наголошував, що суду потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об'єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об'єктивної перевірки.

Стосовно об'єктивної неупередженості у справі «Фей проти Австрії» Європейський суд з прав людини вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об'єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.

Крім наведених об'єктивними обставинами, що можуть свідчити про упередженість суду, у практиці Європейського суду визнавались такі: члени суду, що мали розглядати справу, вже брали участь у ній у іншій процесуальній ролі, наприклад, прокурор, адвокат, суддя у суді нижчої інстанції тощо («П'єрсак проти Бельгії»); суддя, що бере участь у справі про оспорювання законодавчих нормативних актів раніше висловлювався з цього приводу як консультант («Прокол проти Люксембургу»); наявність дискреційних повноважень у одного із суддів, що розглядають справу у колегіальному складі («Дактарас проти Литви»); участь судді у прийнятті законодавчих або підзаконних нормативних актів, на основі яких потім виноситься судове рішення («Макгоннелл проти Сполученого Королівства») тощо.

А тому інші доводи заявника суд вважає особистою думкою позивача та розглянувши заявлений відвід, не знаходить підстав для його задоволення, оскільки не встановлено наявності підстав і не надано відповідних доказів для відводу судді в розумінні положень 20 ЦПК України.

За таких обставин, заява ОСОБА_1 про відвід судді Рибака М.А. від розгляду справи № 2-1466/11 за нововиявленими обставинами задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 20,168 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Рибака М.А. від розгляду справи № 2-1466/11 за нововиявленими обставинами - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ М.А. РИБАК