Провадження №2/225/1757/2017
Справа №225/3347/17
Дзержинський міський суд Донецької області
26 жовтня 2017 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Довженко О.В.,
секретаря судового засідання Панасенко Г.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіальної громади, в особі Донецької міської ради Донецької області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,
Позивач - ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до Територіальної громади, в особі Донецької міської ради Донецької області, про визнання права власності на квартиру загальною площею 30,08 кв.м, у тому числі житловою площею 15,50 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Позовні вимоги обґрунтовує наступним:
02.05.2014 року померла ОСОБА_2. За життя, а саме, 10.05.2011 року, ОСОБА_2 склала заповіт, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровий номер 979 (а.с.23).
Згідно заповіту, ОСОБА_2 призначила позивача єдиним спадкоємцем усього належного їй майна.
Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно у вигляді квартири, розташованої у Пролетарському районі АДРЕСА_2.
У встановлений законом строк позивачем подано заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 На підставі зазначеної вище заяви було відкрито спадкову справу №12/2014, яку зареєстровано у спадковому реєстрі за №5608365.
Окрім позивача у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріальних органів ніхто з інших спадкоємців померлої із заявою про прийняття спадщини не звертався. Отже, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом усього спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_2.
Однак, на теперішній час позивач не має можливості оформити свідоцтво про право на спадщину і, відповідно, оформити своє право власності на успадковане нерухоме майно, у зв'язку з тим, що спадкова справа залишилася на території, тимчасово не підконтрольній Україні, нотаріус не має доступу до електронних реєстрів України.
Наведене стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права.
Уповноважений представник позивача ОСОБА_5, який діє на підставі нотаріальної довіреності від 01.07.2017 року, зареєстрованої в реєстрі за №1126, у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, уточнивши при цьому позовні вимоги, а саме, зазначивши вірну загальну площу квартири за адресою: АДРЕСА_3, як 30,8 кв.м. Позовні вимоги (з урахуванням уточнень) підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, проти постановлення заочного рішення не заперечував.
Уповноважений представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав.
Згідно ст.ст.169, 224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, зокрема, за письмовою згодою позивача на заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, судом встановлено наступне:
з матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_2, 01.07.1941 року, склала заповіт на ім'я ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить заповіт від 10.05.2011 року.
18.03.2017 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінила прізвище на Майер, що підтверджено відповідним свідоцтвом про шлюб серії І-БК №357942 від 18.03.2017 року, виданим Солом'янським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві, актовий запис №419.
02.05.2014 року ОСОБА_2 померла. На підтвердження факту смерті позивачем суду надане свідоцтво про смерть серії І-НО №771503 від 03.05.2014 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у м.Донецьку, актовий запис №466.
Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно у вигляді квартири, розташованої у Пролетарському районі АДРЕСА_2 загальною площею 30,80 кв.м.
Вищезазначена квартира належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) №9707 від 19.07.1993 року, виданого Фондом комунального майна (а.с.14). Окрім того, право власності на дане нерухоме майно за ОСОБА_2 підтверджений витягом про державну реєстрацію прав Комунального підприємства бюро технічної інвентаризації м.Донецька №28625326 від 10.01.2011 року. (а.с.16).
Відповідно до технічного паспорта від 05.01.2011 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_3, квартира на 7 поверсі 9 поверхового будинку має загальну площу квартири - 30,8 кв.м, житлову площу 15,5 кв.м. (а.с.18-21).
У встановлений законом строк позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 На підставі особистої заяви позивача було відкрито спадкову справу №12/2014, яку зареєстровано у спадковому реєстрі за №56080365. Наведене підтверджене витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №37382098 від 15.05.2014 року. Окрім позивача у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріальних органів ніхто з інших спадкоємців померлої із заявою про прийняття спадщини не звертався (докази зворотного в матеріалах справи відсутні). Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом усього спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_2.
Однак, можливості оформити свідоцтво про право на спадщину і, відповідно оформити своє право власності на успадковане нерухоме майно, позивач не має, у звязку з тим, що спадкова справа знаходиться на території, тимчасово не підконтрольній України, у нотаріуса доступ до електронних реєстрів України відсутній. Даний факт підтверджений наявною в матеріалах справи постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №27/02-31 від 30.12.2015 року (а.с.3).
Тобто, спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 є Майер (дошлюбне прізвище - ОСОБА_6) ОСОБА_7, яка можливості підтвердити право власності на зазначену вище квартиру, окрім як шляхом звернення до суду, позбавлена.
Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного:
відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
В свою чергу, за ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Частиною 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.
Відповідно до п.4.18 Глави 10 р.ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємцями, які прийняли спадок в порядку, встановленому цивільним законодавством; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження.
З огляду на наведене, враховуючи встановлені в ході розгляду справи фактичні обставини та наявні у справі докази, зважаючи на те, що позивач можливості підтвердити право власності на спадкове майно, окрім як шляхом звернення до суду, позбавлена, суд приходить до висновку щодо визнання позовних вимог обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі та наявність в матеріалах справи документально підтверджених судових витрат позивача у розмірі 1040,00 грн., зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1.
Керуючись п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст.328,1216,1269 ЦК України, ст.ст.2,4,5,8,10,11,14,ч.1 ст.88, 210,212,213,215,224-226 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги - задовольнити.
Стягнути з Територіальної громади, в особі Донецької міської ради Донецької області, на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 1040 (одна тисяча сорок) грн. судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуто Дзержинським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції або Дзержинським міським судом за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя