Cправа № 127/206/17-ц
Провадження № 2/127/1685/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 квітня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Прокопчук А.В.,

при секретарі - Олійник І.Ю.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_4, про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «Перша» мотивувало тим, що між нею та ОСОБА_5 було укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відносно автомобіля НОМЕР_1, оформлений полісом АС/9102529.

18 лютого 2014 року о 17 год. 50 хв. на а/д Житомир-Могилів-Подільський сталася дорожньо-транспортна пригода за участю вищевказаного автомобіля, яким керував ОСОБА_1 (власник ОСОБА_4В.), та автомобіля НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_6 (власник - ПП «ТРАНС ЛОГІСТІК»). Відповідно до постанови суду від 7 березня 2014 року ОСОБА_1 було визнано винним в скоєнні ДТП та притягнуто до відповідності за ст. 124 КУпАП. Внаслідок зазначеного вище ДТП, власнику автомобіля МАN було завдано майнову шкоду. Позивач зазначає, що з потерпілим було досягнуто згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, тому експертиза не проводилася. Так, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілому в розмірі 16 580,23 грн. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги на отримання від відповідача, який не повідомив страхову компанію про настання страхового випадку, компенсації 100% страхового відшкодування, виплаченого за пошкоджений автомобіль МАN. Враховуючи вищевикладене, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша» звернулося до суду з даним позовом та просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь компенсацію сплаченого страхового відшкодування у розмірі 16 580,23 грн. та компенсацію сплаченого судового збору в розмірі 1378,00 грн.

Ухвалою суду від 27 січня 2017 року було залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_4.

В судове засідання представник позивача не зявився, надавши суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнали, надали письмові пояснення та пояснили, що 18 лютого 2014 року відповідач взяв у знайомого по імені ОСОБА_4 автомобіль марки Mersedes-Benz 614D для перевезення побутового вантажу в особистих цілях. Одразу після вчинення ДТП ОСОБА_1 відразу повідомив про це власника даного автомобіля ОСОБА_4, який прибув на місце ДТП. У відповідача не було страхового полісу на даний автомобіль, тому хто є страхувальником пошкодженого автомобіля, йому відомо не було. Даною інформацією володів лише власник ОСОБА_4 Просили відмовити в задоволенні позову ПрАТ «Страхова компанія «Перша».

В судове засідання третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 не зявився, надіславши на адресу суду заяву, в якій зазначає, що в 2014 році до нього звернулася його знайома ОСОБА_5 та просила надати їй в безоплатне користування належний йому транспортний засіб Mersedes-Benz 614D, д.н.з. НОМЕР_3, на декілька місяців. ОСОБА_4 погодився і передав останній транспорний засіб разом з реєстраційними документами. ОСОБА_5 здійснила відповідну реєстрацію права користування в органах ДАІ. В лютому 2014 року йому зателефонував ОСОБА_5 та повідомила, що належний йому транспортний засіб потрапив у ДТП. ОСОБА_4 приїхав на місце ДТП та після всіх необхідних процедур по оформленню ДТП він забрав транспортний засіб для його відновлення. ОСОБА_4 вважає, що позивач мажє право подати позов до стахувальника ОСОБА_5 або водія, який спричинив ДТП ОСОБА_1, а не до нього, як власника транспортного засобу. Також повідомив, що він не заперечує проти задоволення даного позову та просить розглядати справу за його відсутності.

Вислухавши пояснення відповідача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, матеріали адміністративної справи № 127/3566/14-п та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 7 березня 2014 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 25 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 425 грн. на користь держави (а.с. 6). Зі змісту даної постанови суду вбачається, що 18.02.2014,о 17.50 год., водій ОСОБА_1, на автодорозі Житомир Могилів Подільський 94 км + 170 м, керуючи транспортним засобом марки «Мерседес Бенц 614», д/н НОМЕР_3, не врахував дорожню обстановку, недотримався безпечної дистанції, здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «МАN», д/н НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_6, який рухався попереду, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР України. Дана постанова набрала законної сили 18.03.2014 року.

Частиною третьою ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Факт вчинення ДТП підтверджується також і довідкою про дорожньо-транспорту пригоду № 9351630 (а.с. 7-8).

Згідно страхового акту № ЦВ-02-8516 від 9 жовтня 2014 року, страхувальником автомобіля НОМЕР_1 є ОСОБА_5, на підставі договору страхування АС-9102529 від 14 січня 2014 року (а.с. 9).

Суд звертає увагу на те, що позивачем не було надано суду вищевказаний договір страхування, в звязку з чим суд був позбавлений можливості дослідити всі обставини справи, зокрема умови страхового договору, між ким укладений даний договір, на підставі чого ОСОБА_5 володіє автомобілем. Судом неодноразово направлялись, за клопотаннями представника відповідача, листи позивачу з проханням надати договору страхування АС-9102529 від 14 січня 2014 року, однак вони не дали позитивного результату. Таким чином, ставиться під сумнів існування самого договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ПАТ «Страхова компанія «Перша» та ОСОБА_5

Згідно ст. 36.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілому в розмірі 16 580,23 грн. (а.с. 5) без проведення експертизи, на підставі заяви на виплату страхового відшкодування (а.с. 12-13), розрахунку суми страхового відшкодування (а.с. 10), страхового акту № ЦВ-02-8516 від 09.10.2014 року (а.с. 9).

Відповідно до ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Однак, в звязку з відсутністю договору страхування, суду не відомий його зміст.

Відповідно до ст. 38.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:

а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;

в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);

г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;

ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;

д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування).

Отже, дана стаття місить вичерпний перелік обставин за якими страховик має право подати регресний позов після виплати страхового відшкодування.

Враховуючи вимоги вищевказаної статті, суд вбачає, що відповідач ОСОБА_1 не відповідає жодній вимогі, в звязку з чим він є неналежним відповідачем по справі.

В матеріалах справи відсутній технічний паспорт автомобіля Mersedes-Benz 614D, в результаті чого суду не відомо хто є його власником.

Слід зазначити, що з матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля Mersedes-Benz 614D був ОСОБА_4 потім даний автомобіль був переданий ОСОБА_5, а згодом ОСОБА_1, однак підстав володіння даним автомобілем цими особами в справі відсутні.

Статтею 33.1.Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний:

- дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди;

- вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди;

- поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси;

- невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Суд критично ставить до посилання позивача на підпункт «ґ» пункту 38.1 вищевказаного Закону, оскільки відповідач не укладав договір страхування даного автомобіля, він не володів договором страхування, в результаті чого йому не було відомо, що автомобіль застрахований та не знав, якого страховика необхідно повідомити про ДТП. Тобто ОСОБА_1 через обєктивні причини не міг повідомити страховика про вчинене ДТП. Разом з тим, з письмових пояснень представника відповідача та ОСОБА_4, судом встановлено, що саме ОСОБА_4 приїхав на місце ДТП та здійснював всі необхідні процедури по оформленню ДТП, після чого забрав транспортний засіб для відновлення. Факт присутності ОСОБА_4 на місці ДТП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, складеного на ОСОБА_1 (а.с. 3 справи № 127/3566/14-п). В даному протоколі зазначено, що ОСОБА_4 був свідком під час оформлення ДТП.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідачем ОСОБА_1 було дотримано вимоги п.п. 1, 2 вищевказаної статті, зокрема прийняті заходи для зменшення та запобігання подальшої шкоди транспортним засобам, які потрапили в ДПТ (огороджено місце події аварійними знаками, увімкнено аварійні світлові сигнали транспортного засобу, приведено у готовність протипожежні засоби гасіння та інше), повідомлено про ДТП відповідну службу ДАІ та власника транспортного засобу ОСОБА_4

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Крім того, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі ОСОБА_7 проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Тому суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_4, про стягнення коштів не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню.

В зв'язку з відмовою в задоволенні позову ПрАТ «Страхова компанія «Перша» понесені позивачем витрати по сплаті судового збору слід залишити без відшкодування.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 990 ЦК України, ст.ст. 33.1., 38.1.Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_4, про стягнення коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, у відсутність яких воно ухвалене, - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: