УХВАЛА

іменем україни

19 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на дії та бездіяльність державного виконавця Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 8 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця, посилаючись на те, що 26 травня 2016 року він отримав постанову державного виконавця Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Першотравенський МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області) про повернення виконавчого документа від 25 травня 2016 року, згідно з якою виконавчий лист, виданий Першотравенського міського суду Дніпропетровської області на виконання рішення Першотравенським міським судом Дніпропетровської області від 15 вересня 2014 року про стягнення боргу у сумі 17 365 грн 40 коп. з ОСОБА_4 на його користь, повернуто йому, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. Також зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений для виконання в строк до 25 травня 2017 року.

Вважав, що зазначена постанова є незаконною, рішення державного виконавця - неправомірним, оскільки державний виконавець не вживав належних заходів щодо виконання судового рішення в частині стягнення з боржника суми боргу у розмірі 17 тис. грн та 365 грн 40 грн судових витрат.

7 липня 2014 року він звернувся до суду із заявою про забезпечення позову. 3 вересня 2014 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області постановив ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах заявленої суми боргу - 17 тис. грн на рухоме та нерухоме майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_4 на забезпечення заявленого ним позову ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Ухвала суду про забезпечення позову виконується негайно в порядку встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала суду про забезпечення позову виконана 25 грудня 2014 року, тобто відбулося забезпечення для реального виконання рішення суду, у зв'язку з цим у головного державного виконавця Гончаренко Г.М. не було ніяких законних підстав для повернення виконавчого листа без виконання.

З урахуванням зазначеного, заявник просив визнати дії головного державного виконавця Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Гончаренко Г.М. неправомірними; визнати постанову про повернення виконавчого документа стягувану від 25 травня 2016 року незаконною; зобов'язати головного державного виконавця Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ГончаренкоГ.М. поновити виконавче провадження та здійснити заходи, необхідні для своєчасного й повного виконання рішення суду.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 8 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 серпня 2016 року, у задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, постановити ухвалу про задоволення скарги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволені скарги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що державним виконавцем вжито всіх передбачених законодавством заходів для виконання рішення суду. Проте виконати рішення суду не вдалося.

З таким висновком судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що на підставі рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2014 року ОСОБА_3 25 листопада 2014 року отримав виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_4 коштів у сумі 17 365 грн, який повторно пред'явив до виконання Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області 16 листопада 2015 року.

18 листопада 2015 року головним державним виконавцем Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Гончаренко Г.М. було відкрито виконавче провадження з виконання рішення Першотравенського міського суду від 15 вересня 2014 року та надано боржнику строк для добровільного виконання рішення суду до 26 листопада 2015 року.

29 січня 2016 року головним державним виконавцем Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Гончаренко Г.М. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановою державного виконавця Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ГончаренкоГ.М. від 25 травня 2016 року повернуто виконавчий документ стягувачу, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. Також зазначено про те, що виконавчий лист може бути повторно пред'явлений для виконання в строк до 25 травня 2017 року.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 14 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), як провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішень, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Установлено, що 8 листопада 2015 року, 23 листопада 2015 року, 4 грудня 2015 року було направлено запити до установ, що здійснюють реєстрацію та перереєстрацію права власності на рухоме та нерухоме майно, а саме: до бюро технічної інвентаризації, МРЕВ і ДАІ, інспекції Держтехнагляду, відділу земельних ресурсів. Згідно з отриманими відповідями встановлено, що у боржника відсутнє будь-яке майно та земельні ділянки (паї).

Згідно з витягом прав власності на нерухоме майно, за боржником зареєстрована квартира АДРЕСА_1, але дана квартира, згідно з відомостями реєстру іпотек, перебуває в іпотеці ПАТ «Дельта Банк». У зв'язку з чим, враховуючи вимоги ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», звернути стягнення на дане нерухоме майно неможливо.

14 січня 2016 року головним державним виконавцем було здійснено вихід за місцем проживання боржниці - квартира АДРЕСА_1, та встановлено, що майно, на яке може бути звернуто стягнення відсутнє, боржник ніде не працює, про що складено відповідний акт державного виконавця.

Установивши ці обставини, суди дійшли до висновку про те, що оскаржувана постанова прийнята відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в межах повноважень державного виконавця, а державний виконавець вжив всіх передбачених законодавством заходів для виконання рішення суду і при цьому права і свободи заявника не були порушені.

При цьому суди не врахували, що ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 3 вересня 2014 року накладено арешт у межах заявленої суми боргу - 17 тис. грн на рухоме та нерухоме майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_4 на забезпечення заявленого позову ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Згідно зі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

У п. 5.6.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4138 зазначено, що арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпорядження ним, а в разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам.

Отже, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, перш за все заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання прийнятого рішення.

25 грудня 2014 року державним виконавцем Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, відкритого на виконання вказаної ухвали суду від 3 вересня 2014 року про забезпечення позову.

Суди у порушення ст. ст. 212-214, 315, 383, 387 ЦПК України наведене врахували, не дали оцінку тому, чи було повністю забезпечено виконання рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2014 року; не з'ясували, чи вчинялись державним виконавцем всі належні виконавчі дії щодо звернення стягнення на кошти, на які накладено арешт ухвалою суду, та дійшли до передчасного висновку про те, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду.

При цьому, оскільки рішення суду не виконано, а заходи, здійснені державним виконавцем, не є вичерпними, то вважати, що державний виконавець діяв у межах закону не можна.

Таким чином, ураховуючи, що судами не встановлені всі фактичні обставини від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 8 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта