н/п 2/490/2601/2017 Справа № 490/9364/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

09 лютого 2017 р. Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Шевельовій Я.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом

Миколаївського Академічного Українського Театру драми та музичної комедії до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про виселення із службового приміщення без надання іншого житлового приміщення, третя особа Виконавчий комітет Миколаївської міської ради,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів про виселення з службової квартири, розташованої за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна (Центральний)АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що рішенням виконкому Миколаївської міської ради №624 від 22.10.1999 року вищевказану квартиру було включено до складу службових приміщень та виділено ОСОБА_6 Посилаючись на те, що ОСОБА_6, якому надавалось службове жиле приміщення, припинив трудові відносини з Театром за власним бажанням, визнаний в судовому порядку таким, що втратив право користування спірною квартирою, а відповідачі відмовляються в добровільному порядку звільнити вказану квартиру, за такого просив виселити їх із спірного службового житлового приміщення без надання іншого житла, посилаючись на вимоги ст. 125 ЖК України.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, а також вказав, що хоча ОСОБА_2 і пропрацювала у театрі більше десяти років, проте її право на користування цим службовим приміщенням є похідним від трудового договору її колишнього чоловіка; син ОСОБА_5 досяг повноліття, за такого, гарантії, передбачені ст. 125 ЖК України на них не розповсюджуються.

При цьому представник позивача пояснив, що інше житлове приміщення відповідачем не пропонувалось, і вони підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що ОСОБА_2 пропрацювала в театрі більше 13 років, а тому у відповідності до вимог ст. 125 ЖК України не може бути виселена із спірної службової квартири без надання іншого житлового приміщення. Однак, позивач не пропонував їй іншого житлового приміщення.

Відповідач ОСОБА_5 до судового засідання не з*явився, надав заперечення проти позову, в яких вказав, що його мати ОСОБА_2 пропрацювала у театрі більше 13 років, а тому має законне право на подальше проживання у вказаній квартирі.

Представник третьої особи ОСОБА_4 просила прийняти рішення на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з*явилася, надала заяву про відкладення розгляду справи , посилаючись на стан здоров*я. Однак відповідних документів, підтверджуючих неможливість прибуття до суду не надала.

Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності відповідачів.

Обставини справи встановлені судом.

Відповідно до розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації від 02 серпня 1999 року №466-р, договору купівлі-продажу від 27 серпня 1999 року Управлінням капітального будівництва облдержадміністрації для Театру була придбана двохкімнатна квартира №60 по пр. Леніна (Центральний), 76 в м. Миколаєві з наступною передачею на баланс Театру.

Згідно довідки КП «ММБТІ» від 03 жовтня 2002 року № 13749 право власності на вказану квартиру зареєстровано за УКСом.

Копія АВІЗО від 27 серпня 1999 року свідчить про те, що УКСом зазначене житлове приміщення передано на баланс Театру.

Рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 22 жовтня 1999 року № 624 спірну квартиру №60 по пр. Леніна (Центральний), 76 в м. Миколаєві включено до складу службових приміщень і розподілено як службову квартиру із видачею спеціального ордеру на ім*я ОСОБА_6 для її заселення сім'єю в складі: дружини ОСОБА_2 і неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно акту передачі службового приміщення від 07.02.2000 року службове приміщення за адресою: пр. Леніна (Центральний), 76, кв. 60, передано артисту театру ОСОБА_6 та його сім*ї для користування нею та утримання її в належному стані.

07.02.2000 року ОСОБА_6 та членам його сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради був виданий ордер №001641 на заняття жилого приміщення квартири №60 по пр. Леніна (Центральний), 76 в м. Миколаєві, після чого вони вселились до квартири та зареєструвались в ній.

04.04.2005 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.06.2008 року ОСОБА_6 визнано таким, що втратив право користування квартирою №60 по пр. Леніна (Центральний), 76 в м. Миколаєві.

Згідно довідки №02-17/07 від 08.11.2013 року ОСОБА_6 працював в Театрі на посаді артиста-вокаліста вищої категорії з 17.11.1998 року (наказ про прийняття на работу від 17.11.1998 року №79-К) по 15.08.2000 року (наказ про припинення трудового договору від 15.08.2000 року №49-К).

Як вбачається з довідки №01-18/70 від 17.09.2013 року ОСОБА_2 працювала в театрі з 14.12.1999 року по 29.10.2001 року на посаді артистки-вокалістки 1 категорії згідно наказів: про прийняття на роботу від 14.12.1999 року №96-К; про звільнення у зв*язку зі вступом для навчання в ассистентурі стажуванні від 29.10.2001 року №92-К), з 01.08.2003 року по 17.09.2013 року на посаді артистки-вокалістки вищої категорії в режимі неповного робочого часу (20 годин на тиждень) за сумісництвом, згідно наказів: про прийняття на роботу за сумісництвом від 01.08.2003 року №64-К; про звільнення за власним бажанням від 17.09.2013 року №118-К/ТР.

30.09.2013 року дирекція Театру звернулася до ОСОБА_2 з листом №01-15/219 з вимогою про звільнення службового житла у зв'язку з її звільненням за власним бажанням. При цьому, отримати цей лист ОСОБА_2 відмовилась, про що 02.10.2013 року складений відповідний акт.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.09.2014 року позов Миколаївського Академічного Українського Театру драми та музичної комедії задоволено, виселено ОСОБА_2, ОСОБА_5 з квартири №60 по пр. Леніна (Центральний), 76 в м. Миколаєві без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 17.12.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2І задоволено, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.09.2014 року скасовано та ухвалено нове. В задоволенні позову Миколаївського Академічного Українського Театру драми та музичної комедії до ОСОБА_2, третя особа Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, про виселення із неповнолітньою дитиною з службового приміщення без надання іншого житлового приміщення відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2015 року відмовлено Миколаївському Академічному Українському Театру драми та музичної комедії у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Миколаївського Академічного Українського Театру драми та музичної комедії до ОСОБА_2, третя особа Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, про виселення без надання іншого житлового приміщення.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У відповідності до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст. 4 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси виключно у спосіб, визначений Законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ( ст. 10 ч.3 ЦПК України).

Виходячи із вимог ст.ст.212-215 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим є рішення суду, яке постановлено на основі повно і всебічно з*ясованих обставин, на які сторони посилаються, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин, чи були порушені не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси,за захистом яких особа звернулась,а якщо були то ким.

Предмет доказування складається із встановлення обставин щодо порушення прав позивача, які підтверджують право позивача і є підставою для позову, які свідчать про порушення прав відповідача конкретним суб*єктом- відповідачем, встановлюють розмір завданої шкоди.

Виходячи зі змісту ст. 58 ЦПК України, доказ повинен підтверджувати певну юридичну обставину та збігатися з відповідною обставиною в законодавчій нормі, на яку посилається позивач.

За приписами ст. 59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За такого, доказ несе в собі інформацію про обставини справи, з існуванням якої особа пов*язує виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов*язків, а засіб доказування - сукупність окремих доказів , які за ЦПК допустимі для доказування в конкретній справі.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно з ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням не інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 124 ЖК України, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню із службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Проте положеннями ст. 125 ЖК України передбачено, що без надання іншого житлового приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 ЖК України, не може бути виселено осіб, зокрема, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове приміщення, не менш як десять років; одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

Згідно довідки ТОВ «Центральний -1» від 15 листопада 2013 року в спірній квартирі зареєстровані відповідачка та її син ОСОБА_5

Наведене свідчить, що відповідач пропрацювала в Театрі більше 13 років, а тому відповідно до ст.125 ЖК України не може бути виселена із спірної службової квартири без надання іншого житлового приміщення.

Відповідачці не пропонувалось інше житлове приміщення.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 10, 60, 2І2, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Миколаївського Академічного Українського Театру драми та музичної комедії до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про виселення із службового приміщення без надання іншого житлового приміщення, третя особа Виконавчий комітет Миколаївської міської ради відмовити.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 294 -296 ЦПК України.

Суддя Н.П. Черенкова