Справа № 527/2586/16-ц
провадження 2/527/413/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2017 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Марущак Р.М.,

при секретареві - Самородовій Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ «Приватбанк» 14.12.2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідно до договору б/н від 04.05.2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 4000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування ним за ставкою 36 % річних на суму залишку заборгованості.

Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява, ОСОБА_2 та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та ОСОБА_3 складають Договір між нею та банком, що підтверджується її підписом у заяві.

Взяті на себе зобовязання ОСОБА_1 не виконує.

Станом на 31.10.2016 року її заборгованість перед банком складає 38425 грн. 61 коп., з яких:

- 3983 грн. 39 коп. заборгованість за кредитом;

- 29058 грн. 69 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом;

- 3077 грн. 55 коп. - заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1805 грн. 98 коп. штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, позивач прохав стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 38425 грн. 61 коп. та понесені судові витрати - 1378 грн.

06.02.2017 року Глобинським районним судом Полтавської області ухвалено заочне рішення, згідно якого позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у сумі 35348 грн. 06 коп. (за виключенням пені та комісії), а також 1378 грн. у відшкодування судових витрат.

Відповідач звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської від 24.03.2017 року заочне рішення цього ж суду від 06.02.2017 року скасоване, а справу призначено до розгляду у загальному порядку. Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не з»явилася до суду з поважних причин, а обставини , на які вона посилається ( викрадення коштів з її кредитної картки) мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У судове засідання на розгляд справи про стягнення заборгованості по кредитному договору представник позивача не з»явився. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. В заяві на адресу суду прохав розглянути справу без його участі. В надісланому до суду письмовому поясненні прохав позов задовольнити повністю. Посилався на те, що відповідачем були порушені вимоги «ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг» в частині не надання інформації щодо доступу до карткового рахунку третім особам та не надано жодних доказів на підтвердження того, що переказ грошових коштів було здійснено іншою особою.

Зазначив, що з виписки по картковому рахунку вбачається, що 22.01.2014 року з картки ОСОБА_1 було здійснено переказ грошових коштів в сумі 3989.39 грн. та 225.58 грн. за допомогою Інтернет-термінала Росії № 80200001, сайт W. QIWI .RU. Випискою по транзакціям, проведеним через Приват24, підтверджується, що грошові перекази на вказані суми були здійснені саме 22.01.2014 року. Тому можливо зробити висновок, що відповідачем була передана інформація третім особам, яка стосується кредитної картки, або операція здійснена ОСОБА_1 самостійно.

Відповідач ОСОБА_1, її представник ОСОБА_4 у останнє судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені про час та місце судового засідання. Позивач направила заяву про розгляд справи за її відсутності та письмові заперечення на позов. В засіданні, що відбувалося раніше, позов не визнала. Мотивувала тим, що як позичальник не надавала нікому відомостей про пін-код своєї картки та саму картку, картку у неї не викрадали. Вона їхала на роботу в маршрутці. На її телефон прийшли два смс-повідомлення про зняття коштів з її картки на якийсь інтернет-магазин в Росії. Далі хвилин через 15 надійшов дзвінок із «прихованого номера». Відрекомендувавшись працівником банку, особа пояснила, що в неї з рахунку знімаються кошти, тому її картку заблокують. Розмова велася на російській мові. Працівник продиктував її прізвище, ім»я, по-батькові, номер її картки ніби для підтвердження, що саме вона є клієнтом. Далі сказав, щоб вона залишалася на лінії десь 2 хвилини. Після цього запевнив , що все в порядку, а тому можна користуватися своєю карткою і перевірити баланс. Десь хвилин через 10 після цього прийшло повідомлення з Приватбанку про те, що її картку заблоковано. Відразу після отримання смс-повідомлень про зняття коштів з її карткового рахунку, а саме 20.01.2014 року, вона звернулася на телефон банку 3700 і повідомила оператора про подію. Її запевнили, що розмова з нею записується. Наступного дня, подолавши супротив працівників відділення банку в м. Кременчуці, які не хотіли приймати її заяву, вона надала до банку заяву про викрадення коштів, в якій прохала заблокувати рахунок. Також відразу після цього звернулася із заявою до міліції про викрадення коштів, де їй повідомили, що це вже не перший випадок викрадення коштів з рахунків громадян. Оскільки гроші були зняті злочинним шляхом, вона, як клієнт банку, вважає, що не повинна за це відповідати.

Крім цього, відповідач та її представник звертали увагу суду на те, що станом на 6.01.2014 року боргу на картковому рахунку ОСОБА_1 не було. Після отримання 4.05.2012 року кредитної картки ПАТ «Приватбанк» з кредитним лімітом у 4000 грн. вона користувалася ним знімала кошти та поповнювала рахунок, тобто виконувала свої зобов»язання за кредитним договором. На їх думку, банк - позивач мав можливість перешкодити діям «хакерів», оскільки транзакція ( два грошові перекази на суму 3989, 39 грн. та 225 грн. 58 коп. ) була проведена Приватбанком вже після повідомлення ОСОБА_1 про зняття коштів, та ще й через Приват24, де позичальник особисто не реєструвалася.

Ч.2 ст.158 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказану норму, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які наявні в матеріалах справи.

Судом встановлено, що 4 травня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір б/н на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки «Універсальна» шляхом подання відповідачем анкети-заяви про приєднання до ОСОБА_2 та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява, ОСОБА_2 та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та ОСОБА_3 складають Договір між нею та банком, що підтверджується її підписом у заяві.

Дані, які б вказували на розмір кредитного ліміту (крім бажаного для заявника) та розмір відсотків за користування кредитом, номер та строк дії картки, номер карткового рахунку анкета-заява не містить.

Додана до позову довідка про умови кредитування з використанням кредитки універсальна з 55 днями пільгового періоду, свідчить, що позичальник щомісячно до 25 числа мала вносити 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості та сплачувати 3% в місяць процентів за користування кредитними коштами.

Позивач у судовому засіданні визнала і не заперечувала факту укладення нею такого договору б/н від 04.05.2012 року на вищевказаних умовах та отримання кредиту у сумі 4000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок № 68 зі сплатою відсотків за користування ним за ставкою 36 % річних на суму залишку заборгованості, зі строком дії картки до березня 2016 року. Вказані факти, відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Згідно доводів банку - позивача та наданого ним розрахунку заборгованості , взяті на себе зобовязання ОСОБА_1 не виконує.

Станом на 31.10.2016 року її заборгованість перед банком складає 38425 грн. 61 коп., з яких:

- 3983 грн. 39 коп. заборгованість за кредитом;

- 29058 грн. 69 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом;

- 3077 грн. 55 коп. - заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1805 грн. 98 коп. штраф (процентна складова).

З виписки по картковому рахунку № 687717, та витягу по транзакціям вбачається, що 22.01.2014 року з вказаного рахунку через Приват24 було здійснено переказ грошових коштів в сумі 3989.39 грн. та 225.58 грн. за допомогою Інтернет-термінала Росії № 80200001, на інтернет-магазин, сайт W. QIWI .RU.

Позивач у своїх письмових поясненнях вказує, що успішне проведення зазначених операцій по карті відповідача вимагало введення не тільки номера платіжної карти та строку її дії, але і спеціального трьохзначного коду безпеки платежів (CVV), а отже, особа, яка фактично використала платіжну картку відповідача володіла необхідною інформацією. Це свідчить, що позичальник передала інформацію конфіденційного характеру третій особі.

Позивач доводить протилежне: зняття вказаних коштів особисто не проводила, нікуди їх не перераховувала, свою картку нікому не передавала, її в неї не викрадали, пін-код і будь-яку іншу інформацію по картковому рахунку не розголошувала, до події свої зобов»язання по договору не порушувала.

Ч.1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства та у встановлені договором строки.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. За ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Згідно ч.1 ст. 546, ст. 549 ЦК виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК).

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг (надалі ОСОБА_2), як складової частини укладеного договору, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 ОСОБА_2, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити Винагороди банку.

В пункті 2.1.1.7.6. ОСОБА_2 і правил надання банківських послуг зазначено, що при порушенні клієнтом строку платежів по будь-якому грошовому зобовязанню, передбаченому договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Згідно пункту 1.1.2.1 ОСОБА_2 і правил надання банківських послуг Клієнт зобов'язаний не передавати Карти, стікер PayPass, ПІНи третім особам, та не використовувати Карти, стікер PayPass або нанесені на них дані в цілях, не передбачених даним Договором або таким, що суперечать діючому законодавству; інформувати Банк, а також правоохоронні органи про факти втрати Картки, Стікеру PayPass, ПІНу, сім-карти мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання (п.1.1.2.11 ОСОБА_2).

Відповідно до п. 1.1.5.5. ОСОБА_2 і правил надання банківських послуг , Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта картки, карту, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в SMS-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніке) MobilеBanking чи проведених клієнтом операціях стане відома іншим особам внаслідок недобросовісного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та /або прослуховування чи перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів.

Згідно з пунктом 1.1.5.13 ОСОБА_2 і правил надання банківських послуг Клієнт несе відповідальність у повному об'ємі за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Клієнта про блокування карти/рахунку на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг.

У пункті 1.1.5.14 ОСОБА_2 і правил надання банківських послуг зазначено, що Клієнт несе відповідальність за всі операції, які проводить у підрозділах ОСОБА_3, через обладнання самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват-24 з використанням передбачених даними Умовами засобів ідентифікації та аудентифікації.

Пунктами 1.1.5.29 та 2.1.1.7.4 ОСОБА_2 і правил надання банківських послуг передбачено, що Держатель несе відповідальність за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Держателя картки про блокування коштів на Картрахунку й за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до часу постановки карти у СТОП-ЛИСТ платіжною системою.

Згідно ч.1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов»язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов»язання.

Позивачем не надано суду будь-яких доказів порушення відповідачем ОСОБА_2 і правил надання банківських послуг в частині вимог щодо збереження та використання банківської картки, заборони її передачі третім особам, збереження (нерозголошення) інформації про картку та картковий рахунок. Тому твердження представника позивача про те, що відповідачем була передана інформація третім особам, яка стосується кредитної картки, розцінено судом як бездоказове припущення.

Натомість відповідач надала суду в якості доказу лист-відповідь ПАТ КБ «Приватбанк» від 22 січня 2014 року № 20.1.0.0.0/7-20140121/490 на її звернення від 21.01.2014 року зі змісту якого вбачається, що 21.01.2014 року банк письмово був поінформований відповідачем про несанкціоноване списання (викрадення) коштів з її карткового рахунку та необхідність його блокування. Однак не зважаючи на це 22 січня банком були проведені 2 платіжні операції (перераховано кошти з рахунку). З огляду на викладене, суд не вважає доведеною вину позичальника у наслідках, що настали.

Правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта встановлені в ч.1 ст. 1073 ЦК України, в якій зазначено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Верховним судом України в постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15 була сформована наступна правова позиція: «Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред»явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Провівши аналіз норм матеріального права в системному зв'язку із встановленими по справі фактичними обставинами, суд дійшов до висновку, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження позову, спростування доводів відповідача та обставин, що саме відповідач, як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, незаконному використанні ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, та доказів того, що вона особисто реєструвалася в додатку «Приват24».

Досліджені матеріали справи свідчать про відсутність вини ОСОБА_1 у виникненні заборгованості по кредитному договору, вказують , що зняття коштів з її карткового рахунку наслідок злочинних дій третіх осіб, які досудовим слідством до цього часу невстановлені.

Також судом враховані, як побічний доказ невинуватості ОСОБА_1 у виникненні заборгованості перед банком, відомості з розрахунку заборгованості, які свідчать про те, що з 4.05.2012 року і до 23.01.2014 року (тобто до часу перерахування коштів) позичальник простроченої заборгованості не мала взагалі, тобто виконувала умови договору.

Відсутність вироку у порушеній за заявою відповідача кримінальній справі чи постанови суду, які б набрали законної сили, та свідчили про те, що переказ коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 здійснено третіми особами, на вищевказаний висновок суду не впливає, а є лише підтвердженням тривалості та неефективності досудового слідства.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків встановлених цим Кодексом.

Ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» у зв»язку з їх недоведеністю. З цих підстав не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 525,526,530,536,546, 549, 610, 611, 614, 625, 634, 1049, 1054, 1073 ЦК України, ст. 10,11,30,60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Р. М. Марущак