Справа №: 343/2127/16-ц
Провадження №: 2/0343/54/17
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду в м.Долина справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя ,тазустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя ,суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.48), просить ухвалити рішення, яким: розділити спільне майно подружжя: квартиру АДРЕСА_1 в рівних ідеальних частках.

Визнати за нею, ОСОБА_2, право власності 1/2 ідеальну частку на квартиру АДРЕСА_1, а іншу частину за відповідачем.

Стягнути з відповідача ? дійсної вартості автомобіля в сумі 59759 грн.

Стягнути з відповідача судові витрати в т.ч. за надання юридичної допомоги .

Свої вимоги мотивує тим, що за 19.11.1996р. між нею та відповідачем було укладено шлюб.

20.04.2016р. на підставі рішення Долинського районного суду було розірвано шлюб між нею та відповідачем. Спільних дітей від шлюбу не має. За час знаходження в шлюбі, їх сімєю було придбане у забудовника новозбудоване спільне майно, а саме однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 вартістю 50 000 грн. Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно до ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Предметом поділу спільного майна є однокімнатна квартира. Відповідно до абз.3 п.25 Постанови ВСУ №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України, щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи ту обставину, що предметом судового спору є однокімнатна квартира, реальний поділ спірного неділимого майна є неможливим, а отже за нею слід визнати ідеальну частку в спільному майні.

Також до спільного майна подружжя відноситься автомобіль марки «Форд транзит» 2003р.в. д.н.з. НОМЕР_1. придбаний нами 16.10.2012р. Перед розлученням відповідач відчужив зазначений автомобіль без її згоди. Згідно до експертного дослідження дійсна вартість автомобіля складає 119350 грн. Тому на даний час, підлягає до стягнення вартість 1/2 даного автомобіля, тобто 59 765 грн.

В зустрічному позові ОСОБА_3, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.44), просить постановити рішення, яким визнати малу архітектурну форму під №17, яка розташована по вул. Шевченка на території Комунального підприємства «Долинські ринки» в м. Долина Івано-Франківської області, вартістю 800000,00 грн., обєктом спільної сумісної власності.

Визнати за ним право власності на ? ідеальну частку на малу архітектурну форму під №17, яка розташована по вул. Шевченка на території Комунального підприємства «Долинські ринки» в м. Долина Івано-Франківської області.

Свої вимоги мотивує тим, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, за їх спільні кошти вони набули у спільну сумісну власність двоповерхову малу архітектурну форму під кафе яка розташована за адресою м.Долина вул.Шевченка,17 Івано-Франківської області на території КП «Долинські ринки» вартістю в 800000 грн.

На розміщення малої архітектурної форми у м. Долина по вул. Шевченка відділом містобудування та архітектури Долинської міської ради виготовлений робочий проект, в якому вказані відомості робочих креслень, техніко-економічні показники по обєкту.

Договором найму місця для розміщення малих архітектурних форм від 01.11.2011 року підтверджується факт розміщення МАФ тимчасової споруди, яка використовується під кафе за вказаною адресою.

Рішення виконавчого комітету Долинської міської ради за №141 від 05.05.2011 року та рішення за №63 від 26.03.2013 року засвідчують надання дозволу фізичній особі- підприємцю ОСОБА_2 на розміщення ОСОБА_1 під №17 на території КП «Долинські ринки» по вул. Шевченка в м. Долина.

Дії відповідачки щодо отримання нею дозволу на тимчасове розміщення цього майна в межах строків дії договору оренди земельної ділянки за вказаною адресою не впливають на статус ОСОБА_1 як майна, що перебуває у їх спільній сумісній власності і не спростовують належність цього майна їм, як колишньому подружжю.

Майно фізичної особи-підприємця ( яке використовується для господарської діяльності фізичної особи-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання одним із подружжя майна для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано при обранні способу поділу цього майна

Зважаючи на те, що на даний час відповідачка ОСОБА_2 використовує МАФ для господарської діяльності як фізична особа-підприємець, тобто у своїй професійній діяльності, вважає, що реально поділити МАФ не можна, на грошову компенсацію він не погоджується і відповідачка за зустрічним позовом не внесла відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, він погоджується на визнання за ними, сторонами, права на ідеальні частки по ? за кожним у цьому майні без його реального поділу. МАФ, як тимчасова споруда, не є нерухомим майном, однак він має право на її ? частину, виходячи із рівності часток подружжя у майні.

В судовому засіданні позивачка-відповідачка ОСОБА_2 свої вимоги по первинному позову, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримала, зіславшись на вищевикладені в заявах обставини. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, про поділ спільного майна подружжя просила відмовити .

Представник відповідача-позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ( довіреність а.с.47) в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 визнала частково, а саме визнала в частині визнання права власносні за сторонами по 1/2 ідеальній частці на квартиру АДРЕСА_3. Щодо стягнення з ОСОБА_3 1/2 вартості автомобіля в сумі 59759 грн. не визнала, та суду пояснила, що автомобіль "Форд транзит" було продано 01.03.2016р. за 36 000 грн. 24.06.2016р. даний автомобіль горів. На його відновлення ОСОБА_3 затратив власні кошти в сумі 57 000 грн. Тобто вартість відновлювального ремонту більше за суму , за яку продано автомобіль. Експертний висновок, який наданий позивачкою-відповідачкою ОСОБА_2 не можна брати до уваги, оскільки експертом автомобіль не оглядався, у висновку лише вказана середня ринкова вартість. Вимоги зустрічного позову підтримала в повному об"ємі.

Суд вислухавши думку учасників процесу дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного:

У відповідності до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім'я було зареєстровано право власності на таку річ.

Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України від 16.12.2015 року по справі №6-1109цс15 під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток подружжя, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (ч.2 статті 364 ЦК України). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, якщо таке майно існує.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Крім того, відповідно до п. 23 вищезгаданої Постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання, а також при винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо.

Ч.ч. 1, 3 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом .

Нормами ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Ч.3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Ч.2, 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, та ОСОБА_2, з 19.11.1996 року по 20.04.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20.04.2016 року, яке набрало законної сили 05.05.2016 року (а.с.9), вирішено шлюб, між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 19 листопада 1996 року в селі Грабів Рожнятівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 10 розірвати.

Копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.03.2008р. свідчить про те, що ОСОБА_3, на праві приватної власності належить квартира, однокімнатна за адресою АДРЕСА_4. Підстава : рішення виконавчого комітету №103 від 14.02.2008р. (а.с.3)

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18139690 від 18.03.2008р., (а.с.4) , 18.03.2008р. за ОСОБА_3, було зареєстровано право власності на квартиру, однокімнатну по вул.Молодіжна,8/26 в м.Долина Івано-Франківської області. Підстава для реєстрації права власності - свідоцтво про право власності /б/н/ від 18.03.2008р., рішення виконавчого комітету Долинської міської ради від 14.02.2008р. за №103 (а.с.4).

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що квартира загальною площею 45,9 кв.м. , яка розташована за адресою м.Долина вул.Молодіжна,8/26 Івано-Франківської області, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки вона набута під час шлюбу і підлягає поділу в рівних частинах, у відповідності до положень ст. 70 СК України.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» пунктом 25 роз'яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом ОСОБА_2, не ставить питання, про стягнення з ОСОБА_3, компенсації за частину спірної квартири на її користь.

З врахуванням викладеного, суд приходить до переконання що, в порядку поділу спільного майна подружжя слід визнати за ОСОБА_2, право власності на 1/2 ідеальну частку квартири за адресою АДРЕСА_4. Також, суд, в порядку поділу спільного майна подружжя визнає за ОСОБА_3, право власності на 1/2 ідеальну частку квартири за адресою АДРЕСА_4.

Окрім того, в період шлюбу, а саме 16.10.2012 року подружжям придбаний автомобіль марки «Ford Tranzit Connekt» 2003 року випуску.

Факт придбання сторонами в період шлюбу за спільні кошти даного автомобіля сторонами не оспорюється .

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи на момент розгляду спірний автомобіль був реалізований відповідачем на підставі Договору купівлі-продажу транспортного засобу №2642/2016 від 01 березня 2016 року, який укладений між ОСОБА_3, (як продавцем) та ОСОБА_5 (як покупцем) за 36000 гривень (а.с.41).

Оскільки автомобіль реалізовано ОСОБА_3 саме за таку суму, даний договір не визнаний недійсним, суд приходить до переконання, що з відповідача-позивача ОСОБА_3 слід стягнути на користь позивачки-відповідачки ОСОБА_2, половину вартості - 18000 грн.

Суд критично оцінює експертний висновок №170316-2 автотоварознавчого дослідження від 16.03.2017р.,(а.с.52-55), оскільки судовим експертом автомобіль «Ford Tranzit Connekt» не оглядався, у висновку вказана лише середня ринкова вартість транспортного засобу «Ford Tranzit Connekt» 2003 року випуску, станом на проведення експертного дослідження 16.03.2017 року .

Відповідно до ст. 71 СК України та роз'яснень, викладених в п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділу підлягає лише наявне в натурі спільне майно подружжя на час такого розподілу. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК . У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя також підлягає до задоволення виходячи з наступного:

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 СК України о обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 61 СК України, яке відповідно до вимог ст. 150 Конституції України є обов'язковим до виконання на території України, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

На думку Конституційного Суду України, приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об'єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об'єктом їх спільної сумісної власності.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Відносини стосовно майна фізичної особи-підприємця регулюються нормами ЦК України, Господарського кодексу України та Закону України «Про підприємництво».

Відповідно до ст. 320 ЦК України, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності. Окремою формою підприємницької діяльності є підприємницька діяльність фізичних осіб. Жодних спеціальних умов чи обмежень використання фізичною особою, яка перебуває у шлюбі, свого майна для здійснення підприємницької діяльності законом не встановлено.

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним сумісним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання одним із подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано при обранні способу поділу цього майна.

Таким чином, системний аналіз статей 57, 60, 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому, відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у даній справі № 6-21цс15, яка є обов'язковою для всіх судів України відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України.

Судом встановлено, та підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач - відповідач ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем. Дата державної реєстрації фізичної особи-підприємця 28.02.2011р. (а.с.19).

Рішенням №41 «Про надання дозволу на встановлення малої архітектурної форми на території КП «Долинські ринки» по вул.Шевченка в мДолина» виконавчого комітету Долинської міської ради від 05.05.2011р. фізичній особі підприємцю ОСОБА_2, надано дозвіл на розміщення МАФ під №16 на території КП «Долинські ринки» площею 5х6 м., кожен згідно із затвердженою схемою розміщення малих архітектурних форм на території ринку по вул.Шевченка в м.Долина (а.с.26).

Рішенням №63 «Про внесення змін до рішень виконкому стосовно номерації тимчасових споруд комунального ринку виконавчого комітету Долинської міської ради від 26.03.2013р. у п.1 рішення від 05.05.2011р. №141 слова та цифри «МАФ під №16» замінено словами та цифрами «МАФ під №17» (а.с.65).

КП «Архітектурно-плануване бюро АРКА» Відділу містобудування та архітектури Долинської міської ради в 2011 році на замовлення КП «Долинські ринки» ПП ОСОБА_2, розробило робочий проект розміщення малої архітектурної форми у м.Долина по вул.Шевченка (а.с.66-71) .

Судом встановлено, що нерухоме майно (МАФ) набуте ОСОБА_2, в період шлюбу за спільні кошти подружжя та використовується нею для здійснення підприємницької діяльності.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що МАФ під №17 загальною площею 30,0 кв.м., що розташована за адресою: м.Долина вул.Шевченка,Івано-Франківської області, яка використовується ОСОБА_2, для здійснення підприємницької діяльності, набута сторонами за час шлюбу, належать їм на праві спільної сумісної власності, тобто є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, і підлягає поділу між ними у спосіб, зазначений позивачем ОСОБА_3, в зустрічному позові з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог в останній редакції станом на 01.03.2017 року (а. с. 44).

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги по зустрічному позову ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому вони підлягають до задоволення.

Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України.

На пiдставi ст.ст. 60,70, 71 СК України, ст. 372 ЦК України, Постанови Пленуму ВС України від 21.12.2007р. №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88, 208,209,213, 215,218 ЦПК України, суд ,-

В И Р I Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задоволити частково .

Розділити спільне майно подружжя: квартиру АДРЕСА_5 в рівних ідеальних частках.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_6.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_6.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 18000 грн., що становить 1/2 частину вартості автомобіля марки «Ford Tranzit Connekt» 2003 року випуску, № кузова WFOTXXPT3K67358 д.н. НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, витрати по сплаті судового збору в розмірі 551.20 грн.та 3000 грн. витрат за надання юридичної допомоги адвокатом, згідно квитанцій.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задоволити.

Визнати малу архітектурну форму під №17, яка розташована по вул.Шевченка,на території Комунального підприємства «Долинські ринки» в м.Долина Івано-Франківської області об»єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? ідеальну частку малої архітектурної форми під №17, яка розташована по вул. Шевченка на території Комунального підприємства «Долинські ринки» в м.Долина, Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя:

Повний текс рішення виготовлено 25.04.2017р.