Справа № 22-ц/780/1270/16 Головуючий у І інстанції
Провадження № 88-ц/780/1/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 1 18.04.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

18 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді Сержанюка А.С., членів колегії суддів Коцюрби О.П., Мережко М.В., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_2 про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2016 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу у звязку зі звільненням та за час затримки виплати належних сум при звільненні, донарахування та виплату одноразових та щомісячних премій, вихідної допомоги, перерахунок середньої заробітної плати, донарахування і виплату заробітної плати за вересень та листопад 2014 року, виплату безпідставно утриманих коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2016 року апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення задоволено, а ОСОБА_2 - задоволено частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу у звязку зі звільненням, в частині допущення негайного виконання рішення суду та в частині стягнення судових витрат, скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу у звязку зі звільненням відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

На обґрунтування ухваленого рішення, судом апеляційної інстанції, зокрема, зазначено, що згідно з наказом генерального директора Концерну радіомовлення від 12 серпня 2014 року №378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення» з 12 листопада 2014 року скорочувалися штатні одиниці та виводилися із штатного розпису посади, в тому числі і посада директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці, яку обіймала позивач ( а.с. 100-101, 150-152 т.1).

По справі встановлено, що ОСОБА_2 ознайомлена з вказаним наказом 15 вересня 2014 року ( а.с.153-154 т.1).

Доказів про те, що наказ генерального директора Концерну радіомовлення від 12 серпня 2014 року №378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення» визнаний незаконним та скасований, матеріали справи не містять.

З повідомлення Концерну радіомовлення від 12 серпня 2014 року видно, що ОСОБА_2 попереджено про те, що відповідно до наказу Концерну радіомовлення від 12 серпня 2014 року №378 посада директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці, яку вона обіймає, з 12 листопада 2014 року скорочується, вона підлягає звільненню.

Одночасно їй запропоновано роботу на підприємстві відповідно до її спеціальності на вільних посадах згідно з переліком вільних посад, зайняти які ОСОБА_2 відмовилась ( а.с.164, 167 т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом касаційної інстанції в ухвалі від 09 грудня 2015 року ( а.с. 55-58 т. 3), Концерном радіомовлення на виконання вимог ч.ч. 1-5 ст. 43 КЗпП України 23 жовтня 2014 року внесено подання про надання первинною профспілковою організацією Концерну радіомовлення письмової згоди на звільнення директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці ОСОБА_2 у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників ( а.с. 169 т. 1 ).

Крім того, 24 жовтня 2014 року голові первинної профспілкової організації Концерну радіомовлення ОСОБА_3 було направлено телеграму про надходження від адміністрації Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення вищезазначеного подання, що підтверджується відповідним реєстром відправлень та квитанцією від 24 жовтня 2014 року №6449 ( а.с. 174-176 т. 1).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що первинній профспілковій організації Концерну радіомовлення було відомо про скорочення штату та чисельності працівників, тому відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України первинна профспілкова організація Концерну радіомовлення повинна була розглянути подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 від 23 жовтня 2014 року у пятнадцятиденний термін, тобто не пізніше 07 листопада 2014 року, та повідомити Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття, тобто до 10 листопада 2014 року.

По справі встановлено, що наказом Генерального директора Концерну радіомовлення від 17 листопада 2014 року № 97/ок ОСОБА_2 було звільнено з посади директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці концерну у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України ( а.с. 23 т. 1).

Вже після прийняття наказу про звільнення позивача, профспілковий комітет первинної профспілкової організації дирекції Концерну радіомовлення прийняв рішення від 21 листопада 2014 року, згідно з яким відмовив в наданні згоди на звільнення директора департаменту роботи з органами влади, звязків з громадськістю та міжнародної співпраці ОСОБА_2 у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників Концерну радіомовлення ( а.с. 78 т. 1).

Отже, враховуючи, що на час звільнення ОСОБА_2 з посади, 17 листопада 2014 року первинна профспілкова організація дирекції Концерну радіомовлення у визначений законом строк не повідомила Концерн радіомовлення про прийняте рішення щодо надання чи ненадання згоди на звільнення ОСОБА_2, колегія суддів вважає, що у розумінні положень ч. 5 ст.43 КЗПП України фактично мала місце згода первинної профспілкової організації дирекції Концерну радіомовлення на розірвання трудового договору з позивачем.

Суд першої інстанції, у порушення ст.ст. 212-214 ЦПК України, на вказане уваги не звернув, у звязку з чим дійшов помилкового висновку про те, що позивача звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників незаконно без згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Також колегія суддів не погоджується з висновками суду про необгрунтування відповідачем доцільності скорочення посади директора департаменту роботи з органами влади, звязків з громадськістю та міжнародної співпраці, яку обіймала позивач, оскільки ці обставини не були предметом судового розгляду по даній справі і в даному випадку суд не вправі давати оцінку такої доцільності.

Крім того, матеріали справи містять дані про направлення первинній профспілковій організації Концерну радіомовлення всіх необхідних матеріалів, повязаних із майбутнім скороченням штатних одиниць, в тому числі і посади позивача.

Первинна профспілкова організація Концерну радіомовлення знала про майбутнє скорочення чисельності та штату працівників Концерну радіомовлення з 12 серпня 2014 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що при звільненні ОСОБА_4 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідачем були дотримані вимоги трудового законодавства щодо порядку звільнення позивача.

Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2 з наведених вище підстав.

04 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Апеляційного суду Київської області із заявою про перегляд його рішення від 15 лютого 2016 року в зазначеній справі за нововиявленими обставинами, посилаючись на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року, яке набрало законної сили 15 березня 2016 року, та яким визнано протиправним за скасовано наказ №378 генерального директора Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення» від 12 серпня 2014 року.

Факт протиправності названого наказу, на переконання ОСОБА_2, є нововиявленою обставиною, яка слугує підставою для скасування рішення Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2016 року, оскільки всі накази та розпорядження адміністрацією видані на його підставі.

Просить скасувати зазначене рішення та залишити без змін рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року.

Суд апеляційної інстанції, закінчивши з'ясування обставин і перевірку їх доказами у межах доводів заяви ОСОБА_2 про скасування рішення Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2016 року за нововиявленими обставинами, вважає за необхідне задовольнити частково заявлені вимоги, керуючись наступним.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 361 та ч. 1 ст. 362 ЦПК України, підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами, зокрема, є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, а заяви про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами можуть бути подані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, протягом одного місяця з дня встановлення обставини, що є підставою для перегляду.

Розгляд заяви, згідно ч. 2 ст. 365 Цивільного процесуального кодексу

України, здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом

для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

Розглянувши заяву, суд може скасувати судове рішення, що переглядається, і прийняти нове судове рішення або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 20 лютого 2013 року ОСОБА_2 прийнята на посаду заступника юридичного відділу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, а 29 листопада 2013 року - переведена на посаду директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення ( а.с. 21-22 т. 1 ).

Наказом №378 Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12 серпня 2014 року передбачено, зокрема, скорочення штатної одиниці та виведення із штатного розпису посади директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення з 12 листопада 2014 року, з яким позивач ознайомлена 15 вересня 2014 року ( а.с. 100-101, 150-152, 153-154 т. 1 ).

12 серпня 2014 року позивачу направлено письмове повідомлення про скорочення її посади з переліком вакантних посад та пропозицію перевести її на іншу роботу на підприємстві відповідно до її спеціальності ( а.с. 164, 165-166 т. 1 ).

Від пропозиції переведення на іншу роботу в Концерні радіомовлення, радіозв'язку та телебачення ОСОБА_2 відмовилась ( а.с. 167 т. 1 ).

Наказом №448 Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 29 вересня 2014 року скасовано наказ №378 Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12 серпня 2014 року ( а.с. 102 т. 1 ).

Наказом №444 Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 30 вересня 2014 року скасовано наказ Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 29 вересня 2014 року №448 ( а.с. 190 т. 1 ).

У поданні №5036/1-08 від 23 жовтня 2014 року, адресованій первинній профспілковій організації дирекції Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення просив надати згоду на звільнення директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці ОСОБА_2 ( а.с. 239-240 т. 1 ).

Рішенням №24 профспілкового комітету первинної профспілкової організації дирекції Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 21 листопада 2014 року відмовлено в наданні згоди на звільнення директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці ОСОБА_2 у звязку зі скороченням штату та чисельності Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення.

З 4 членів профспілкового комітету у вказаному засіданні брало участь три члени комітету: ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які одноголосно проголосували за це рішення ( а.с. 1-62 т. 1 ).

Рішення профспілкового комітету первинної профспілкової організації дирекції Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 21 листопада 2014 року, яким відмовлено в наданні згоди на звільнення директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці ОСОБА_2 у звязку зі скороченням штату та чисельності Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, з точки зору суду другої інстанції, належним чином обґрунтовано.

Незважаючи на це, ОСОБА_2 наказом №97/ок від 17 листопада 2014 року, без отримання рішення профспілкового органу, звільнена з посади директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці в звязку зі скороченням чисельності та штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України ( а.с. 23 т. 1 )

18 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із названим позовом, де, із проведеними змінами та уточненнями від 11 лютого 2015 року, просила

визнати незаконним та скасувати наказ №97/ок Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення від 17 листопада 2014 року про її звільнення з посади директора департаменту роботи з органами влади, звязків з громадськістю та міжнародної співпраці Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України,

поновити її на посаді директора департаменту роботи з органами влади, звязків з громадськістю та міжнародної співпраці Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення,

стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 листопада 2014 року до моменту поновлення на роботі, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати в сумі 445,95 грн.,

зобовязати відповідача нарахувати та виплатити їй премію до Дня незалежності України і Дня працівника радіо, телебачення та звязку по 5 590 грн., премію за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності за серпень 2014 року у розмірі 607,61 грн., вересень 2014 року - 2 795 грн., жовтень 2014 року - 5 590 грн. та листопад 2014 року - 3 074,50грн.,

допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі,

зобовязати відповідача донарахувати та виплатити їй вихідну допомогу при звільненні у розмірі 10 033,88 грн.,

стягнути з відповідача заробітну плату за 10 робочих днів вересня 2014 року у розмірі 3 750,70 грн. та 2 робочі дні листопада 2014 року 830,16 грн.,

стягнути з відповідача незаконно утриману суму із заробітної плати позивача в листопаді 2014 року у розмірі 9 172,38 грн.,

стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати належних позивачу сум при звільненні з 17 листопада 2014 року по день фактичного розрахунку, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати в сумі 445,95 грн. ( а.с. 1-20 т. 1 ).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення від 17 листопада 2014 року № 97/ок «Про звільнення ОСОБА_2 з посади директора департаменту роботи з органами влади, звязків з громадськістю та міжнародної співпраці Концерну радіомовлення 17 листопада 2014 року».

Поновлено ОСОБА_2 на посаді директора департаменту роботи з органами влади, звязків з громадськістю та міжнародної співпраці Концерну радіомовлення.

Стягнуто з Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 25 126 грн. 68 коп., а на користь держави - судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

В решті позовних відмовлено ( а.с. 93-117 т. 2 ).

На обґрунтування ухваленого рішення про задоволення позову суд першої інстанції послався на відсутність згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення позивача та необґрунтованість решти заявлених вимог ( там же ).

Концерн радіомовлення, радіозвязку та телебачення, не погодившись із частиною рішення, просив його скасувати в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення ОСОБА_2 на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права ( а.с. 119-125 т 2 ).

В свою чергу, ОСОБА_2, вказуючи на незаконність та необґрунтованість рішення в частині відмови у задоволенні позову, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції та задовольнити її позовні вимоги у яких відмовлено судом першої інстанції ( а.с. 155-167 т. 2 ).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 квітня 2015 року, яка скасована ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року, апеляційні скарги Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення та ОСОБА_2 відхилені, а рішення суду першої інстанції залишено без змін ( а.с. 219-229 т. 2, а.с. 55-58 т. 3 ).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 липня 2016 року, апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення задоволено, а ОСОБА_2 - задоволено частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу у звязку зі звільненням, в частині допущення негайного виконання рішення суду та в частині стягнення судових витрат, скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу у звязку зі звільненням відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін ( 75-83, 205-207 т. 3 ).

На обґрунтування ухваленого рішення, судом апеляційної інстанції, зокрема, зазначено, що згідно з наказом генерального директора Концерну радіомовлення від 12 серпня 2014 року №378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення» з 12 листопада 2014 року скорочувалися штатні одиниці та виводилися із штатного розпису посади, в тому числі і посада директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці, яку обіймала позивач, а доказів того, що він ( наказ ) визнаний незаконним та скасований, матеріали справи не містять ( там же ).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року, повторно залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 березня 2017 року, визнано протиправним та скасовано наказ №378 генерального директора Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення» від 12 серпня 2014 року ( а.с. 43-49, 50-54, 111-118 т. 4 ).

ОСОБА_2, посилаючись на факт протиправності зазначеного наказу, встановленого рішенням місцевого суду, 04 квітня 2016 року звернулась до Апеляційного суду Київської області із заявою про перегляд його рішення від 15 лютого 2016 року в зазначеній справі за нововиявленими обставинами ( а.с. 1-4 т. 4 ).

Враховуючи викладене, зазначена заявником обставина, на переконання суду апеляційної інстанції, є нововиявленою обставиною у розумінні вимог п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України та підставою для скасування рішення Апеляційного суду Київської області 15 лютого 2016 року і апеляційного перегляду рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення.

Із врахуванням викладеного, апеляційний суд вважає за необхідне відзначити наступне.

Ухвалюючи рішення про поновлення позивача на роботі, суд першої інстанції правильно виходив із того, що звільнення директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці ОСОБА_2 здійснено відповідачем за відсутності згоди виборного органу первинної профспілкової організації, що є порушенням ст. 43 КЗпП України.

Відтак, суд правильно встановив фактичні обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини та, задовольняючи заявлені позовні вимоги, обґрунтовано виходив з положень ст.ст. 40, 43, 44, 47, 49-1, 50, 52, 82, 94, 97, 139-144, 233, 235, 243-248 КЗпП України, ст.ст. 87, 88 ЦК України, ст. 57 ГК України

Таким чином, звільнення ОСОБА_2 з роботи здійснено, на переконання суду апеляційної інстанції, з порушенням норм законодавства про працю, а тому позивач підлягає поновленню на роботі з виплатою середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України.

При цьому, середньоденну заробітну плату позивачу, враховуючи її розмір за вересень 2014 року 7 874,57 грн. та жовтень 2014 року - 8 757,78 грн. і 45 робочих днів у цьому періоді, місцевий суд визначив правильно 369,51 ( 7 874,57 + 8 757,78 : 45 ) грн.

Відтак, заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 18 листопада 2014 року по 23 лютого 2015 року, на переконання суду першої інстанції і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, становить 25 126,68 ( 369,51 х 68 ) грн.

Рішення суду про допуск негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць також ґрунтується на положеннях ст. 367 ЦПК України.

Що ж до решти рішення, то суд апеляційної інстанції вважає також правильним висновок суду першої інстанції щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог, зокрема, про виплату заробітної плати за час затримки виплати належних сум при звільненні, донарахування та виплату одноразових та щомісячних премій, вихідної допомоги, перерахунок середньої заробітної плати, донарахування і виплату заробітної плати за вересень та листопад 2014 року, виплату безпідставно утриманих коштів.

Таким чином, рішення суду і в цій частині є законним та обґрунтованим, висновки суду відповідають вимогам матеріального й процесуального права, передбачених законом, підстав для його скасування при апеляційному розгляді згідно ст. 309 ЦПК України не встановлено.

Тим паче, в цій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року Концерном радіомовлення, радіозвязку та телебачення не оспорюється ( а.с. 119-125 т. 2 ).

ОСОБА_2 також не ставить питання про скасування чи зміну рішення місцевого суду в своїй заяві про скасування рішення Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2016 року за нововиявленими обставинами, згідно якої просить залишити без змін рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року ( а.с. 1-4 т. 4 ).

Допущені судом першої інстанції описки, на переконання апеляційного суду, у даному випадку на законність та обгрунтованість суду першої інстанції не впливають і можуть бути виправлені у порядку, передбаченому ст. 219 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 про незаконність та необґрунтованість рішення в частині відмови у задоволенні позову, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 10, 11, 12, 18, 97, 139, 142, 143, 151 КЗпП України, Закону України «Про колективні договори та угоди», ст. 1 Закону України «Про соціальний діалог», ст.ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 8, 45, 129 Конституції України, і Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення - про незаконність та необґрунтованість рішення, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, в т.ч. ст.ст. 43, 49-4 КЗпП України, ст. 64 ГК України, ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії», на переконання апеляційного суду не знайшли свого підтвердження під час їх розгляду судом другої інстанції і спростовуються названими доказами по справі, які ним відносяться до числа належних та допустимих згідно ст.ст. 58, 59, 212 ЦПК України.

Доводи першого апелянта, окрім цього, про незаконність відмови у виплаті премій та наявність права на її виплату, регламентованих, окрім закону, умовами колективного договору, наявність можливості у адміністрації її виплатити, неналежність доказів щодо відсутності позивача на роботі, відсутність дисциплінарних стягнень, безпідставність проведених вирахувань із заробітної плати, невідповідність дійсності висновку місцевого

суду про виплату їй 3 068,09 грн., недоведення до відома апелянта наказів адміністрації, на переконання апеляційного суду, з огляду на вимоги заяви про перегляд рішення суду апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами та у силу викладеного, не є правовою підставою для задоволення апеляційних вимог ОСОБА_2.

Інші обставини, зазначені в апеляції Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення, зокрема, про спростування посилання місцевого суду на відсутність рішення щодо зміни в організації роботи, невиконання вимог ст. 49-4 КЗпП України, неправомірність проведення судом оцінки доцільності проведення скорочення у відповідача, чим неправомірно втрутився у його господарську діяльність, завчасність повідомлення профспілок про майбутні звільнення працівників, проведення відповідних консультацій з метою помякшення наслідків скорочення, наявність галузевої угоди, яка регламентує трудові відносини, зокрема, і сторін, відсутність оцінки відеозапису, наданого місцевому суду, як і листа від 08 серпня 2014 року, помилковість висновків суду про відсутність у членів профкому повноважень на отримання кореспонденції, неналежність доказу рішення профкому щодо відмови у погодженні скорочення посади позивача, незаконність прийняття рішення з цього приводу, неповноважність профкому, ненадання ним висновку у встановлений законом 15-денний строк, на переконання апеляційного суду, не є правовою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, визнаних місцевим судом обґрунтованими, та задоволення вимог зазначеного апелянта.

Окрім іншого, його доводи про неналежність доказу, зокрема, рішення профкому щодо відмови у погодженні скорочення посади позивача, незаконність прийняття рішення з цього приводу, неповноважність профкому, на переконання апеляційного суду, будь-якими доказами, наявними у матеріалах справи, у порядку, передбаченому ст. 60 ЦПК України, не спростовується.

Навпаки, матеріали справи містять протокол №24 від 21 листопада 2014 року ( а.с. 1-62 т. 2 ), згідно якого обґрунтовано відмовлено у дачі згоди на звільнення із роботи, серед інших, позивача у справі.

Доказів на спростування законності ухваленого рішення адміністрація відповідача суду не надала у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України.

При цьому, подання адміністрації про скорочення, початково, направлено на іншого адресата до відділу документо-забезпечення та контролю ( а.с. 174 т. 1 ).

При цьому, відмова членів профкому, зокрема, ОСОБА_5, від отримання кореспонденції ( а.с. 177 т. 1 ) не свідчить про її отримання належним адресатом саме 27 жовтня 2014 року, а лише доводить неналежність виконання особою своїх обовязків зазначеного утворення.

Датою отримання первинною профспілковою організацією названого подання є 07 листопада 2014 року, зареєстрованого за вхідним №57 ( а.с. 239-240 т. 1 ).

11, 14 листопада 2014 року відбулось засідання зазначеного утворення і його перенесено на 10 годину 21 листопада 2014 року про що, в установленому порядку, було доведено до відома відповідача ( а.с.241-242, 243-244, 245-246 т. 1 ).

Однак, ця інформація не завадила звільненню позивача із роботи, що безперечно свідчить про незаконність рішення з цього приводу.

Суд апеляційної інстанції також не погоджується із позицією Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення про те, що зазначена позивачем обставина є новою, а не нововиявленою, оскільки факт протиправності названого наказу не був і не міг бути відомим ОСОБА_2 на час розгляду справи, зокрема, про поновлення на роботі.

І, насамкінець, доказом незаконності звільнення позивача із роботи є рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області, яким визнано протиправним та скасовано наказ №378 генерального директора Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення» від 12 серпня 2014 року, що був правовою підставою для ухвалення адміністрацією такого рішення.

Визнання судом апеляційної інстанції факту протиправності зазначеного наказу нововиявленою обставиною, не позбавляє його можливості здійснити таку оцінку щодо рішення, яке переглядається за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319, 361, 363, 365 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2016 року за нововиявленими обставинами задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2016 року скасувати.

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням та за час затримки виплати належних сум при звільненні, донарахування та виплату одноразових та щомісячних премій, вихідної допомоги, перерахунок середньої заробітної плати, донарахування і виплату заробітної плати за вересень та листопад 2014 року, виплату безпідставно утриманих коштів залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.П. ОСОБА_7 Мережко