АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1216/17 Справа № 206/4806/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся Н.Є.
Категорія 48
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування ВК Самарської районної у м. Дніпропетровську ради - про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування ВК Самарської районної у м. Дніпропетровську ради - про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року в частині визначення місця проживання дитини, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає рішення в оскаржуваній частині законним, таким, що повинне бути залишене без змін, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що сторони з 27 червня 2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Подружні стосунки з серпня 2015 року припинені через конфлікти та сварки, в звязку з чим сторони не могли знайти спільної мови у важливих питаннях сімейного життя.

Встановивши, що сторони мають категоричне небажання подальшого спільного життя, їх шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, керуючись ст.. 112 СК, районний суд дійшов висновку про розірвання їх шлюбу.

Рішення в цій частині апеляційним судом не переглядається, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.

Між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини, вони не можуть дійти згоди щодо цього питання.

Що ж стосується позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини, апеляційний суд вважає, що районний суд, керуючись ст.ст. 141, 161 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Конвенцією про права дитини, виходячи з рівності прав та обовязків батька й матері щодо виховання своїх дітей, - дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову та визначення місця проживання дитини з матірю, оскільки з аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Судом встановлено, що і мати і батько дитини позитивно характеризуються, є забезпеченими, працюють і отримують заробітну плату.

ОСОБА_5 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Леніна),40/11 у квартирі з двох кімнат. В квартирі є необхідні для проживання меблі та речі, побутова техніка.

ОСОБА_3 проживає теж у двокімнатній квартирі за адресою: м. Дніпро, вул. Семафорна,42/42, де є всі належні умови для відпочинку, розвитку та навчання дитини.

Згідно з Висновком № 2-17/11772 від 07.11. 2016 року про визначення місця проживання дитини орган опіки та піклування виконкому Самарської районної у м. Дніпропетровську ради вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 разом з матірю ОСОБА_6 за адресою її місця проживання.

Вірно оцінивши докази, районний суд зробив правильний висновок про необхідність залишити дитину з матірю, враховуючи, що дитина є малолітньою та відповідно до ст.. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» має право на проживання в сімї одного із батьків та на піклування батьків, предметом основної турботи та основним обовязком яких є забезпечення інтересів своєї дитини.

Доводи ОСОБА_3 в скарзі про те, що дитина постійно проживає з ним, син зареєстрований за місцем його проживання, вільно спілкується з матірю та проводить на свій розсуд вільний час з мамою, - спростовуються його поясненнями та позивачки, надані в судовому засіданні апеляційного суду, де вони зазначили, що на даний час дитина проживає з матірю, яка не перешкоджає спілкуванню сина з батьком і здійсненню ним своїх батьківських обовязків.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_2 має від першого шлюбу сина з яким не проживає, - не заслуговують на увагу, оскільки і у відповідача теж народилася друга дитина.

Інші доводи не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи зазначені норми закону, інтереси дитини, те, що кожен з батьків належним чином виконує свої обовязки щодо виховання сина, задля уникнення травмування психіки дитини, апеляційний суд вважає необхідним рішення в оскаржуваній частині залишити без змін, як таке, що відповідає вимогам матеріального та процесуального законів.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_7