У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.
суддів:Євтушенко О.І., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до приватного підприємства «Бізнес-Гранд» про визнання права власності за касаційними скаргами ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 2 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 9 липня 2007 року між ним та приватним підприємством «Бізнес-Гранд» (далі - ПП «Бізнес-Гранд») був укладений договір № 7 про пайову участь у будівництві, відповідно до умов якого сторони домовились про спільну участь в реалізації проекту з будівництва (добудови та реконструкції) торговельного центру по АДРЕСА_1.

Згідно з п. 3.12 вказаного договору розмір пайової участі позивача становить 1 050 000 грн, який може бути здійснений грошовими коштами, будівельними матеріалами або сплатою будівельних робіт.

Згідно з актом розподілу приміщення від 15 січня 2008 року позивач отримує площі, розташовані на першому поверсі торговельного центру по АДРЕСА_1, загальною площею 165,6 кв.м.

Позивач на виконання умов вказаного договору передав відповідачу будівельні матеріали на суму 623 000 грн та вніс в касу відповідача грошові кошти на суму 402 000 грн, виконавши за договором зобов'язання у повному обсязі.

28 серпня 2008 року об'єкт нерухомості по АДРЕСА_1 був введений в експлуатацію.

1 жовтня 2008 року відповідач отримав свідоцтво про право власності на весь об'єкт будівництва на своє ім'я, що суперечить умовам договору № 7 про пайову участь у будівництві від 9 липня 2007 року стосовно частки позивача у новій добудові.

Згідно з п. 6.4 договору право власності на індивідуально-визначене майно (реконструйовані та новостворені (збудовані) приміщення) в об'єкті сторони набувають в момент виділення в натурі на підставі акта виділення в натурі, що підписується сторонами в порядку, визначеному п. 6.3, з обов'язковою реєстрацією в органах БТІ.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням про складення відповідного акта, проте відповідач від таких дій ухилявся.

20 листопада 2008 року на пропозицію відповідача сторонами укладено додаткову угоду до договору № 7 про пайову участь у будівництві від 9 липня 2007 року, якою перенесено термін підписання акта виділення в натурі належної позивачу частки у майні у розмірі 165,6 кв.м нерухомості по АДРЕСА_1 на 2 квітня 2012 року.

Протягом березня-квітня 2012 року позивач намагався зв'язатися з представниками ПП «Бізнес-Гранд», проте відповідач ухилявся від виконання своїх зобов'язань.

Крім того, ОСОБА_6 стало відомо, що відповідач має намір здійснити розрахунки за своїми борговими зобов'язаннями з банківськими установами нерухомістю, в якій є і належна позивачу частка майна.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_6 просив: зобов'язати ПП «Бізнес-Гранд» підписати акт виділення в натурі належної йому частки майна площею 165,6 кв.м на першому поверсі торговельного центру по АДРЕСА_1; визнати за позивачем право власності на вказану частку нерухомого майна; визнати свідоцтво на право власності серії НОМЕР_1 недійсним; зобов'язати комунальне підприємство «Черкаське обласне об'єднання бюро технічної інвентаризації» вчинити дії щодо реєстрації права власності ОСОБА_6 на вказане нерухоме майно.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2012 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на частку нерухомого майна на першому поверсі торговельного центру, розташованого по АДРЕСА_1, а саме на приміщення: 1-56, площею 156,5 кв.м; 1-57 площею 5,2 кв.м; 58 площею 2 кв м та 59 площею 1,9 кв.м, а всього загальною площею 165,6 кв.м.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 1 жовтня 2008 року, видане виконавчим комітетом Черкаської міської ради ПП «Бізнес-Гранд» про право власності на торговельний комплекс в частині приміщень: 1-56; 1-57; 58 та 59 (які на першому поверсі поповерхового плану будівлі позначені літ. А2, А-1-2), виключивши їх з переліку будівель, які належать ПП «Бізнес-Гранд», з подальшою реєстрацією права власності на ці приміщення за ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 2 лютого 2017 року, ухваленим за апеляційною скаргою ПАТ «Укрсоцбанк», рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2012 року в частині визнання за ОСОБА_6 права власності та визнання частково недійсним свідоцтва про право власності скасовано; ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ПП «Бізнес-Гранд» про визнання права власності та визнання частково недійсним свідоцтва про право власності відмовлено.

У іншій частині рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, справу направити на новий судовий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_7 - частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6, виконавши всі умови договору інвестиції на новостворене майно, яке прийнято до експлуатації, набув на нього майнові права, але у зв'язку із реєстрацією відповідачем права власності на весь комплекс будівлі на своє ім'я, позивач не може реалізувати своє законне право власності шляхом його державної реєстрації на себе, тому порушене право підлягає захисту.

Скасовуючи за апеляційною скаргою банку рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, апеляційний суд виходив із того, що на час укладення ПП «Бізнес-Гранд» договору № 7 про пайову участь від 9 липня 2007 року з ОСОБА_6 майно перебувало в іпотеці ПАТ «Укрсоцбанк». Оскільки договір про пайову участь у будівництві передбачав набуття права власності на частину майна, яке перебувало в іпотеці, такий договір є нікчемним, так як згоди на його укладення банк не надавав.

Також апеляційним судом зазначено, що на час звернення позивача до суду (28 травня 2012 року) вже існувала постанова Київського апеляційного господарського суду від 10 листопада 2011 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ПП «Бізнес-Гранд» про визнання права власності на предмет іпотеки, якою, серед іншого, визнано за ПАТ «Укрсоцбанк» право власності на торговельний комплекс площею 9 145,2 кв.м (літ. А-2, А1-2), дахову котельню (літ. В), огорожу (№ 1-3), замощення, І, ІІ, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Крім того, зазначено, що спір у даній справі стосується прав та обов'язків ПАТ «Укрсоцбанк», який до участі у справі залучений не був, але апеляційний суд вказану помилку виправити не може, оскільки не наділений правом вирішувати питання про залучення нових осіб до участі у справі.

Проте повністю погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 9 липня 2007 року між ПП «Бізнес-Гранд» (замовник) та фізичною особою ОСОБА_6 (інвестор) був укладений договір про пайову участь у будівництві, за умовами якого замовник надає земельну ділянку для будівництва об'єкта та здійснює будівництво, а інвестор забезпечує фінансування будівництва об'єкта в частині, передбаченій умовами договору. Об'єктом вказаного договору є добудова та реконструкція торговельного центру по АДРЕСА_1.

Пунктом 3.12 договору встановлено, що пайовою участю (пайовим внеском) інвестора у будівництві об'єкта є фінансування будівництва об'єкта у розмірі 1 050 000 грн, яке може бути здійснено грошовими коштами, будівельними матеріалами або сплатою будівельних робіт.

Згідно з п. 2.3 договору інвестор набуває майнові права на участь в проекті.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що після завершення проекту частки сторін в об'єкті складаються з індивідуально-визначеного новоствореного майна (збудованих приміщень), які підлягають розподілу та передачі в натурі кожній стороні на підставі акта виділення в натурі, що підписується сторонами не пізніше 15 днів з моменту прийняття об'єкта в експлуатацію державною комісією. Строк виділення часток в натурі може бути продовжений за домовленістю сторін.

Відповідно до п. 6.4 договору право власності на індивідуально-визначене майно (реконструйовані та новостворені (збудовані) приміщення в об'єкті сторони набувають в момент виділення в натурі на підставі акта виділення в натурі, що підписується сторонами в порядку п. 6.3 договору з обов'язковою реєстрацією в БТІ.

Додатковою угодою № 7 від 20 листопада 2008 року сторони домовились викласти п. 6.3 в наступній редакції: після завершення проекту частки сторін в об'єкті складаються з індивідуально визначеного новоствореного майна (збудованих приміщень), які підлягають розподілу та передачі в натурі кожній стороні на підставі акта виділення в натурі, що підписується сторонами не пізніше 2 квітня 2012 року.

На виконання умов п. 3.12 позивач передав відповідачу будівельні матеріали і кошти на загальну суму 1 050 000 грн, повністю виконавши зобов'язання, що особами, які брали участь у справі, не оспорюється.

Згідно з актом розподілу приміщення від 1 березня 2008 року інвестор отримує площі, розташовані на першому поверсі торговельного центру по АДРЕСА_1 загальною площею 165,6 кв.м.

28 серпня 2008 року вказаний об'єкт нерухомості був введений в експлуатацію.

1 жовтня 2008 року ПП «Бізнес-Гранд» отримав свідоцтво про право власності на торговельний комплекс літ. А-2, А1 -2; дахову котельню літ. В огорожу 1-3; замощення І, ІІ, що розташований по АДРЕСА_1.

Також установлено, що 17 червня 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк») та ПП «Бізнес-Гранд» був укладений іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю для забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 16 червня 2005 року майнові права на нерухоме майно, будівництво якого не завершене, а саме: торговельний комплекс, позначений на плані літ. А-2, та трансформаторну підстанцію літ. ТП, що знаходяться по АДРЕСА_1, які стануть власністю іпотекодавця після завершення будівництва.

23 грудня 2005 року між іпотекодержателем та іпотекодавцем укладена додаткова угода до договору іпотеки від 17 червня 2005 року, в якій п. 1.1 договору викладено в наступній редакції: іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю для забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 16 червня 2005 року комплекс будівель, а саме: торговельний комплекс площею 5 025,4 кв.м (літ. А-2), трансформаторну (літ. Б), дахову котельню площею 51,7 кв.м (літ. В), що знаходяться по АДРЕСА_1 та належать іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 151387, виданого виконавчим комітетом Черкаської міської ради 12 грудня 2005 року.

Угодою від 19 квітня 2006 року сторони внесли зміни до іпотечного договору від 17 червня 2005 року і в тому числі до п. 1.1, виклавши його в наступній редакції: іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю для забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 16 червня 2005 року комплекс будівель, а саме: торговельний комплекс площею 5 024,2 кв.м (літ. А-2), трансформаторну (літ. Б), дахову котельню площею 51,7 кв.м (літ. В), що знаходяться по АДРЕСА_1 та належать іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 151387, виданого виконавчим комітетом Черкаської міської ради 12 грудня 2005 року.

18 квітня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ПП «Бізнес-Гранд» укладений іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю для забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 18 квітня 2006 року комплекс будівель, а саме: торговельний комплекс площею 5 024,2 кв.м. (літ. А-2), трансформаторну (літ. Б), дахову котельню площею 51,7 кв. м (літ. В), що знаходяться по АДРЕСА_1 та належать іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 151387, виданого виконавчим комітетом Черкаської міської 12 грудня 2005 року.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект.

За змістом ч. 1 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» об'єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права.

Згідно з ч.ч. 1, 2 цього Закону суб'єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави. Інвестори - це суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування. Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності.

Частина п'ята ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» надає інвестору право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських відносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.

Частиною першою ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних засадах цивільного законодавства, зокрема на підставі ст. 392 ЦК України.

Установивши, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та ПП «Бізнес-Гранд» був укладений іпотечний договір, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що згідно з умовами вказаного договору ПП «Бізнес-Гранд» передав в іпотеку банку комплекс будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 грудня 2005 року, тобто банку передано в іпотеку нерухоме майно, яке належало ПП «Бізнес-Гранд» до укладення ПП «Бізнес-Гранд» договору про пайову участь у будівництві від 9 липня 2007 року з ОСОБА_6

Крім того, судом першої інстанції встановлено і банком не спростовано факт погодження з банком виведення з-під застави спірних приміщень зазначеної площі, за умови виділення їх в натурі та оформлення відповідних правовстановлюючих документів, що підтверджено листом-погодженням від 19 березня 2010 року № 06.3-13/67-1172.

Враховуючи загальні засади цивільного законодавства, які ґрунтуються на принципах справедливості, добросовісності та розумності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо неприпустимості позбавлення позивача, який будь-яких зобов'язань перед банком не має, права на майно, що прийняте в експлуатацію та виділено в натурі.

За таких обставин суд першої інстанції, установивши, що ОСОБА_6 виконав всі умови договору інвестиції на новостворене майно, яке прийнято до експлуатації, але не може реалізувати своє законне право власності шляхом його державної реєстрації у зв'язку із реєстрацією відповідачем права власності на весь комплекс будівлі і укладення іпотечного договору, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_6 права власності спірне нерухоме майно, а також визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, виданого 1 жовтня 2008 року.

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані особами, які брали участь у апеляційному розгляді справи.

Суд апеляційної інстанції вказаних обставин та норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не врахував, помилково скасувавши законне і справедливе рішення суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_7 про те, що вона є власником спірного нерухомого майна, на законність рішення суду першої інстанції не впливають, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 23 серпня 2012 року, тобто після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_6 задовольнити.

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 2 лютого 2017 року скасувати, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2012 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: О.І.Євтушенко О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова