Справа № 495/856/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2017 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання: Левченко А.В.
за участю представників сторін:
від позивача: не з'явився
від відповідача: не з'явився
від третьої особи: не з'явився
від прокуратури: не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/856/17
за позовом Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, як органу опіки та піклування
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Комунального закладу «Білгород-Дністровський дитячмй будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку»
за участю Білгород-Дністровської місцевої прокуратури
про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів
09.02.2017 року Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, як орган опіки та піклування (далі по тексту - позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Комунального закладу «Білгород-Дністровський дитячмй будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку» (далі по тексту - третя особа) за участю Білгород-Дністровської місцевої прокуратури про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а.с.1-2).
Так, позивач просить суд:
- позбавити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей: сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4;
- стягувати щомісячно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на утримання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в твердій грошовій сумі у розмірі 500 (п'ятсот) гривень на кожну дитину, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до повноліття дітей.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.02.2017 року відкрито провадження по справі № 495/856/17 за позовом ВК Б-Дністровської МР до ОСОБА_1 за участю третьої особи КЗ «Б-Дністровський ДБЗТ ДДШВ» за участю прокуратури про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Справу призначено до розгляду (а.с.23).
Представник позивача (ВК Б-Дністровської МР) - Бабич Т.В., в судове засідання 14.04.2017 року не з'явилася, але подала до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та справу розглянути за її відсутністю. Проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.70).
Представник третьої особи (КЗ «Б-Дністровський ДБЗТ ДДШВ») в судове засідання 14.04.2017 року не з'явився, але директором дитячого будинку подано до суду заяву, згідно з якою заявлені ВК Б-Дністровської МР позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та справу розглянути за її відсутністю (а.с.67).
Прокурор - Колесніченко І.В., в судове засідання 14.04.2017 року не з'явилася, але подала до суду заяву, згідно з якою заявлені ВК Б-Дністровської МР позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.68).
Відповідач - ОСОБА_1, відзив, заперечення або пояснення на позов ВК Б-Дністровської МРдо суду не надала та в судові засідання 14.03.2017 року та 14.04.2017 року не з'явилася без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином.
Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було надіслано запит до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо доступу до персональних даних ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.29).
Згідно відповіді, що надійшла з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована з 01.08.2008 року за адресою: АДРЕСА_5(а.с.30).
Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно із ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про місце проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Так, ухвала суду про призначення слухання справи, судові повістки, а також копія позовної заяви ВК Б-Дністровської МР з додатками до неї були надіслані на адресу ОСОБА_1 (АДРЕСА_5), яка наявна в матеріалах справи та за якою вона зареєстрована. Між тим, усі документи з зазначеної адреси були повернуті до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання (а.с.33-59).
Згідно із ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на п'ятнадцять днів.
Враховуючи викладені обставини, норми чинного законодавства та ті факти, що відповідач в судові засідання не з'явився, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явилися, але просили розглянути справу без їх присутності та проти винесення заочного рішення не заперечували, строк розгляду справи, відповідно до ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, закінчився і ніхто із сторін не заявив клопотання про його подовження, суд вважає за можливе і необхідне, у відповідності до ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних, достатніх для розгляду матеріалів справи та ухвалити заочне рішення.
У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_2, про що 06.02.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області зроблено відповідний актовий запис за № 51, що підтверджується виданим 06.02.2010 року свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1. Батьками дитини записано ОСОБА_5 та ОСОБА_1. Відомості про батька дитини вказані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, зі слів матерів (а.с.7-8).
ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_6, про що 21.04.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області зроблено відповідний актовий запис за № 192, що підтверджується виданим 21.04.2011 року свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2. Батьками дитини записано ОСОБА_5 та ОСОБА_1. Відомості про батька дитини вказані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, зі слів матерів (а.с.9-10).
ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_3, про що 04.12.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис за № 978, що підтверджується виданим 04.12.2013 року свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3. Батьками дитини записано ОСОБА_5 та ОСОБА_1. Відомості про батька дитини вказані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, зі слів матерів (а.с.11-12).
Малолітні діти, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, перебувають з травня 2016 року в службі у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, у зв'язку з ухиленням їх матері - ОСОБА_1, від виконання батьківських обов'язків.
З 29.04.2011 року по теперішній час ОСОБА_1 перебуває в міському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді на обліку сімей, які опинилися в складних життєвих обставинах, та під соціальним супроводом.
З липня 2016 року по теперішній час малолітні діти, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, знаходяться на повному державному забезпечені в Комунальному закладі «Білгород-Дністровський дитячмй будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку».
До дитячого будинку діти влаштовані згідно рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 21.07.2016 року № 430 терміном на шість місяців та за результатом розгляду заяви їх матері ОСОБА_1
В 2011 році двоє старших дітей, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, влаштовувалися до Білгород-Дністровського спеціалізованого будинку дитини на підставі заяви матері ОСОБА_1 та згідно рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 26.08.2011 року № 616.
За цей період ОСОБА_1 народила третю дитину, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.
За результатом супроводу, який дав позитивні результати, в 2014 році старших дітей, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, повернено матері на домашнє виховання.
Між тим, після повернення дітей на домашнє виховання родина постійно змінювала адреси проживання. Фахівці міського ЦСССДМ неодноразово займалися пошуками матері з дітьми. Жінка не відповідала на телефонні дзвінки, називала неправдиві адреси свого проживання.
Останнім часом родина мешкала за адресою АДРЕСА_1, де відсутні дитячі ліжка, меблі, іграшки, побутова техніка. ОСОБА_1 не була в змозі придбати дітям одяг по сезону, сплачувати за орендоване житло. Мала заборгованість за оплату за перебування дитини в дитячому садку. З не встановлених причин у ОСОБА_1 був втрачений паспорт, через що вона не змогла поновити державні виплати на дітей. Матері надавалися послуги на поновлення паспорту. Все придбане раніше майно (техніка та меблі) віддано за борги (за оренду житла).
Питання виконання ОСОБА_1 обов'язків щодо утримання та виховання дітей розглядалося на засіданні координаційної ради служби у справах дітей. Жінка попереджалася про наслідки невиконання батьківських обов'язків (виписка з протоколу від 18.05.2016 pоку).
В липні 2016 року за заявою ОСОБА_1 трьох малолітніх дітей, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, влаштовано до дитячого будинку.
З моменту влаштування дітей до дитячого будинку ОСОБА_1 неодноразово надавалися рекомендації щодо створення умов для повноцінного розвитку та проживання дітей, заощадження коштів. Попереджалося про наслідки невиконання батьківських обов'язків.
Між тим, ОСОБА_1 не проявляє ініціативи щодо повернення дітей додому. На питання про місце проживання не дає чіткої відповіді, обіцяючи, що скоро зробить ремонт та назве адресу. Останнім часом ОСОБА_1 не відповідає на телефонні дзвінки, до міського ЦСССДМ не приходить.
Вказане стало підставою для розгляду на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради питання щодо результату супроводу ОСОБА_1 та виконання нею батьківських обов'язків.
На засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке проводилося 27.01.2017 року ОСОБА_1 не з'явилася, хоча була попереджена про дату та час проведення засідання в телефонному режимі через рідного брата.
На засіданні комісії озвучено інформацію дитячого будинку від 23.01.2017 року №39, згідно якої за час влаштування дітей (період з липня 2016 року по теперішній час) ОСОБА_1 відвідала своїх дітей лише один раз. При цьому термін перебування дітей в дитячому будинку закінчився.
Разом з тим, жодного разу ОСОБА_1 не ініціювала питання повернення дітей на домашнє виховання, не створила житлово-побутові умови для їх розвитку, виховання та проживання. Фактично понад шість місяців питання утримання, виховання, стану здоров'я та розвитку малолітніх дітей не турбує їх матір.
З огляду на викладене, комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білгород-Дністровської міської ради дійшла до висновку, що ОСОБА_1 фактично самоусунулася від виконання батьківських обов'язків відносно малолітніх дітей, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.
08.02.2017 року ВК Б-Дністровської МР зроблено висновок № 32/409 про доцільність позбавлення батьківських прав, відповідно до якого доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно її малолітніх дітей, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4(а.с.3-4).
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.
Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України).
Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Згідно із ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (ст.166 Сімейного кодексу України).
У відповідності до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, малолітні діти ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4перебувають на повному державному утриманні в Комунальному закладі «Білгород-Дністровський дитячмй будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку». В свою чергу, ОСОБА_1 участі у вихованні дітей не приймає та матеріально не забезпечує їх.
За таких обставин, суд приходить до висновку про відповідність та доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно її малолітніх дітей, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Крім того, частиною 3 статті 166 Сімейного кодексу України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов'язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання.
У випадку невиконання батьками обов'язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 Кримінального кодексу України.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України).
Так, при визначенні розміру аліментів, що стягуються з батьків на користь дитини, суд має враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини. Зокрема, чим гірше стан здоров'я дитини, тим більше коштів на утримання вона потребує. При розгляді справи про стягнення аліментів при визначенні їх розміру, суд повинен враховувати також стан здоров'я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї.
Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини.
Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
У відповідності до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Дана норма передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до змісту ч.1 даної статті.
Положеннями ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову.
Згідно із положеннями Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», з 01.01.2017 року по 30.04.2017 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлений в розмірі 1 355 грн. (30 % = 406,50 грн.), а для дітей віком від 6 до 18 років - 1 689 грн. (30 % = 506,70 грн.).
За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність стягнення щомісячно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь законного представника дітей аліменти на утримання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. на кожну дитину, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до повноліття дітей.
Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У відповідності до п.2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (ч.1 ст.213 ЦПК). Обґрунтованим визнається рішення, яке ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставин, які мають значення для вирішення справи.
Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог ВК Б-Дністровської МР, у зв'язку з чим його позовна заява до ОСОБА_1 за участю третьої особи КЗ «Б-Дністровський ДБЗТ ДДШВ» за участю прокуратури про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст. 150-152, 155, 164-166, 180, 182-184, 191 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 3, 10-11, 57-60, 88, 157, 169, 197, 208-209, 212-215, 218, 224-228 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позовну заяву Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Комунального закладу «Білгород-Дністровський дитячмй будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку» за участю Білгород-Дністровської місцевої прокуратури про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5, батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей:
- сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2;
- доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3;
- сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Стягувати щомісячно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5, на користь законного представника дитини аліменти на утримання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі у розмірі 500 (п'ятсот) гривень, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, а саме з 09.02.2017 року до повноліття ОСОБА_2, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5.
Стягувати щомісячно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5, на користь законного представника дитини аліменти на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в твердій грошовій сумі у розмірі 500 (п'ятсот) гривень, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, а саме з 09.02.2017 року до повноліття ОСОБА_6, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6.
Стягувати щомісячно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5, на користь законного представника дитини аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в твердій грошовій сумі у розмірі 500 (п'ятсот) гривень, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, а саме з 09.02.2017 року до повноліття ОСОБА_3, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5, на користь держави судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Мишко