Провадження № 22-ц/780/2024/17 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 43 12.04.2017

УХВАЛА
Іменем України
12 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Приходька К.П.,
за участі секретаря Дрозда Р.І.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2017 року у справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:
У жовтні 2016 року позивач Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що на балансі позивача перебуває гуртожиток по АДРЕСА_1 . Вказаний гуртожиток є житловим фондом Міністерства оборони України та призначений для проживання військовослужбовців та їх сімей.
Відповідач ОСОБА_1 була заселена у даний гуртожиток на підставі ордеру №29 від 12.05.2000 року, який виданий командиром в/ч НОМЕР_1 , лейтенанту ОСОБА_2 для проживання разом з сім`єю - дружиною ОСОБА_1 та сином ОСОБА_3 .
Позивач вказує, що шлюбні відносини між відповідачем та її чоловіком ОСОБА_2 припинені, шлюб розірвано, а тому, відповідно до п. 5.10 наказу МО України від 30.11.2011р. «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», ОСОБА_1 підлягає виселенню з кімнати АДРЕСА_2 , як колишній член сім`ї військовослужбовця.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2017 року в задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква до ОСОБА_1 про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції не взяв до уваги п. 5.1 Наказу Міністерства оборони України від 30.11.2011 року «Про затвердження інструкції про організацію та забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями».
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на балансі КЕВ м. Біла Церква перебуває гуртожиток по бульвару 50р. Перемоги №58 (а.с.6-7,11).

12.05.2000 року Військова частина НОМЕР_1 видала Ордер №29 гр. лейтенанту ОСОБА_2 на зайняття в сімейному гуртожитку військової частини кімнату №108 житловою площею 18 кв.м. в буд. АДРЕСА_3 ). В ордері зазначено склад сім`ї ОСОБА_2 : дружина ОСОБА_1 1977 р.н. та син ОСОБА_3 1998 р.н. Зазначене підтверджено копією ордеру (а.с.8).
Встановлено, що подружжя ОСОБА_4 має трьох дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначене підтверджено копіями свідоцтв про народження (а.с.25,26).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 разом з своїми трьома дітьми зареєстрована та проживає в кімнаті АДРЕСА_2 . Також, в даній кімнаті зареєстрований чоловік відповідача ОСОБА_2 . Зазначене підтверджено зібраними матеріалами справи та не заперечується представником позивача.

Старший лейтенант ОСОБА_2 з 30.09.2016р. по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині п/п НОМЕР_2 , яка входить до складу сил, що залучаються та беруть участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з 28.11.2015 року та на даний час військова частина перебуває в смт. Вороніж Шосткінського району Сумської області (а.с.28).
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за ОСОБА_1 не зареєстровано на праві приватної власності будь-яке житло (а.с.43).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 на законних підставах була вселена в гуртожиток, ордер від 12.05.2000 року за № 29 виданий в/ч НОМЕР_1 на підставі якого ОСОБА_1 заселялася у вказану кімнату, не визнавався судом недійсни. Крім того, ОСОБА_2 , який є наймачем спірної кімнати, не ставив питання про виселення чи визнання втратившими право користування відповідача і їхніх дітей кімнатою АДРЕСА_2 . Крім того, посилаючись на застосування п. 5.1 Наказу Міністерства оборони України від 30.11.2011 року «Про затвердження інструкції про організацію та забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», позивачем не було надано доказів, підтверджуючих розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу Кривіцька та Кривіцький проти України (№ 8863/06) 2 грудня 2010 року, установив порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло, останні були позбавлені процесуальних гарантій.

Міжнародною судовою установою встановлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу.

Розглядаючи справи цієї категорії, суди повинні враховувати інтереси сторін і вирішувати такі спори залежно від установленого та на підставі закону, а також ураховувати, що внаслідок виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення у зв`язку з переміщенням по службі одного із подружжя, пов`язаним з переїздом в іншу місцевість, без забезпечення житлом, порушується право цих осіб і членів їхніх сімей на житло.

Відповідачем у даній справі надано аргументи про неможливість її виселення без надання іншого жилого приміщення: малолітні діти, відсутність іншого житла.

Колегія суддів апеляційного суду вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову, враховуючи, що при розгляді справи не встановлено судом фактів, які б свідчили про явну потребу суспільства у житлі, що має звільнити відповідач, та чи буде відповідати це виселення вимогам закону ураховуючи наведені доводи відповідача.
За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
судді: