Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №315/353/17 Головуючий у 1 інстанції: Ярош С.О.
Провадження №22-ц/778/2863/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Подліянової Г.С.,

ОСОБА_2

секретаря Фесенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 18 травня 2017 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із вказаним позовом в обґрунтування якого зазначало що відповідно до укладеного договору №б/н від 15.12.2011 року відповідач отримав кредит в сумі 300 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 27,60 % річних на суму залишку кредиту, однак відповідач порушив зобов`язання, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 14.03.2017 року становить 36002,73 грн., з яких заборгованість по кредиту в сумі 2571,70 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 27700,42 грн., заборгованість за пенею та комісією в сумі 3540 грн., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 1690,61 грн..

Посилаючись на викладене, просили суд стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в сумі 36002,73 грн., та понесені судові витрати.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 18 травня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштою судової повістки ( а.с.95)

ОСОБА_4 не зявилася до апеляційного суду, причини неявки в судове засідання не повідомила, будь яких письмових клопотань від неї не надходило.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності відповідачки, яка не прибула в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог, при цьому посилався на те, що наданими позивачем доказами не встановлено прав та обовязків сторін по договору надання кредиту.

Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.12.2011 року відповідач отримала кредит в сумі 300 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 27,60 % річних на суму залишку кредиту.

Договір був укладений у формі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_4 (а.с.6).

Згідно змісту вказаної заяви, підписаної ОСОБА_4, остання погодилася, що вказана заява разом із памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. Умови і Правила викладені на банківському сайті, складають договір, укладений між ним і банком про надання банківських послуг. Даних про те, що відповідач приєднується до даних Умов і Правил не в повному обсязі послуг, які надає банк по даним Умовам та Правилам, заява не містить (а.с.6, 9-32).

Умовами і правилами надання банківських послуг (далі - Умови) передбачено, що крім встановленого кредитного ліміту на картку ОСОБА_3 надає кредит у вигляді відновлювальної і не відновлювальної лінії. Особливістю кредитного ліміту є те, що кредит, який надається банком в межах встановленого ліміту заборгованості використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши всю заборгованість за кредитним ліміт, може знову користуватися кредитними коштами у межах, що не перевищує визначеного кредитною угодою ліміту.

Умовами також передбачена можливість односторонньої зміни Банком та інших невідємних частин договору: розмір відсоткової ставки за кредитом, тарифи можуть змінюватися Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9; 1.1.3.2.3 Умов та правил.

Відповідно до п.1.1.2.3 позичальник зобовязується отримувати виписки про стан картрахунків та здійсненні операцій по картрахункам.

Погашення кредиту здійснюється шляхом поповнення рахунку готівкою або у безготівковому порядку. Боржник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п.2.1.1.5.5 Умов). У разі невиконання зобовязань за договором на вимогу Банку боржник зобовязаний повернути кредит (у тому числі прострочений кредит та овердрафт), сплатити винагороду банку (п.2.1.1.5.6 Умов). При порушенні позичальником строків платежів по якомусь із грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6 Умов і правил).

Відповідно до п. 1.1.2.4 Умов за незгодою зі зміною Правил та/або, які викладені на банківському сайті позичальник зобовязується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем шляхом підписання заяви № б/н від 15.12.2011 року було укладено в письмовій формі кредитний договір.

Таким чином, факт укладення між сторонами кредитного договору доведений належними та допустимими доказами.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 15.12.2011 р. відповідач з часу укладення договору періодично вчиняла дії щодо виконання зобовязань, здійснювалося погашення заборгованості за наданим кредитом, останній платіж на погашення заборгованості був здійснений 16.04.2014 року і становить 60 грн. (а.с.4-5).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобовязання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобовязаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядок, встановлені договором.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором відповідач ОСОБА_4 станом на 14 березня 2017 року має заборгованість на загальну суму 36002,73 грн., яка складається з наступного: 2571,70 грн. - заборгованість за кредитом; 27700,42 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3540 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1690,61 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.6).

Розрахунок заборгованості, що наданий позивачем, обґрунтований наявними у справі доказами, оформлений належним чином, здійснений згідно умов кредитного договору в межах заявлених позовних вимог, Банком враховано період порушення відповідачем умов договору.

Доводи відповідача щодо пропуску строку загальної позовної давності є необґрунтованими.

Так, зі справи вбачається, що відповідач періодично сплачувала заборгованість за кредитним договором.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Як зазначалося вище, відповідачем з часу укладення договору вчинялися дії щодо виконання зобовязань - проводилося погашення заборгованості за наданим кредитом, останній платіж, які вніс відповідач за вказаним договором, був здійснений 16.04.2014 р.

Окрім того, відповідач неодноразово отримувала картки, строк дії останньої картки сплив у серпні 2017 року ( а.с.98-108).

Таким чином, у відповідності до ст. 264 ЦК України дії відповідача з часткового погашення боргу переривали перебіг строку позовної давності, а тому строк позовної давності не сплив на час предявлення позову.

Разом із тим, з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 15.12.2011 року вбачається, що нараховано також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1690,61 грн. штраф (процентна складова), 3540 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення (а.с.30 зворот).

У той самий час, згідно з п.2.1.1.7.6 Умов сторонами передбачена сплата штрафів (500 грн. + 5% від суми заборгованості) як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів (а.с.28).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Тому в частині вимог банку про стягнення штрафів необхідно відмовити з зазначених підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Враховуючи викладене, рішення суду першої відповідно до п. 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 в сумі 33812 грн. 12 коп. яка складається з: заборгованість за кредитом 2571,70 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 27700,42 грн.; пеня та комісія у розмірі 3540 грн..

У звязку із тим, що відповідач є інвалідом 2 групи та звільнена від сплати судового збору, в силу вимог ст. 88 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» апеляційним судом у цій справі, судові витрати ПАТ КБ «Приватбанк», повязані із розглядом цієї справи в суді першої та апеляційної інстанцій слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 18 травня 2017 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 15.12.2011 року станом на 14.03.2017 року у в розмірі 33812 грн. 12 коп. ( тридцять три тисячі вісімсот дванадцять грн.. 12 коп.) яка складається з: заборгованості за кредитом 2571,70 грн. ( дві тисячі пятсот сімдесят одна грн.. 70 коп.); заборгованості по процентам за користування кредитом 27700,42 грн.( двадцять сім тисяч сімсот грн.. 42 коп.); пеня та комісія у розмірі 3540 грн. (три тисячі пятсот сорок грн..).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати ПАТ КБ «Приватбанк», повязані із розглядом цієї справи судом першої та апеляційної інстанції компенсувати за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: