Провадження № 2/761/167/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В :

Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (далі - Позивач), в особі свого представника, 08 червня 2015 року звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Відповідач є власником нежитлового приміщення в будинку № АДРЕСА_1. Зауважив, що у період з квітня місяця 2007 року по жовтень місяць 2010 року облік, нарахування та збір платежів від власників (орендарів) нежитлових приміщень від імені Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у місті Києві ради здійснювали Комунальні підприємства «Житлово-експлуатаційні контори», що діяли на підставі договорів доручення. Представник Позивача зазначив, що 01 квітня 2007 року за № 270 між Позивачем та Відповідачем був укладений Договір про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників (далі - Договір), згідно з яким Позивач здійснює нарахування та збір платежів на користь виробників послуг за спожиті Відповідачем комунальні послуги, зокрема в 3-х денний термін з моменту надходження від виробників послуг розрахунків, зобов'язувався надати власнику платіжне доручення про суму сплати спожитих ним комунальних послуг. У зв'язку з несумлінним виконанням Відповідачем обов'язку щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, станом на 31 січня 2014 року в останньої утворилася заборгованість у розмірі 235 890 грн. 69 коп., з яких 12 785 грн. 34 коп. - 3% проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, 4 090 грн. 46 коп. - інфляційна складова боргу. Зауважив, що Позивач неодноразово надсилав Відповідачу повідомлення - претензії про заборгованість за житлово-комунальні послуги, які залишилися без належного реагування зі сторони останньої. Таким чином, просив суд ухвалити судове рішення, яким стягнути з Відповідача на користь Позивача вищезазначену суму заборгованості, а також відшкодувати судові витрати, пов'язані із судовим розглядом справи.

Представник Позивача у судовому засіданні позов з підстав, зазначених у позовній заяві, підтримав. Позовні вимоги просив суд задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник Відповідача позов визнав частково, а саме в частині заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з грудня 2011 року по грудень 2013 року. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період з вересня 2010 року по листопад 2011 року просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Зауважив, що в кінці грудня 2013 року Відповідач продала нежилі приміщення, тому позовна вимога щодо стягнення з неї заборгованості за житлово-комунальні послуги за січень 2014 року є необґрунтованою. Крім того, зауважив, що Позивачем не надано суду доказів в обґрунтування позовних вимог, зокрема, нарахованих сум за житлово-комунальні послуги, а саме: належним чином завірених копій табуляграм АК «Київенерго» за весь період розрахунку заборгованості, належним чином завірену копію Акту звіряння взаєморозрахунків станом на 01 жовтня 2010 року, підтвердження фактів отримання Відповідачем від Позивача копій рахунків на оплату комунальних послуг з листопада 2010 року по січень 2014 року, підтвердження розрахунків з листопада 2010 року до січня 2014 року затраченої енергії на опалення у процентному співвідношенні на опалення площі, власницею якої була Відповідач, підтвердження розрахунків за той же період затраченої енергії на гаряче водопостачання та інші докази.

Заслухавши пояснення представника Позивача та пояснення представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Судом встановлено, що попередня назва Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» була Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради (а.с. 78).

Згідно пункту 2.1., підпунктів 2.2.1., 2.2.2, 2.2.3., 2.2.4. пункту 2.2. Статуту Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», зареєстрованого Шевченківською районною державною адміністрацією 27 червня 2012 року, Підприємство створено з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконання цих послуг;

Основними напрямками діяльності Підприємства є:

-Забезпечення послугами газопостачання, водопостачання, (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених Підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених Підприємством безпосередньо зі споживачами послуг;

-Здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень;

-Забезпечення збору платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг;

-Надання платних послуг в галузі житлово-комунального господарства населенню та підприємства, організаціям та установам (а.с. 3-7).

Судом встановлено, що 01 січня 2009 року між Комунальним підприємством «Керуюча дирекція» Шевченківської районної у м. Києві ради (балансоутримувач) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради (виконавець), укладено Договір № 5 про забезпечення надання комунальних послуг, згідно якого балансоутримувач передає, а виконавець приймає на себе функції вчасного та якісного надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та газопостачання для потреб споживачів до об'єктів в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 1.3. вказаного Договору, споживачами комунальних послуг за даним Договором є наймачі та власники жилих приміщень, а також власники та орендарі нежилих приміщень в будинках, що перебувають у господарському віданні балансоутримувача.

Згідно Договору доручення на надання послуг з обліку, нарахування, збору платежів власників, наймачів та орендарів № 1, укладеного 01 лютого 2012 року між Комунальним підприємством «Керуюча дирекція» Шевченківської районної у м. Києві ради (довіритель) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради (повірений), за цим договором довіритель доручає, а повірений приймає на себе зобов'язання вчинити за рахунок та на користь довірителя наступні юридичні дії:

-Укладати з власниками та наймачами жилих приміщень договори на надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій;

-Здійснювати облік, нарахування, збір платежів власників та наймачів жилих приміщень за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій;

-Проводити роз'яснювальну та претензійну роботу зі споживачами (власниками та наймачами жилих приміщень), спрямовану на зменшення заборгованості;

-Здійснювати облік та збір та збір, у тому числі в судовому порядку заборгованості споживачів за послуги довірителя.

Згідно статті 179 Житлового кодексу Української РСР, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 з наступними змінами, власники та наймачі (орендарі) квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Зазначена норма міститься й у пункті 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», де закріплено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

До того ж, за змістом статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 27 червня 2003 року, посвідченого ОСОБА_2 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за р.№ 1133, Відповідачу на праві приватної власності належать нежилі приміщення № 44, № 45, загальною площею 173, 20 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, літера «А» (а.с. 20-21).

Згідно частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За змістом частини 2 статті 638 Цивільного кодексу України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вчинення Відповідачем дій (електроспоживання, оплата рахунків за надані комунальні послуги) у відповідь на дії комунального підприємства (надання комунальних послуг), підтверджують договірні відносини між Позивачем та Відповідачем.

Крім того, суд встановив, що 01 квітня 2007 року між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, в особі директора Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора «Ярославська» Шевченківської районної у м. Києві ради, та ОСОБА_1 було укладено Договір № 270 про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників, згідно з яким Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, в особі Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора «Ярославська» Шевченківської районної у м. Києві ради здійснює нарахування та збір платежів на користь виробників послуг за спожиті ОСОБА_1 комунальні послуги, зокрема в 3-х денний термін з моменту надходження від виробників послуг розрахунків, зобов'язувався надати власнику платіжне доручення про суму сплати спожитих ним комунальних послуг, а ОСОБА_1 зобов'язувалася в 3-х денний термін, після надходження платіжного доручення (квитанції), але не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, сплатити вартість спожитих комунальних послуг (а.с. 11).

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Судом встановлено, що Відповідач не виконує зобов'язань перед Позивачем щодо оплати комунальних послуг, внаслідок чого, за підрахунками Позивача, у Відповідача станом на 31 січня 2014 року утворилася заборгованість перед Позивачем щодо оплати за житлово-комунальні послуги у розмірі 235 890 грн. 69 коп., з яких 12 785 грн. 34 коп. - 3 % проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, 4 090 грн. 46 коп. - інфляційна складова боргу.

Позивач просив стягнути вказану суму боргу за період з вересня 2010 року по січень 2014 року, включно.

Відповідач звернулася до суду із заявою про застосування строків позовної давності в частині позовних вимог щодо стягнення з неї на користь Позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з вересня 2010 року по листопад 2011 року, включно.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається із матеріалів справи, Позивач звернувся до суду про видачу судового наказу про стягнення з Відповідача на його користь заборгованості за житлово-комунальні послуги у грудні 2014 року, період за який просить стягнути заборгованість вказав з вересня місяця 2010 року по січень 2014 року, включно.

Згідно правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, ураховуючи, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізовувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно частини 1 та 3 статті 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Суд вбачає за можливе застосувати позовну давність до позовних вимог щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з вересня 2010 року по листопад 2011 року, включно.

Крім того, судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого 26 грудня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за р. 1316, ОСОБА_1 продала нежилі приміщення № 44, № 45, загальною площею 173, 20 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, літера «А» (а.с. 131-134).

Отже, позовна вимога щодо стягнення із Відповідача на користь Позивача плати за житлово-комунальні послуги га січень 2014 року задоволенню не підлягає, оскільки Відповідач у січні місяці 2014 року вже не була власником нежилих приміщень.

Таким чином, за підрахунками суду, із Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню 107 030 грн. 76 коп., з яких 101 970 грн. 01 коп. - заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з грудня 2011 року по грудень 2013 року, включно, 2 010 грн. 27 коп. - інфляційна складова боргу, 3 050 грн. 48 коп. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Крім того, виходячи із вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, із Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 070 грн. 31 коп.

А всього із Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню 108 101 грн. 07 коп.

З урахування викладеного, на підставі статті 179 Житлового кодексу Української РСР, статей 11, 256, 257, 264, 267, 322, 509, 625, 638, 642 Цивільного кодексу України, статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (з наступними змінами), керуючись статтями 10, 11, 13, 57, 60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - з а д о в о л ь н и т и частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (Код ) заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 107 030 (сто сім тисяч тридцять) гривень 76 коп. та судові витрати, пов'язані із розглядом справи у розмірі 1 070 (одна тисяча сімдесят) гривень 31 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - в і д м о в и т и.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :