Справа № 428/6398/17
Провадження №2/428/1943/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі головуючого судді - Журавель Т.С., при секретарі Андрусишин Н.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ПрАТ СК «Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа ПрАТ СК «Провідна» про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1614,21 грн. та моральної шкоди в розмірі 10000 грн., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 05.11.2016 року близько 16 години 30 хвилин відповідач, керуючи транспортним засобом автомобілем НОМЕР_1, на дорозі, розташованої в районі буд. 27 по вул. Курчатова м. Сєвєродонецьк Луганської області у порушення вимог п.п. 1.3, 1.4, 1.5, 1.7, 10.2, 12.1, 12.2, 12.3, 12.5, 13.1, 26.1, 26.4 ПДР України, вчинив наїзд на неповнолітнього сина позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 Внаслідок наїзду згідно з висновком експерта № 283 від 09.11.2016 року неповнолітній отримав легкі тілесні ушкодження. Даний факт було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003212 від 05.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення,передбаченого ч. 1 ст.286 КК України та розпочато досудове розслідування. 24.11.2016 року у звязку з відсутністю в діях учасників ДТП складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, старшим слідчим СВ Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області винесено постанову про закриття кримінального провадження. Постановою про накладення адміністративного стягнення по страві про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 153813 від 09.12.2016 року до відповідача застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Автомобіль ВАЗ 210934 ЗНГ, р.н. НОМЕР_2 на праві приватної власності ОСОБА_4. На обстеження після отриманої травми та лікування позивач витратила 1264,21 грн. та 350 грн. було витрачено на придбання нового одягу (спортивних утеплених штанів) замість пошкоджених при ДТП. Крім того, через отримані травми неповнолітній з 07.11.2016 року по 11.11.2016 року знаходився на амбулаторному лікуванні у лікаря-невролога з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Моральну шкоду, завдану неповнолітньому, яка виразилася у фізичному болю та стражданнях,яких він зазнав у звязку з ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, які він зазнав у звязку з довготривалим та болісним лікуванням, позивач оцінює у 7000 грн. Моральну шкоду, спричинену позивачу, яка виразилася у душевних хвилюваннях за фізичний та психічний стан здоровя її дитини, у порушені налагодженого стану життя, у відсутності вільного часу для сімї, остання оцінює на суму 3000 грн. Враховуючи викладене, позивач звернулася з даним позовом до суду.

У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не зявилися, надали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Відповідач у судовому засіданні, яке відбулося 05.10.2017 року, позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1614,21 грн. визнав, а у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди просив відмовити за необґрунтованістю.

У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до свідоцтва про народження серії 1-ЕД №114425 від 07.08.2008 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином ОСОБА_1.

05.11.2016 року приблизно о 16.30 год. на дорозі в районі будинку 27 за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, автомобілем ВАЗ 210934 під керуванням ОСОБА_3 був здійснений наїзд на малолітнього ОСОБА_2 в результаті чого, йому були заподіяні тілесні ушкодження. Вказане підтверджується Витягом з кримінального провадження № 0003212 від 05.11.2016 року.

У відповідності до постанови про закриття кримінального провадження від 24.11.2016 року кримінальне провадження №0003212 від 05.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за фактом ДТП закрито у звязку з відсутністю в діях учасників даної події складу кримінального правопорушення.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 283 від 09.11.2016 року неповнолітньому ОСОБА_2 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: «синця лівого стегна, забою області нижньої третини лівого стегна», які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

З постанови про накладення адміністративного стягнення по страві про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 153813 від 09.12.2016 року, вбачається, що ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом ВАЗ 210934 ЗНГ, н.з. ВВ9340СА, 05.11.2016 року о16 години 30 хвилин в м. Сєвєродонецьку по вул. Курчатова, буд. 27, виїжджаючи з житлової зони, не надав дорогу пішоходу, не втримав безпечний інтервал, дистанцію та здійснив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_2, порушивши ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1187 ЦПК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична особа або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Суд звертає увагу на те, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1614,21 грн. відповідач визнав.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача у якості відшкодування матеріальної шкоди суму 1614,21 грн.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн. суд зазначає наступне.

Як вбачається з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 із подальшими змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням здоров'я. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В п.п. 5, 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, вказано, що суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Разом з тим, згідно методичних рекомендацій «Про відшкодування моральної шкоди», наданих Міністерством юстиції України листом від 13.05.2004 року за №35-13/797, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Аналізуючи викладене, вбачається, що внаслідок неправомірних дій відповідача неповнолітньому сину позивача була спричинена моральна шкода, яка полягає зокрема у душевних та фізичних стражданнях, яких неповнолітній зазнав у звязку з отриманням тілесних ушкоджень у результаті ДТП, а також у звязку з довготривалим і болісним лікуванням. Вказана подія викликала у дитини сильні психологічні хвилювання, що підтверджується копією медичної картки, з якої вбачається, що 09.11.2016 року дитячим психіатром було проведено огляд неповнолітнього ОСОБА_2 та поставлено діагноз: гостра реакція на стрес. Крім того, через отримані травми, син позивача не зміг прийняти участь у кваліфікаційних змаганнях по кікбоксінгу, які відбулися у грудні 2016 року та до яких він готувався тривалий час. Хвилювання та думки про те, як відновити тренування та повернутися до звичного способу життя, тримали неповнолітнього ОСОБА_2 у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на стосунки у сімї та школі. Моральна шкода, спричинена позивачу, полягає у порушенні її звичайного укладу життя та у її душевних переживаннях як матері за фізичний та психологічний стан здоровя її дитини, у звязку з чим що остання у період з 11.11.2016 року по 26.11.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АГТ № 258048 від 25.11.2016 року, наявною у матеріалах справи.

З огляду на викладене, зважаючи на глибину фізичних та душевних страждань позивача та її неповнолітньої дитини, керуючись вимогою розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Пунктом 36 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 із змінами та доповненнями, передбачено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом).

Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору на суму 640 грн. підтверджується квитанцією №0.0.702871603.1 від 10.02.2017 року. Враховуючи те, що задоволено 56,95% відсотків позовних вимог (6614,21 грн. від 11614,21 грн.), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, яка становить 364,48 грн. (640 грн. х 56,95%).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ПрАТ СК «Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 1614 грн. 21 коп. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн., що загальною сумою складає 6614 грн. 21 коп. (шість тисяч шістсот чотирнадцять гривень двадцять одна копійка).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 364 грн. 48 коп. (триста шістдесят чотири гривні сорок вісім копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.С.Журавель