АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 630/322/17 Головуючий суддя І інстанції Малихін О. О.
Провадження № 22-ц/790/5472/17 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 07 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Люботинської міської ради Харківської області, треті особи: Фонд державного майна України у Харківській області, Приватне підприємство «Дар'я» про визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, Люботинської міської ради Харківської області, треті особи: Фонд державного майна України у Харківській області, Приватне підприємство «Дар'я» про визнання права власності.

У липні 2017 року ОСОБА_2 подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначає, що відповідачка не визнає його право власності на магазин літ. «А-1», магазин літ. «В-1», майстерню літ. «Д-1» з сараєм літ. «Е» і ворота № 1, та намагалася протягом 2014-2015 років зламати ці будівлі.

ОСОБА_1 змінила навісний замок на в'їзних воротах до подвір'я, де розташовані спірні будівлі, та не допускає його на територію магазину.

Дії відповідачки викликають припущення, що нею будуть вчинені спроби знести його нежитлові будівлі з метою унеможливити виконання майбутнього рішення суду.

Просить заборонити ОСОБА_1 та іншим особам, які діють в її інтересах, здійснювати знесення та вивозити як будівельні матеріали магазин літ. «В-1», загальна площа 40,4 кв.м, майстерню літ. «Д-1» загальною площею 20,9 кв.м, сарай літ. «Е» за адресою: Харківська область, АДРЕСА_2.

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 07 липня 2017 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено.

Заборонено ОСОБА_1 та іншим особам, які діють на її користь чи виконують по відношенню до неї інші зобов'язання, вчиняти дії по знесенню нежитлових будівель - магазин літ. «В-1», загальна площа 40,4 кв.м, майстерня літ. «Д-1» загальною площею 20,9 кв.м, сарай літ. «Е», які знаходяться за адресою: Харківська область, АДРЕСА_2 та вивезенню в якості будівельних матеріалів конструктивних елементів вказаних нежитлових будівель.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Зазначає, що позивачем не надано доказів щодо фактичного розташування спірних об'єктів нерухомості на орендованій нею земельній ділянці, оскільки, як вказує позивач, нежитлові будівлі знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а орендована нею ділянка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Належне ОСОБА_2 нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці, межі якої визначити неможливо, яка не відведена в натурі (на місцевості) та право власності або користування якою не посвідчено належним чином, ідентифікувати, де саме розташоване спірне майно, не вбачається за можливе.

Відповідачем по справі визначена вона, однак земельна ділянка нею орендується та власником земельної ділянки є територіальна громада в особі Люботинської міської ради.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову суд першої інстанції виходив з тих обставин, що між сторонами існує спір про право та невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 151 ч.1,3; 152 ч.1 п.1, 3 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заявляючи позов ОСОБА_3 зазначає, що належні йому нежитлові будівлі юридично знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а фактично по АДРЕСА_2 і зараз про це пред'явлено позов.

Заперечуючи проти цього представник відповідачки зазначає, що земельною ділянкою по АДРЕСА_2 вона користується за договором оренди; на цій ділянці знаходиться тільки кіоск. На земельній ділянці не знаходяться ніякі будівлі, тобто, магазину літ «В-1», майстерня літ «Д-1», сарай «літ. Е» відсутні і їх відсутність вже встановлена, що підтверджується звітом за 2015 рік, тобто, станом на 2015 рік їх вже не було.

Колегія суддів, не входячи в обговорення питання чи є на земельній ділянці перелічені будівлі, вважає, що ухвала скасуванню не підлягає.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Доводи апеляційної висновки суду не спростовують.

Ухвала постановлена з дотриманням вимог процесуального права підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 07 липня 2017 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: