Справа №461/1449/16-ц>
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2017 року Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участі:

секретаря судового засідання Кузьми Д.М.,

позивача ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, трьох відсотків річних та моральної шкоди , -

ВСТАНОВИВ:

позивач у лютому 2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист своїх прав, порушених невиконанням відповідачем умов договору позики. Позовні вимоги мотивував тим, що 18.05.2013 року він надав відповідачу у позику 9000 доларів США, а 15.07.2013 року надав у позику 4790 доларів США, про що ОСОБА_3 склала відповідні розписки. Термін повернення грошових коштів був зазначений 15 та 18 серпня 2015 року відповідно. 25.08.2015 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_3 вимогу про повернення позики у строк до 25.09.2015 року, однак такий повернений не був. У звязку зі вказаним позивач, з урахуванням збільшених позовних вимог, просить суд стягнути з ОСОБА_3 13790,00 доларів США, що у еквіваленті становить 373571,10 грн., три відсотки річних за період з 19.08.2015 року по 20.03.2017 року у сумі 17807,00 грн., завдану моральну шкоду у сумі 20000,00 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Надали пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідач в судовому засіданні у задоволенні позову просила відмовити покликаючись на те, що в період з жовтня 1996 року по вересень 2012 року вона проживала спільно з позивачем без реєстрації шлюбу. У 2013 році ОСОБА_1 подарував відповідачці 5000 доларів США. А 06.03.2015 року, під погрозами, позивач змусив відповідачку написати дві розписки на загальну суму 13490 доларів США. Фактично договору позики не укладалось, оскільки 18.05.2013 року вона грошові кошти від ОСОБА_1 не отримувала.

Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 18.05.2013 року ОСОБА_3 склала розписку про те, що вона 18.05.2013 року отримала від ОСОБА_1 у позику суму 9000 доларів США з обовязком повернення грошових коштів 18.08.2015 року (а.с.6). Крім того, ОСОБА_3 була складена розписка про отримання 15.07.2013 року нею від ОСОБА_1 4790 доларів США у позику з кінцевим терміном повернення 15.08.2015 року (а.с.5).

Відповідно до ст.ст. 1046 1050 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Аналізуючи зміст письмових угод сторін від 18.05.2013 року та від 15.07.2013 року суд приходить до висновку про те, що між сторонами склалися правовідносини з договору позики, за якими ОСОБА_3 не виконала зобовязання по поверненню боргу у загальній сумі 13790 доларів США.

Відповідно до положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Статтею 537 ЦК України встановлено, що боржник має право виконати свій обовязок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса нотаріальної контори у разі ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку. На нотаріуса покладається обовязок повідомити кредиторові про те, що боржник у порядку виконання зобовязання перед ним вніс у депозит грошову суму або цінні папери.

Суд приходить до висновку, що форма укладення договору позики узгоджується з положеннями ст. 1047 ЦК України. Знаходження боргових документів розписок, що були видані боржником кредиторові, підтверджують зобовязання боржника і свідчать про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами позики.

Доводи відповідача про вчинення правочину під примусом та тиском позивача не знайшло свого підтвердження у судовому розгляді, про згадане не було надано суду належних та допустимих доказів.

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути суму боргу 13790 дол. США, що на офіційним курсом НБУ складає 373571,10 грн.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відповідачем сума боргу повинна була бути сплачена позивачу 18.08.2015 року.

Таким чином, кількість днів прострочення до дати 20.03.2017 року, яку позивач зазначив у позові, складає 580 днів. Розрахунок складає: (373571,10 грн. х 3 % : 365 дн.) х 580 дн. = 17807,00 грн.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню. На його користь з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми 17807,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд враховує наступне.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналізуючи зміст ст. 611 ЦК України можна стверджувати, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди в договірних правовідносинах може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також, якщо умови про відшкодування прописані в укладеному договорі.

З матеріалів справи вбачається, що умовами договору взагалі не було передбачено відшкодування моральної шкоди. Відтак, у задоволенні такої вимоги позивача слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 1 відсотка від ціни позову (частини задоволених позовних вимог майнового характеру) 391378,10 грн. х 1 % : 100 = 3913,78 грн., що відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 23, 203, 509, 526, 533, 537, 545, 599, 610, 611, 624, 625, 1046 1050 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - 373571,10 грн. боргу за договором позики, 17807,00 грн. - три проценти річних, всього 391378,10 грн.

У стягненні моральної шкоди відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ДСА України 3913,78 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його оголошення безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Р. Юрків