Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Мостової Г.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, за касаційною скаргою Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року, -

вс т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення.

В обґрунтування позову зазначила, що наказом від 18 серпня 2014 року її було звільнено з роботи у зв'язку з закінченням строку трудового договору з 31 серпня 2014 року. При звільненні відповідач не здійснив з нею повного розрахунку, а саме не виплатив їй компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати за період з вересня 2012 року по червень 2013 року в розмірі 21,22 грн згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2015 року. Також відповідачем не сплачена їй заробітна плата за липень, серпень 2013 року у розмірі 328,30 грн, що підтверджується рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року. Відповідачем не виплачуються вчасно присуджені їй суми.

Виходячи з того, що відповідач згідно до ст. 117 КЗпП України повинен виплатити їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку, ОСОБА_4, уточнивши під час судового розгляду свої позовні вимоги, просила стягнути з Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» (далі - ДЗ «ДМА МОЗ України») на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 квітня 2016 року по 06 червня 2016 року в розмірі 11 922,00 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 квітня 2016 року по 06 червня 2016 року включно в розмірі 11 922,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Державний заклад «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 перебувала з відповідачем в трудових відносинах. Наказом № 576-о від 18 серпня 2014 року її було звільнено з 31 серпня 2014 року за п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку трудового договору.

Повний розрахунок при звільненні з позивачем проведений не був, про що свідчать відповідні судові рішення.

Так, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2015 року з ДЗ «ДМА МОЗ України» на користь ОСОБА_4 стягнуто компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за період з вересня 2012 року по червень 2013 року в розмірі 21 грн 22 коп. Зазначена сума була перерахована відповідачем 30 травня 2016 року, про що свідчить виписка із карткового рахунку позивача.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року з ДЗ «ДМА МОЗ України» на користь ОСОБА_4 стягнуто не нараховану заробітну плату за липень та серпень 2013 року у розмірі 328 грн 30 коп. Дане судове рішення не виконано.

Відповідно до положень ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки відповідачем не виконано обов'язок щодо строків розрахунку під час звільнення позивача, передбачених трудовим законодавством, та виконання судових рішень.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.І. Євтушенко
Г.І. Мостова