РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

в складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача та просить визнати шлюбний договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що зареєстрований реєстрі нотаріальних дій за № 5-1264 від 15 червня 2015 року недійсним повністю, стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 551,20 гривень.

При цьому посилається на те, що 16.07.2010 року між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У 2015 році, враховуючи, що вони разом з відповідачем тривалий час не мають спільного господарства, а відповідач ухиляється від виховання дитини, вона звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення аліментів. 25.11.2015 року Київський районний суд м. Одеси виніс заочне рішення, яким задовольнив позов частково та стягнув з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 26.10.2015 року до повноліття дитини.

09.06.2015 року, остаточно переконавшись, що їх спільне життя та ведення спільного господарства є неможливим, вона була вимушена звернутись до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем. На момент подання позовної заяви, спору про поділ майна між ними не було, про що вона зазначила у позовній заяві.

Однак, після звернення з позовної заявою до суду, відповідач переконував її у тому, що хоче відновити сімейні відносини, в підтвердження своїх слів, просив забрати позовну заяву та наполягав у необхідності підписати шлюбний договір, при якому начебто правова захищеність її майна більш надійна.

15.06.2015 року вона звернулась до Київського районного суду м. Одеси із заявою про залишення позовної заяви без розгляду. В той самий день вони з відповідачем уклали шлюбний договір, що зареєстрований реєстрі нотаріальних дій за № 5-1264 від 15 червня 2015 року, в якому застосували правовий режим окремих видів майна (рухомого та нерухомого).

15 липня 2015 року, тобто через місячний термін після підписання шлюбного договору, позивач придбав пай у ЖК «Набережний квартал», що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Жаботинського 3/1.

Підписуючи шлюбний договір, вона виходила із інтересів їхньої спільної неповнолітньої дитини, боялась за збереження житла в якому мешкає разом із неповнолітнім сином. Зараз вона усвідомлює, що у звязку з термінової необхідністю з боку відповідача укладання договору майнових прав на новозбудоване майно (квартиру), відповідач, ввівши її в оману, заздалегідь змінив статус майна подружжя (не можливість його поділу), примусив її звернутися з відповідною заявою про залишення позовної заяви про розірвання шлюбу без розгляду. Незважаючи на свої переконання, 15.06.2015 р. - після підписання шлюбного договору позивач не бажаючи підтримувати шлюбні відносини, нехтував сімейними цінностями, вони продовжували проживати окремо, а через 10 днів він оформив та підписав договір про внесення паю у ново зведене нерухоме майно.

Під впливом душевних хвилювань, викликаних обіцянками ОСОБА_2, вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Натомість, відповідач зловживаючи її довірою, скориставшись нагодою, навмисно переконав її підписати шлюбний договір з метою придбання та привласнення собі квартири у ЖК «Набережний квартал», що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Жаботинського 3/1, яка фактично була набута за час їхнього шлюбу.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважає його таким, що не підлягає задоволенню.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 16.07.2010 р. сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 498.

(а.с. 5)

09.06.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м.Одеси з позовною заявою про розірвання шлюбу з ОСОБА_2

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 26.06.2015 року позовну заяву було залишено без розгляду відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, в звязку з подачею позивачкою заяви про залишення позову без розгляду

(а.с. 6 7, 12)

15 червня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюбний договір, зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 5-1264 та посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської нотаріальної контори ОСОБА_5

Відповідно до п.2.2. шлюбного договору майно (нерухоме або рухоме) придбане кожним з подружжя за час шлюбу, належатиме як за час шлюбу, так і у випадку його розірвання на праві особистої приватної власності тому, ким це майно буде придбане або на кого воно буде зареєстроване чи оформлене.

Згідно п. 5.8. шлюбного договору нотаріусом було розяснено сторонам ст.ст. 60-74 (право спільної сумісної власності подружжя), ст.ст. 57 59 (право особистої приватної власності дружини та чоловіка), ст. 100 (зміна умов шлюбного договору), ст. 101 (право на відмову від шлюбного договору), ст. 102 (розірвання шлюбного договору) та ст. 103 (визнання шлюбного договору недійсним) Сімейного кодексу України.

Відповідно до п. 5.10. шлюбного договору сторони свідчать, що текст цього документу ними уважно прочитаний, жодних технічних, логічних помилок не виявлено.

(а.с. 9 10)

Згідно ч. 1 ст. 92 СК України шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям.

Згідно ч. 1 ст. 93 СК України шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов'язки.

Згідно ст. 94 СК України шлюбний договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Згідно ч. 2 ст. 97 СК України сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них.

Отже, умови шлюбного договору не порушують вимог ст. 203, 215 ЦК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказів того, що при укладенні шлюбного договору позивачка, під впливом душевних хвилювань, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, позивачкою суду не надано.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 92-94, 97 СК України, ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст. ст. 60, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбного договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено, про що протягом десяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу потягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

19 жовтня 2017 року