АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Пилипчук Л.І.,

суддів Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

секретар Філоненко О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_7, про вселення,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, неповнолітнього ОСОБА_8, в інтересах якого діє ОСОБА_6, треті особи Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, про скасування запису державного реєстратора про право власності, скасування реєстрації місця проживання,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 і ОСОБА_6 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4 про вселення у квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на їх реєстрацію з неповнолітньою дитиною в цій квартирі та перешкоди відповідача у користуванні. Оскільки вони зареєстровані у вказаній квартирі, державна реєстрація права власності за ОСОБА_2 на спірну квартиру не скасована, а відповідач не відчиняє двері та не впускає його з родиною до квартири, просили суд вселити їх з малолітньою дитиною у вказане житло.

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся в суд із зустрічним позовом, в якому просив скасувати запис державного реєстратора про право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 та скасувати реєстрацію за даною адресою місця проживання ОСОБА_2, ОСОБА_6 та малолітнього ОСОБА_8, оскільки ОСОБА_2 не має жодних майнових прав на вказане нерухоме майно, а реєстрація порушує право на вільне володіння, користування та розпорядження спірною квартирою. /а.с.190 т.1/

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_9, про вселення - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 - задоволено.

Скасовано запис державного реєстратора про право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

Скасовано реєстрацію місця проживання ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартирі АДРЕСА_3.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судові витрати по оплаті судового збору - по 320 гривень з кожного.

ОСОБА_2 подав на вказане рішення апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4

Звертає увагу на те, що ОСОБА_4 у 2015 році звертався до місцевого суду з аналогічним позовом, у відкритті провадження за яким було відмовлено у звязку з порушенням правил підсудності. Тому вважає безпідставним відкриття провадження за аналогічним зустрічним позовом.

Посилається на те, що право власності на спірну квартиру за ним зареєстровано на підставі дублікату договору міни від 12.12.2014 року, який є чинним та недійсним не визнавався, у звязку з чим вважає правомірними вимоги про вселення.

Зазначає про свою реєстрацію у спірній квартирі з 1999 року, стосовно чого мається відповідна відмітка в його паспорті. З цих підстав заперечує висновок суду, що така реєстрація здійснена згідно рішення суду, яке було в подальшому скасоване.

Вважає зустрічні позовні вимоги такими, що порушують інтереси неповнолітнього ОСОБА_8, оскільки рішенням апеляційного суду від 24.11.2014 року скасована реєстрація права власності ОСОБА_4 на спірну квартиру. Вважає, що останній не надав доказів його власності щодо спірної квартири, до відповідного органу із заявою про зняття з реєстрації відповідачів він не звертався та відмову з цього приводу не отримував.

Вказує на те, що суд не залучив до участі в розгляді справи Управління державної міграційної служби у Полтавській області.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 на підставі договору міни від 03.12.1998 року належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 , яку він 20.12.2005 року подарував ОСОБА_10 , а остання 02.08.2012 року продала ОСОБА_4

Згідно сформованої 03.12.2015 року інформаційної довідки №48965262 із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно здійснена державна реєстрація права власності спірної квартири : 21.08.2012 року - ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_11 по р.№2488, а 04.03.2015 року - ОСОБА_2 на підставі дублікату договору міни від 12.12.2014 року, виданого Другою полтавською державною нотаріальною конторою 12.12.2014 року взамін договору міни №1-2762 від 093.12.1998 року./а.с. 39/

Право власності щодо спірної квартири неодноразово було предметом судового розгляду.

Зокрема, заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2013 року визнано недійсним договір дарування № 951691 від 20 грудня 2005 року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_4./а.с.10-11/ Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 11березня 2015 року вказане рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові./а.с.15-16/

Крім того, заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 серпня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_10, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна від добросовісного набувача відмовлено./а.с.12/ Зазначене рішення суду першої інстанції скасовано рішенням апеляційного суду Полтавської області від 24 листопада 2014 року, яким частково задоволено позов ОСОБА_2, скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_5 за ОСОБА_4 та зобовязано останнього повернути вказану квартиру ОСОБА_2М./а.с.13-14/. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 13 серпня 2015 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 24 листопада 2014 року переглянуто у звязку з нововиявленим обставинами та скасовано, а заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 серпня 2014 року залишено без змін. /а.с.40-42/

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.12.2015 року ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 13 серпня 2014 року залишено без змін. /а.с.258-259/

Отже, зазначеними судовими рішеннями підтверджено правомірність договору дарування від 20.12.2005 року. укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_10, а також договору купівлі-продажу від 02.08.2012 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 та набуття останнім права власності на спірну квартиру.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що власником спірної квартири є ОСОБА_12 на підставі чинного договору купівлі-продажу, його право власності зареєстровано в установленому законом порядку в державному реєстрі. Позивачі не довели, що набули право користування спірною квартирою, провівши в ній реєстрацію місця проживання.

Задовольняючи зустрічний позов, районний суд врахував, що спірні правовідносини виникли у зв'язку із цивільним спором про право власності на квартиру між сторонами за наслідками виконання рішення апеляційного суду Полтавської області від 24.11.2014 року, яким було скасовано державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 і зобов'язано повернути цю квартиру ОСОБА_2 За наслідками вказаного рішення останнім здійснено реєстрацію права власності за собою. Оскільки після скасування зазначеного рішення у зв'язку із його переглядом за нововиявленими обставинами не було застосовано процедуру повороту виконання, місцевий суд на підставі ст.ст.317, 319, 391 ЦК України дійшов висновку про обґрунтованість зустрічного позову, оскільки збереження державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру та реєстрації місця проживання позивачів порушує права власника квартири ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, які ґрунтуються на повно зясованих фактичних обставинах, належній правовій оцінці та правильно застосованих нормах матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом права власності власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються цим жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власник будинку (квартири) користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. (Правова позиція, висловлена ВСУ під час розгляду справи №6-158цс14 )

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів свої сімї, інших осіб.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, у спосіб, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесення відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Аналіз зазначених норм Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вказує на те, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання.

Вірно встановивши фактичні обставини справи та застосовуючи відповідні правові норми, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_2, ОСОБА_6, яка також діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_8, у вселенні до спірної квартири, оскільки їм не належить право власності чи користування цим житлом, та правомірно задовольнив зустрічний позов, скасувавши запис державного реєстратора про право власності на спірний обєкт за ОСОБА_2, та скасувавши реєстрацію місця проживання позивачів у спірній квартирі.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків районного суду не спростовують, зводяться до незгоди з ухваленим рішенням, переоцінки доказів та хибного тлумачення норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, посилання в апеляційній скарзі на порушення районним судом п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України та наявності підстав для закриття провадження у справі за зустрічним позовом, який поданий з порушенням правил підсудності, - є неспроможними, оскільки відповідно до ч.2 ст.113 ЦПК України зустрічний позов незалежно від його підсудності предявляється в суді за місцем первісного позову.

Не заслуговує на увагу та не є підставою для скасування чи зміни рішення допущена відповідачем ОСОБА_4 помилка у зустрічному позову щодо зазначення номера будинку (№28), в якому знаходиться спірна квартира, оскільки місцевим судом вірно встановлено та сторонами надавалися пояснення і докази щодо спірного обєкту нерухомості - квартири АДРЕСА_6.

Також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що реєстрація позивача в спірній квартирі, починаючи з 1999 року, не припинялася, а його право власності в Державному реєстрі здійснено на підставі дубліката договору міни, який не скасований та не визнаний недійсним.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач 12.12.2014 року одержав дублікат договору міни ( правовстановлюючий документу на спірну квартиру), на підставі якого 04.03.2015 року здійснена державна реєстрація його права власності. Тобто вказані дії позивача здійснені після рішення апеляційного суду Полтавської області від 24 листопада 2014 року, яким скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4.

Враховуючи, що вказане рішення апеляційного суду скасовано і залишено без змін рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 серпня 2014 року, яким було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна від добросовісного набувача, тому відсутні підстави збереження державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру

Чинними судовими рішеннями підтверджено правомірність переходу права власності на квартиру АДРЕСА_6 до ОСОБА_4, а тому в порядку захисту права власності останнього місцевий суд правомірно скасував запис державного реєстратора про право власності позивача на вказану квартиру та скасував реєстрацію місця проживання в даній квартирі ОСОБА_2, ОСОБА_6 і малолітнього ОСОБА_8

Жодних порушень прав чи законних інтересів позивачів колегією суддів не встановлено, оскільки ОСОБА_2 не є власником спірного нерухомого майна та відсутні законні підстави для володіння і користування спірною квартирою разом з ОСОБА_6 і малолітнім ОСОБА_8

Доводи апеляційної скарги про передчасність заявлених ОСОБА_4 зустрічних позовних вимог про зняття позивачів з реєстраційного обліку не заслуговують на увагу, зважаючи на те, що право власності ОСОБА_4 на спірну квартиру виникло на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.2012 року та було зареєстровано 21.08.2012 року.

Питання про залучення до участі в розгляді справи Управління державної міграційної служби у Полтавській області сторонами не ініціювалося.

Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Та обставина, що суд не залучив до участі у справі зазначену особу, на законність та правомірність ухваленого рішення не впливає.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення місцевого суду відсутні, а тому апеляційну скаргу відхиляє, а рішення суду залишає без змін..

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_13

/підпис/ ОСОБА_14

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області ОСОБА_1