АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 688/2479/16-ц
Провадження № 22-ц/792/166/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Талалай О.І.,

суддів: Корніюк А.П., П'єнти І.В.,

секретар Філіпчук О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 і Державної казначейської служби України на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційних скарг, колегія суддів

у с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що вироком суду він був засуджений до позбавлення волі. В подальшому вказане покарання рішенням Менського районного суду Чернігівської області було замінено на виправні роботи, які він сумлінно виконував у м. Шепетівка Хмельницької області. У встановленому законом порядку звернувся до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання. Однак, ухвалою від 13 листопада 2015 року йому було відмовлено у задоволенні клопотання. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області від 22 січня 2016 року ухвала суду першої інстанції скасована. При розгляді його клопотання Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області були допущені порушення процесу. Ухвалення судового рішення принизило його як громадянина. Внаслідок процесуальних дій відповідача, що передували постановленню ухвали від 13 листопада 2015 року, завдано моральних страждань, таких як: негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, тимчасова відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений настрій, нервозність, порушення сну, побоювання за майбутній стан здоров'я. Через ухвалення незаконного рішення на два місяці продовжено термін погашення йому судимості і незаконно проводилися відрахування із заробітної плати на користь держави у сумі 403 грн 17 коп. Вважає, що діями відповідача йому завдана матеріальна та моральна шкода. Загальна сума прямих збитків 2970 грн 35 коп, а саме витрати: на проїзд, послуги адвоката, на відрядження, залучення третіх осіб, листування із судовими інстанціями, а також упущена вигода. На відшкодування моральної шкоди позивач просив стягнути солідарно з відповідачів 2893 грн 80 коп.

В подальшому вимоги збільшено ОСОБА_1 на 4554 грн у зв'язку із додатковими витратами на проїзд, листування, участь правового помічника у справі, свідка, а також відрив від звичних занять. Тривале порушення його прав призвело до моральних страждань, які негативно впливають на стан здоров'я. У зв'язку з чим розмір морального відшкодування збільшено на 2900 грн.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 403 грн 17 коп матеріальної шкоди та 3445 грн моральної шкоди. В решті позову відмовлено.

ОСОБА_1, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його змінити, збільшивши стягнуту на відшкодування матеріальної шкоди суму на 1410 грн 03 коп. Посилається на безпідставність і незаконність зменшення суми компенсації прямих збитків.

Державна казначейська служба України, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права (ст.ст. 1168,1175 ЦК України). Відповідальність за шкоду, заподіяну позивачу, суд неправомірно поклав на Державну казначейську службу України за відсутності вини. Судом не обґрунтовано визначення розміру морального відшкодування, що суперечить вимогам закону.

В засідання апеляційного суду особи, які беруть участь у справі, не з'явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені.

У зв'язку з чим в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню. Апеляційна скарга Державної казначейської служби України підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених статтею 205 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок розгляду справи і постановлення 13 листопада 2015 року Шепетівським міськрайонним судом незаконної ухвали, яка була скасована ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 22 січня 2016 року, позивачу завдана матеріальна і моральна шкода.

Проте, такий висновок суду суперечить вимогам закону.

Встановлено, що вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2014 року ОСОБА_1 був засуджений до покарання у виді позбавлення волі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2015 року невідбуту частину покарання позивачу скорочено наполовину на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році». Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2015 року з урахуванням ухвали від 14 серпня 2015 року про виправлення арифметичної помилки невідбуту частину покарання 09 місяців 07 днів позбавлення волі замінено ОСОБА_1 на виправні роботи з відрахуванням щомісяця в дохід держави 10% заробітку. 06 листопада 2015 року позивач звернувся до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 81 КК України. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 13 листопада 2015 року в задоволенні зазначеної заяви відмовлено через те, що ОСОБА_1 не відбув необхідної частини строку покарання, після відбуття якої можливе застосування умовно-дострокового звільнення. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області від 22 січня 2016 року ухвала Шепетівського міськрайонного суду від 13 листопада 2015 року була скасована через неправильне тлумачення закону України про кримінальну відповідальність, яке суперечить його точному змісту. Провадження у справі закрито, оскільки ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 13 січня 2016 року ОСОБА_1 визнаний таким, що відбув покарання.

Крім того, ОСОБА_1 вказував на те, що моральні страждання йому спричинені також процесуальними діями судді, що передували постановленню ухвали від 13 листопада 2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Проте, у зазначених вище випадках між позивачем і судом (відповідачем) такі правовідносини не виникають.

Такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції. Зазначені спори не пов'язані із захистом прав, свобод чи інтересів від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз'яснено, що у розумінні положень ч. 1 ст. 2, пп. 1, 7, 9 ч. 1 ст. 3, ст. 17, ч. 3 ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Наведені роз'яснення є відтворенням положень ст.ст. 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

З огляду на викладене, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій суду, пов'язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що їх предметом є процесуальні дії судді і суду при здійсненні правосуддя.

Крім того, застосування положення ч. 6 ст. 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність, зокрема, суду, які не пов'язані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акту органом судової влади.

Таке законодавче врегулювання відповідає вимогам ст.ст. 6, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до позовної заяви до матеріальних збитків ОСОБА_1 відніс і судові витрати у справі за заявою про умовно-дострокове звільнення від покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України. Встановлено, що у справі, розглянутій в порядку КПК України, ОСОБА_1 поніс судові витрати.

Відповідно предметом судового розгляду є не захист порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача, а питання щодо судових витрат, понесених в іншій справі, порядок вирішення яких визначається нормами КПК України.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України на зазначені вище положення закону уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню.

Отже, рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 310, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2016 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий/підпис/О.І. Талалай

Суддя/підпис/А.П. Корніюк

Суддя /підпис/І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай

____________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції Янішевська О.С. Провадження: № 22-ц/792/166/17

Доповідач Талалай О.І. Категорія: 30, 33