У х в а л а

іменем україни

4 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

Маляренка А.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради про визнання права користування квартирою за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, поданою представником ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_5., ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулись з позовом до комунального підприємства «Житловоексплуатаційна організація35», управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради, в якому просили визнати за ними правокористування квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначили, що вони почали проживати однією сім'єю з ОСОБА_7, наймачем цієї квартири, який був рідним братом позивача ОСОБА_5, з 1 січня 1998 року.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а позивачі залишилися проживати за вищевказаною адресою.

Уточнивши позовні вимоги у лютому 2015 року, позивачі зазначили відповідачем у справі виконавчий комітет Саксаганської районної у місті Кривого Рогу ради та просили суд, визнавши за ними право користування цим жилим приміщенням, зобов'язати виконком укласти з ними договір найму вищезазначеної квартири.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 і ОСОБА_4, ОСОБА_5 право користування квартирою АДРЕСА_1.

У іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року заочне рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15 квітня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій представником ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Так, за положеннями чч. 1, 2 ст. 64 ЖК України усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення виникають у осіб, які вселилися до наймача, якщо ці особи постійно проживали разом із наймачем, вели з ним спільне господарство і були визнані членами сім'ї наймача.

Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК України).

У разі вселення особи до жилого приміщення за договором піднайму, вона не набуває самостійного права користування цим приміщенням, якщо не буде встановлено, що ця особа вселилася як член сім'ї наймача.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 був наймачем квартири АДРЕСА_1, постійно проживав у цій квартирі. Квартира належить до комунальної власності та не приватизована.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року і на день його смерті у цій квартирі зареєстрованих осіб не було.

Позивач ОСОБА_5 був братом ОСОБА_7

Обгрунтовуючи позов, позивачі посилались на те, що вони вселились у квартиру у 1998 році як члени сім'ї наймача та вели з ОСОБА_7 спільне господарство.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання за позивачами права користування спірною квартирою, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позовних вимог, обґрунтувавши його заявою мешканців будинку АДРЕСА_1, в якому розташована вказана квартира, про те, що позивачі постійно проживали у цій квартирі.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивачами не доведено обставин щодо дотримання ними встановленого порядку при їх вселенні у спірну квартиру, наявності згоди на це головного наймача квартири - ОСОБА_7 та обумовлення між позивачами та наймачем ОСОБА_7 певного порядку користування жилим приміщенням.

Апеляційний суд також зазначив, що матеріали справи не містять і доказів того, що вказане житлове приміщення було постійним місцем проживання позивачів, що вони вели з наймачем спільне господарство та не підтверджено, який час тривало їх спільне проживання, а також обставин щодо згоди наймача ОСОБА_7 за життя на їх вселення до квартири як членів сім'ї.

Такі висновки є правильними.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і зводяться до переоцінки доказів у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення без змін рішення суду апеляційної інстанції в силу вимог ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, подану їх представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: О.В.Кадєтова С.О.Карпенко А.В.Маляренко Г.І.Мостова