Справа № 149/304/17 Провадження № 22-ц/772/1241/2017Головуючий в суді першої інстанції Олійник І. В.
Категорія 27 Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Рибчинського В.П.,

суддів Зайцева А.Ю., Голоти Л.О.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20.03.2017 року ,

встановила:

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до Хмільницького міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 17.11.2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з тим, що відповідач порушив умови договору щодо погашення кредиту, станом на 31.12.2016 року у нього виникла заборгованість в сумі 31692,27 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20.03.2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 17.11.2011 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 2000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 5-7).

На час укладення даного правочину ОСОБА_2 виповнилось повних 16 років, тобто він був неповнолітнім.

Протягом березня-листопада 2013 року ОСОБА_2 скористався послугами овердрафту, тобто отриманням короткочасного кредиту, який надається Банком клієнту в разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку у розмірі ліміту кредитування, відкриття якого врегульовано умовами та правилами надання банківських послуг та тарифів банку, однак платежів на погашення отриманих кредитних коштів своєчасно не вносив, в зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 31692,27 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 1999,75 грн., 24208,01 заборгованості за процентами, 3499,16 грн. нарахованої комісії, 1985,35 грн. заборгованості по судовим щтрафам.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що укладений позивачем кредитний договір з неповнолітнім ОСОБА_2 поза межами цивільної дієздатності останнього, без відповідно згоди його батьків, а від так відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Правові наслідки вчинення правочину неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності визначені у ст. 222 ЦК України.

Відповідно до вищенаведеної норми закону правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

Однак, вищезазначений договір у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.

Крім того, оскільки на час укладення договору позичальник був неповнолітнім, кредитний ліміт йому не було встановлено взагалі.

03.10.2013 року при зверненні до банку ОСОБА_2 було підписано заяву про зміну персональних даних та оформлено кредитну карутку НОМЕР_1, на яку встановлено кредитний ліміт в розмірі 500 грн. Кошти за кредитним договором були отримані позичальником вперше 03.10.2013 року (а.с. 4), тобто після досягнення повноліття.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України укладений між сторонами договір є обов'язковим для виконання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зазначений договір є підставою виникнення зобов'язань.

Відповідно ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або інших умов та вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно заяви позичальника, ОСОБА_2 погодився, що його заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Порядок погашення кредиту визначений зазначеними тарифами, Умовами та правилами, як і визначена відповідальність за невиконання умов договору, шляхом сплати комісії та штрафу, одностороння відмова від виконання умов договору не допускається.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача про стягнення суми заборгованості за кредитом, процентів, комісії та штрафів, що підтверджується розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи (а.с. 4) та не спростований відповідачем.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" Сокуренко Наталії Вікторівни задовольнити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20.03.2017 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 17.11.2011 року, б/н в сумі 31692,27 грн. (тридцять одна тисяча шістсот дев'яносто дві гривні двадцять сім копійок), що складається з: 1999,75 (тисяча дев'ятсот дев'яносто дев'ять гривень 75 копійок) - заборгованість за кредитом, 24208,01 грн. (двадцять чотири тисячі двісті вісім гривень однак копійка) - заборгованість по процентах за користування кредитом, 3499,16 грн. (три тисячі чотириста дев'яносто дев'ять гривень 16 копійок) - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. (п'ятсот гривень) - штраф (фіксована частина), 1485,35 грн. (тисяча чотириста вісімдесят п'ять гривень тридцять п'ять копійок) - штраф (процентна складова), а також 1600 грн. у відшкодування сплаченого судового збору за подання позовної заяви та 1760 грн. у відшкодування сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

З оригіналом вірно: В.П. Рибчинський