АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 641/6286/16-ц Головуючий 1 інстанції Ященко С.О.
Провадження № 22ц/790/2463/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Довгаль А.П., Костенко Т.М.

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 Гасан-огли в особі його представника ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 19 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 Парвін та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3, в особі законного представника ОСОБА_3 Парвін до ОСОБА_5, ОСОБА_1 Гасан-огли, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання договорів недійсними та визнання недійсною реєстрації права власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_1 Парвін та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3, в особі законного представника ОСОБА_3 Парвін звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_1 Гасан-огли, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання договорів недійсними та визнання недійсною реєстрації права власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що ОСОБА_1 Парвін та ОСОБА_1 Гасан-огли з 28 червня 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. У подружжя є троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3. 02 червня 2009 року за договором купівлі-продажу подружжя придбало у власність квартиру АДРЕСА_1, де вони проживають і на теперішній час. Також, у 2011 році подружжя придбало квартиру АДРЕСА_2, яку надали у користування сім'ї брата ОСОБА_1 Гасан-огли. ОСОБА_1 Парвін стало відомо, що її чоловік у 2012 році уклав договори позики на значну суму коштів, однак вона своєї згоди на укладення цих договорів не надавала. Грошові кошти - позика були отримані ОСОБА_1 до укладення договорів позики, факт передачі грошових коштів оформлено розписками. Крім того, не надавала вона і згоду на укладення договорів іпотеки належних подружжю квартир. При укладенні договорів позики також були порушені права малолітніх дітей, оскільки не отримано дозвіл органу опіки та піклування.

У звязку з цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачі просили суд визнати недійсними договір позики від 18.07.2012 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, та договір позики від 12.10.2012 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, як укладені з порушенням ч.ч. 5, 6 ст. 203 та ч. 1 ст. 224 ЦК України; визнати недійсною реєстрацію 16.09.2014 року права власності на ім'я ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_2 та на квартиру № 115 у будинку № 136 В по пр. Героїв Сталінграда у м. Харкові; застосувати наслідки недійсної угоди до цих правовідносин.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 заперечувала проти позову, просила в задоволенні позову відмовити, оскільки у відповідності до договорів позики позичальник (ОСОБА_7А.) стверджував, що під час підписання договору у зареєстрованому шлюбі не перебував. При укладенні договорів ним були надані довідки про склад сім'ї та прописку, з яких не вбачалось, що у спірних квартирах зареєстровано місце проживання малолітніх або неповнолітніх дітей. Відсутність згоди дружини не може бути підставою для визнання договорів позики недійсними. Реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_2 та на квартиру АДРЕСА_3 проведена на ім'я ОСОБА_5 на законних підставах, бо відповідач не виконав умови договорів позики щодо повернення коштів.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа - приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_6, у судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 19 грудня 2016 року позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 Гасан-огли в особі його представника ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі; вказує, що спірні договори позики виходять за межі дрібних побутових правочинів, вони укладені всупереч вимогам чинного законодавства, за відсутності згоди дружини та не враховуючи інтереси дітей.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не зявились, повідомлялись про час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення. Від представника апелянта ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи у звязку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи, проте зворотнє повідомлення свідчить, що ОСОБА_2 отримав судову повістку ще 11 квітня 2017 року, своє право на ознайомлення з матеріалами протягом цього часу не реалізував.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що спірні договори позики грошових коштів не є договорами щодо розпорядження квартирами, а договори іпотеки в межах цього позову позивач не оспорює.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Судом встановлено, що 18 липня 2012 року між ОСОБА_8, який діяв від імені відповідача ОСОБА_5, та ОСОБА_1 укладено договір позики грошей, у відповідності до умов якого останній прийняв у власність грошові кошти у розмірі 326 400 грн. та зобов'язався їх повернути згідно визначеному договором графіку. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с.20).

На забезпечення виконання сторонами зобов'язань за договором позики укладено договір іпотеки, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 (а.с.22).

Крім того, 12 жовтня 2012 року між ОСОБА_8, який діяв від імені відповідача ОСОБА_5, та ОСОБА_1 укладено також договір позики грошей, у відповідності до умов якого останній прийняв у власність грошові кошти у розмірі 348 800 грн. та зобов'язався їх повернути згідно визначеному договором графіку. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6О (а.с.24).

На забезпечення виконання сторонами зобов'язань за договором позики укладено договір іпотеки, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку квартиру № 115 у будинку № 136 В по пр. Героїв Сталінграда у м. Харкові (а.с.25).

Відповідно до ст.. ст.. 1046 ЦК, 1047 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмові формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як на підставу недійсності договорів позики позивачка посилається на те, що спірні договори укладені без її згоди, при цьому порушені права її малолітніх дітей.

Матеріали справи свідчать, що з 28 червня 2008 року Парвін Аскерова (ОСОБА_1) та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Подружжя має трьох дітей: ОСОБА_1 Назрін, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1 Тунара, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 13 - 17).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно положень ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою сторін. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за взаємною згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використано в інтересах сім'ї.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.25 постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснив, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави /іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити із такого.

Положення ст. 65 Сімейного Кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

Відповідно до розяснень, які містяться в п.п.5,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 " Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відсутність згоди дружини на укладення її чоловіком договору позики сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним, оскільки договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що відсутність формальної письмової (простої) згоди одного з подружжя на отримання позики не надає правових підстав для визнання договору позики недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 12 серпня 2016 року за адресою: АДРЕСА_4, зареєстровано місце проживання наступних осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_1 Тунара та ОСОБА_1 Назрин з 11.04.2012 року, ОСОБА_9 - з 17.10.2012 року, ОСОБА_1 Парвін - з 16.01.2013 року, ОСОБА_3 з 24.09.2014 року та ОСОБА_10 з 27.02.2015 року.

Згідно довідки від 24 травня 2016 року за адресою: б-р Жасминовий (вул.Слинька), 15, кв. 64, м. Харків, зареєстровано місце проживання наступних осіб: ОСОБА_11 з 15.02.2012 року та ОСОБА_11 Турана з 01.01.2016 року.

Крім того, як на підставу недійсності договорів позики позивачка посилалася на порушення прав її малолітніх дітей.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Разом з тим, спірні договори позики грошових коштів не є договорами щодо розпорядження житловими приміщеннями - квартирами, в яких проживають діти, договори іпотеки в межах цього позову позивач не оспорює.

Встановлено, що в зв'язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 умов договору позики на підставі договорів іпотеки відповідачем ОСОБА_5 16.09.2014 року вчинено на своє ім'я реєстрацію права власності предметів іпотеки: квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_3.

Враховуючи, що договори іпотеки в межах цього позову не оспорені, на цей час вони є чинними, у встановленому законом порядку недійсними не визнані, суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про визнання недійсною реєстрації 16.09.2014 року права власності на ім'я ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_2 та на квартиру АДРЕСА_3.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Гасан-огли в особі його представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді