Справа № 463/5006/16-ц
Провадження № 2/463/549/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Шеремети Г.І.

при секретарі судових засідань Козак О.В.

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом Приватного Акціонерного Товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу), суд, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, просив стягнути з відповідача на його користь 7 950,00 грн. по відшкодуванню шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивує тим, що 29.01.2015 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу №28-1301-15-00018, предметом якого було страхування транспортного засобу марки «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_1. 25.12.2015 року в м.Львові на вул.Лисенка, 26 відбулась ДТП за участі транспортного засобу марки «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу марки «Хюндай Акцен», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, відповідача по справі. Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 15.01.2016 року ОСОБА_3 визнано винною у спричиненні ДТП. У зв'язку з тим, що у спричиненому ДТП було заподієно шкоди застрахованому транспортному засобу марки «Ніссан», належному ОСОБА_5, то останній звернувся до позивача, як особи в якої застрахована його цивільна відповідальність, із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав всі необхідні документи. На виконання умов укладеного договору позивач ПАТ «СК «Українська страхова група» здійснив ОСОБА_5 виплату страхового відшкодування в розмірі 23 919, 58 грн. Оскільки цивільна відповідальність ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», то позивач звернувся до останнього із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. 17.03.2016 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснила виплату ПАТ «СК «Українська страхова група» в розмірі 15 968,98 коп. Так як рішенням Господарського суду м.Києва від 06.07.2016 року позивачу було відмовлено у стягненні з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на його користь 7 950,00 грн. різниці між сумою страхового відшкодування 23 919, 58 грн. та сумою відшкодування сплаченою ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в порядку регресу 15 968,98 грн, то на підставі положень ст.1194 ЦК України звернувся до суду з відповідною вимогою до відповідача ОСОБА_3

Представник позивача у судове засідання з розгляду даної справи не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила. Додатково пояснила, що заявлена позивачем сума різниці, яка підлягає до стягнення з відповідача є безпідставною та нічим необґрунтованою. Страховиком відповідача ОСОБА_3 - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» уже здійснено позивачу в порядку регресу виплату в розмірі 15 968,98 грн., що становить собою вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Ніссан» з урахування фізичного зносу, розрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі отриманих від позивача документів. Крім того, рішенням Господарського суду м.Києва від 06.07.2016 року позивачу було відмовлено у стягненні з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на його користь 7 950,00 грн. різниці між сумою страхового відшкодування 23 919, 58 грн. та сумою відшкодування сплаченою ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в порядку регресу 15 968,98 грн., оскільки така є нічим необґрунтованою. Пояснила, що оскільки ані експертиза ані оцінка вартості відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Ніссан» експертом або спеціалістом-оцінювачем не здійснювалась, то відтак позивачем не доведено розміру збитків, заподіяних пошкодженням застрахованого автомобіля, а також розміру виплаченого власнику автомобіля страхового відшкодування на суму 23 919, 58 грн.

Заслухавши пояснення представника відповідача, оглянувши матеріали справи та додані до нього письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.215 ЦПК України, суд вважає, що в позові слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.01.2015 року між позивачем тоді ПАТ «СК «Українська страхова група» та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-1301-15-00018, предметом якого було страхування транспортного засобу марки «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_1. Строк дії договору страхування з 00 год. 00 хв. 01.02.2015 року по 24 год. 00 хв. 31.01.2016 включно (а.с.7).

25.12.2015 року близько 08 год. 55 хв. в м.Львові на вул.Лисенка, 26 відбулась ДТП за участі транспортного засобу марки «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу марки «Хюндай Акцен», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, відповідача по справі, внаслідок чого транспортні засобі зазнали механічних пошкоджень, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №83080309, виданою УПС МВС у м.Львові, в тому числі застрахований автомобіль «Ніссан»отримав пошкодження (передня ліва частина) (а.с.12-13).

Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 15.01.2016 року ОСОБА_3 визнано винною у спричиненні 25.12.2015 року близько 08 год. 55 хв. в м.Львові на вул.Лисенка, 26, ДТП(а.с.14).

Внаслідок спричиненого з вини відповідача ОСОБА_3 ДТП транспортному засобу марки «Ніссан», належному ОСОБА_5, було заподієно шкоду, у зв'язку з чим останній звернувся до позивача ПАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав всі необхідні документи (а.с.15-19).

На підставі рахунку-фактури № від 05.01.2016 року та рахунку-фактури №АР00025916 від 05.01.2016 року та ремонтної калькуляції №ЗСКА-4911 від 16.01.2016 року, позивачем було складено страховий акт №ЗСКА-4911 від 19.01.2016 року та розрахунок суми страхового відшкодування, що належить до виплати страхувальнику ОСОБА_5 Та на підставі вказаних документів здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 23 919, 58 грн., що підтверджується платіжним дорученням №794 від 20.01.2016 року та №793 від 20.01.2016 року (а.с.20-29).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 застрахувала свою цивільно-правову відповідальність в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відповідно до умов Полісу №АІ/5235895, застрахованим транспортним засобом за яким є належний відповідачу транспортний засіб марки «Хюндай Акцен», державний номерний знак НОМЕР_2.

Так як цивільна відповідальність ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», то позивач звернувся до останнього із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу (а.с.31). У зв'язку з чим 17.03.2016 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснила виплату ПАТ «СК «Українська страхова група» в розмірі 15 968,98 коп.

Рішенням Господарського суду м.Києва від 06.07.2016 року позивачу було відмовлено у стягненні з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на його користь 7 950,00 грн. різниці між сумою страхового відшкодування 23 919, 58 грн. та сумою відшкодування сплаченою ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в порядку регресу 15 968,98 грн. (а.с.32-37).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачені ст.1166 Цивільного кодексу країни. Відповідно до вимог ч.1 якої, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ч.2, 5 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За змістом ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Так відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За змістом статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством.

За змістом ч.1 ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Виходячи з вищенаведених вимог чинного законодавства суд приходить до висновку, що обставини, що мають бути встановлені і доведені належними і допустимими доказами є фактичний розмір шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику пошкодженого транспортного засобу марки «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_1, фактично виплачений позивачем ПрАТ «СК «Українська страхова група» розмір страхового відшкодування, а також різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, здійсненою ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження фактичного розміру шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику пошкодженого транспортного засобу «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_1, суду надано не було, оскільки позивач виплатив страхове відшкодування без проведення оцінки або експертизи пошкодженого транспортного засобу, на підставі наданих йому організацією, яка здійснювала ремонт ремонтної калькуляції.

Крім того, внаслідок того, що з метою визначення вартості відновлювального ремонту експертиза не проводилась, суд позбавлений можливості встановити обґрунтованість врахованих позивачем робіт при здійсненні відновлювального ремонту застрахованого автомобіля «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_1 та відповідність їх вартості, визначеної ТзОВ «Галавтосвіт» та ТзОВ «Арія Моторс», фактичному розміру заподіяної шкоди.

Водночас відповідальність особи, яку визнано винною у спричиненні шкоди, за умови наявності у неї полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, наступає лише у разі недостатності страхової виплати, тобто в разі, коли розмір завданої шкоди, яка підлягає відшкодуванню, перевищує розмір страхового ліміту згідно умов договору. Оскільки страхова сума (ліміт відповідальності) згідно з полісу відповідача ОСОБА_3 за шкоду, заподіяну майну, становить 50000,00 грн., а розмір виплаченого позивачем ПрАТ «СК «Українська страхова група» страхового відшкодування становить 23 919, 58 грн., тобто не перевищує вищевказаного страхового ліміту, що виключає відповідальність відповідача перед позивачем згідно вимог ст. 1194 ЦК України.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги позивачем недоведені, в звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України у зв'язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 212-214 ЦПК України, ст.27 Закону України «Про страхування», ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.1187,1191,1194 ЦК України суд, -

вирішив:

В позові - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області в порядку і строки передбачені ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Шеремета Г. І.