ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1631/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді Комаревцевої Л.В.,

за участю секретаря Драгой В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №128 по вул. Кошиця, 5-А в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 01 листопада 2016 року звернувся до суду з позовом до ПАТ "НАК "Нафтогаз Україна" про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 посилався на те, що 15.12.2008 року його, згідно наказу №418-к від 12.12.2008 року було призначено на посаду головного юрисконсульта Відділу правового забезпечення зовнішньоекономічної діяльності Управління договірної роботи Юридичного департаменту.

Позивача 02.08.2016 року було ознайомлено із попередженням про наступне вивільнення з займаної посади, у зв"язку з скороченням посади, обумовленим ліквідацією Управління договірної роботи Юридичного департаменту, після закінчення 2-го терміну з дня ознайомлення з цим попередженням. Одночасно з цим, ОСОБА_2 повідомлено про відсутність роботи, яка відповідала його професії та спеціальності, тому адміністрація не має можливості запропонувати позивачу переведення на іншу посаду.

Наказом по особовому складу №448-к від 30.09.2016 року позивача звільнено із займаної посади 03.10.2016 року у зв"язку із скороченням штату, п.1 ст.40 КЗпП.

Проте позивач вважає, що його звільнення, як працівника, за скороченням штатів є незаконним з підстав порушення відповідачем вимог ст.ст. 40, 42, 49-2 КЗпП, так як відповідачем не було дотримано процедуру звільнення позивача передбачену КЗпП та не було запропоновано іншої посади відповідної професії та спеціалізації, а також будь-якої іншої роботи в компанії, за період часу з моменту попередження про наступне вивільнення до дати звільнення позивача, на які він міг би погодитись, з огляду на те, що він є багатодітним батьком на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив у задоволенні позову відмовити, крім того надав до суду письмові заперечення на позов.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 15.12.2008 року працював на посаді головного юрисконсульта Відділу правового забезпечення зовнішньоекономічної діяльності Управління договірної роботи Юридичного департаменту ПАТ "НАК "Нафтогаз Україна", згідно наказу №418-к від 12.12.2008 року, що неоспорюється сторонами та підтверджується трудовою книжкою позивача (а.с. 10).

Позивача 02.08.2016 року було ознайомлено із попередженням про наступне вивільнення з займаної посади, у зв"язку з скороченням посади, обумовленим ліквідацією Управління договірної роботи Юридичного департаменту, після закінчення 2-го терміну з дня ознайомлення з цим попередженням. Крім того, у вказаному попередженні, ОСОБА_2 повідомлено про відсутність роботи, яка відповідала його професії та спеціальності, тому адміністрація не має можливості запропонувати позивачу переведення на іншу посаду (а.с77).

ОСОБА_2 наказом ПАТ "НАК "Нафтогаз Україна"від 30.09.2016 року №418-к «По особовому складу» було звільнено з посади головного юрисконсульта Відділу правового забезпечення зовнішньоекономічної діяльності Управління договірної роботи Юридичного департаменту 03.10.2016 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штату (а.с.55).

Підставою для видання вищеназваного наказу було фактичне скорочення посади головного юрисконсульта Відділу правового забезпечення зовнішньоекономічної діяльності Управління договірної роботи Юридичного департаменту обумовлене ліквідацією п. 2.1.23 наказу Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 29.07.2016 року №297 «Про затвердження штатного розпису Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» Управління договірної роботи Юридичного департаменту (а.с.56-58).

Підставою для видання наказу від 29.07.2016 року №297 було затвердження 27.07.2016 року правлінням Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» нової організаційної структури Компанії з чисельністю 630 штатних одиниць (а.с.60).

У зв"язку з чим штатна чисельність працівників відповідача зменшилась на 71 штатну одиницюпорівняно з діючою до цього організаційною структурою, затвердженою правлінням Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 16.12.2015 року, зокрема штатна чисельність працівників Юридичного департаменту, у якому працював позивач, з 01.08.2016 року скоротилась на 13 штатних одиниць.

Керуючись ст.42 КЗпП України Компанія провела порівняння переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці. На посадах, що скорочувались в Юридичному департаменті, станом на 31.07.2016 року працювали 5 працівників, які обіймали однакові з позивачем посади «головний юрисконсульт», та 7 працівників, які обіймали посади керівників та заступників керівників структурних підрозділів, що входили до складу Юридичного департаменту.

За результатами проведеного порівняння відповідач залишив на роботі ОСОБА_3, яка мала найвищий рівень кваліфікації, стаж роботи в Компанії становить більше 17 років. Тоді як, ОСОБА_2 за неналежне виконання своїх функціональних обов'язків неодноразово зменшували розмір місячної премії за виконання виробничих функцій і завдань, що підтверджується відповідними наказами від 18.09.2014 року №304, від 19.11.2014 року №414, від 16.12.2014 року №464, від 27.01.2015 року №22, від 17.04.2015 року №128, від 17.06.2015 року №199, від 16.10.2015 року №348, від 17.11.2015 року №382 (а.с.61-62, 63-64, 65-67, 68-9, 70, 71-72, 73-74, 75-76).

Відповідачем 29.09.2016 року було запропоновано позивачу переведення на посаду головного юрисконсульта Відділу роботи з інформаційними запитами Юридичного департаменту за строковим трудовим договором на період відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду, що була надана ОСОБА_4 з 24.08.2016 року, проте від запропонованої посади ОСОБА_2 відмовився (а.с.78).

На засіданні профкому 30.09.2016 року у зв'язку з відсутністю локального акта Компанії, який би визначав умови та розміри виплат при звільненні працівників за угодою сторін, профспілковий комітет надав згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_2 за п.1 ст.40 КЗпП України та одночасно прийняв рішення надати йому за рахунок коштів профкому матеріальну допомогу для соціального пом'якшення становища його сім'ї (а.с.82-83).

Крім того, при звільненні позивача йому було виплачено ще більше трьох середньомісячних заробітків, а саме: вихідну допомогу в розмірі одного середньомісячного заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України та додатково в розмірі одного середньомісячного заробітку згідно з п.2.1.4 Колективного договору, а також компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 35 календарних днів (а.с.86, 87).

Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України ОСОБА_2 в день звільнення було видано трудову книжку, копію наказу про звільнення та з ним було проведено розрахунок (а.с.88).

Таким чином, враховуючи викладене, відповідач при звільненні ОСОБА_2 дотримався вимог трудового законодавства, встановлених саме для цієї підстави звільнення. Зокрема, в Компанії дійсно мали місце зміни в організації виробництва та праці, наслідком яких було скорочення штату. Компанія попередила ОСОБА_2 про наступне вивільнення не менш ніж за два місяці до дня звільнення, провела визначення переважного права на залишення на роботі працівників, посади яких було скорочено, та не мала можливості перевести позивача на іншу роботу у зв'язку з його відмовою від переведення на запропоновану посаду та відсутністю інших вакантних посад. Компанія отримала попередню згоду профспілкового органу на розірвання з позивачем трудового договору та в день звільнення видала йому трудову книжку, копію наказу про звільнення та провела з ним розрахунок.

Посилання ОСОБА_2 на наказ Компанії №269 від 18.07.2016 року, яким у Юридичному департаменті утворювались нові відділи, не може вважатись належним доказом можливості відповідача перевести його на іншу посаду, оскільки вказаний наказ було видано для укомплектування цих відділів працівниками було проведено до затвердження правлінням Компанії нової організаційної структури, що передбачала скорочення чисельності штатних працівників, у тому числі й у Юридичному департаменті.

Як зазначено в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Посилання ОСОБА_2 на наявність у нього переважного права на залишення на роботі як працівника, який є сімейним - при наявності двох і більше утриманців та особою, в сім'ї якої немає інших працівників з самостійним заробітком, не може вважатись належним доказом, оскільки згідно з ст.42 КЗпП України зазначені переваги мають враховуватись лише у разі порівняння переважного права на залишення на роботі між особами, які мають рівні умови продуктивності праці і кваліфікації. Позивач не зазначає конкретних осіб, які виконували однакову з ним роботу та на його думку мають однакові з ним умови продуктивності праці і кваліфікації, однак не мають двох переважних прав, визначених частиною другою ст. 42 КЗпП України, та при цьому у зв'язку із скороченням їх посад були переведені на інші посади. Також позивач не надає жодних належних та допустимих доказів того, що його дружина є непрацездатною й не отримує доходів.

Зазначаючи в позовній заяві, що звільнення відбулося з порушенням відповідачем вимог ст.ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України позивач не надає жодного доказу такого порушення. Твердження позивача про наявність у відповідача у період з дня попередження його про наступне вивільнення (02.08.2016 року) до дня звільнення його з роботи (03.10.2016 року) інших вакантних посад, які мали бути йому запропоновані, є лише його припущенням. Крім того, слід зазначити, що суду не надано доказів, що у вказаному періоді відповідач не приймав на роботу інших працівників на будь-які посади в Компанії.

Крім того, суд звертає увагу, що позивача було звільнено з посади головного юрисконсульта Відділу правового забезпечення зовнішньоекономічної діяльності Управління договірної роботи Юридичного департаменту, однак згідно позовних вимог він просить суд поновити його на посаді головного спеціаліста Відділу правового забезпечення зовнішньоекономічної діяльності Управління договірної роботи Юридичного департаменту, що не відповідає вимогам ч.І ст. 235 КЗпП України, згідно з якою працівник поновлюється на попередній роботі, а не на іншій посаді. Відповідних уточнень до позовних вимог позивачем суду заявлено не було.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно залишити без задоволення.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 131, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі- залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Дарницький районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Комаревцева Л.В.