233 № 233/2320/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С.

за участю секретаря Вареніченко В.А.,

особи, які брали участь у справі:

заявник ОСОБА_1,

представник заявника ОСОБА_2,

заінтересована особа Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, заінтересована особа: Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту народження особи, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, звернулась до Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Донецьк Донецької області - тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, матір'ю якої вона є. У заяві вказано, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, народила дитину - хлопчика ІНФОРМАЦІЯ_3. У поданій до суду заяві ОСОБА_1 вказано, що у зв'язку з тим, що факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, вона не може отримати свідоцтво про народження в органах ДРАЦС. З метою державної реєстрації своєї дитини, просила суд встановити факт народження дитини чоловічої статі ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Донецьк Донецької області - на тимчасово окупованій території, матір'ю якої вона є.

У судове засідання заявниця та її представник не з'явились, надали заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності.

Представник заінтересованої особи - Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про час та місце засідання був належним чином повідомлений, однак до судового засідання не з'явився.

Суд, з'ясувавши позицію заявниці, дослідивши докази у справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Статтею 125 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. А відповідно до ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно із ст.7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Судом встановлено, що заявниця - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка міста Донецьк, є громадянкою України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією паспорту.

Судом не встановлені відомості щодо перебування ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі та відповідно відомості про батька дитини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у І пологовому відділенні Центральної міської лікарні № 24 м. Донецьк, що розташована за адресою: м. Донецьк Донецької області, пр.-т. Семашко, буд.3-а, заявниця народила першу дитину - хлопчика, про що одержала медичне свідоцтво про народження дитини № 130, дублікат якого від 02 лютого 2017 року заявниця долучила до заяви. Також до заяви було долучено копію свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3, матір'ю якої зазначена ОСОБА_1, виданого 19 жовтня 2016 року Кіровським відділом ЗАГС м. Донецька. При цьому, оскільки документи, що підтверджують факт народження дитини заявниці, видані медичним закладом та відділом ЗАГС на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони є недійними і не створюють правових наслідків.

Судом також оглянуто, надана заявницею на підтвердження своїх вимог, копії індивідуальної карти вагітної та породіллі, результатів медичних досліджень, обмінної карти полового відділення лікарні, медичні документи дитини та світлини породіллі з дитиною.

Документом № 15.19-33-523 від 26 квітня 2017 року Костянтинівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області представнику заявниці ОСОБА_2 відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини з причини пред'явлення документа, що підтверджує народження дитини, який не відповідає формі, визначеній діючим законодавством України.

Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

В силу ч. ч. 1, 3 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Щодо прохання заявниці присвоїти дитині ім'я ОСОБА_3, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Частиною 3 ст. 144 СК України передбачено що реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Крім того, присвоєння ім'я дитини рішенням суду під час встановлення факту її народження ускладнить можливу процедуру зміни ім'я у майбутньому. Отже, суд не присвоює дитині ім'я, оскільки це можуть зробити батьки дитини під час реєстрації народження.

З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявниця та її дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження нею першої дитини чоловічої статі, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Донецьк Донецької області, Україна, матір'ю якої є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянці України ОСОБА_1 свідоцтво про народження її дитини, видане державним органом України.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 6, 15, 208, 212-215, 218, 234-235, 256-259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт народження першої дитини чоловічої статі, ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Донецьк Донецької області, Україна, у матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження - м. Донецьк, Донецької області Україна, громадянки України.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя