БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1311/16-ц
Провадження № 2/497/34/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря судового засідання Ковтун О.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом (а.с.2-5), який з часом уточнила 22.02.2017 року (а.с.112-116), та просила постановити рішення, яким:

- визнати неправомірними дії ПАТ КБ «Приватбанк» з одностороннього блокування належних позивачу грошових коштів у розмірі 73 186.41 гривен;

- стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача:

- суму основного боргу в розмірі 73 186.41 гривен;

- втрати від інфляції за період з 26.08.2015 року по 31.01.2017 року у сумі 12 098.11 гривен;

- 3 % річних за користування коштами, за період з 26.08.2015 року по 31.01.2017 року у сумі 3 158.03 гривен;

- пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за період з 26.08.2015 року по 31.01.2017 року у сумі 39 709.14 гривен;

- судовий збір в сумі 1079.97 гривен.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона підписавши заяву у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» приєдналась до договору публічної оферти ПАТ КБ «ПриватБанк» та стала клієнтом відповідача. Їй було відкрито поточний рахунок для збереження та розпорядження грошовими коштами, але 25 серпня 2015 року відповідач безпідставно, без попередження заблокував віртуальну картку позивача №014114, протягом тривалого часу не розблоковує її, позбавивши можливості користуватися належними позивачу коштами у розмірі 73 186.41 гривен.

На неодноразові звернення позивача: 01.09.2015 року, 25.11.2015 року, 16.02.2015 року з вимогою до відповідача про повернення належних позивачу коштів ПАТ КБ «Приватбанк» кошти не повернуло.

На названі звернення, відповідач надіслав три листа-відповіді від 02.09.2015 року, від 11.02.2016 року, 12.03.2016 року, суть яких зводилася до того, що відповідач своїми діями, по блокуванню рахунку позивача вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму.

Більше 17 місяців відповідач всупереч встановленого порядку не звернувся до спеціального органу, не отримав результатів фінансового моніторингу, та продовжує блокувати поточний рахунок позивача, який обслуговується карткою № 5167 9872 0801 4114.

Позивач також стверджує, що ніколи до кримінальної відповідальності не притягувалася. А, самі по собі підозри у незаконності надходження на рахунок позивача значної суми грошових коштів не можуть бути підставою для застосування із сторони банку такої санкції як призупинення видаткових операцій при непідтверджені обставин, які були підставою для цього, та понад строки, встановлені чинним законодавством, - це позиція ВССУ, яка викладена в Ухвалі від 18 листопада 2016 р, справа № 645/8507/15-ц.

ОСОБА_2 позивачем як фізичною особою в підприємницькій діяльності також не використовувались, позивач і по сьогоднішній день не є ФОП.

На підставі вищевикладеного, відповідач порушив своє зобовязання.

Посилаючись на вимоги ст.ст.550, 525, 565, 1073 ЦК України просила стягнути з відповідача на її користь окрім суми основного боргу, втрати від інфляції, 3 % річних, пеню відповідно до наведеного в заяві про уточнення позовних вимог розрахунку.

Позивачка в судове засідання не прибула, повідомлена належним чином (а.с.123). Подала заяву про підтримання уточнених позовних вимог, та розгляд справи у її відсутність (а.с.6, 117).

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справу повідомлений належним чином (а.с.122, 124).Подав клопотання про розгляд справи у відсутність представника (а.с.125).

При цьому надіслав до суду заперечення на позовну заяву (а.с.59-63), та заяву про уточнення позовних вимог (а.с.126-130). Позовні вимоги, уточнені позовні вимоги не визнав, та в задоволенні просив відмовити.

В обґрунтування заперечень стверджував, що позивач підписавши анкету-заяву на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, тим самим уклала з відповідачем договір, який відповідно до ст.634 ЦК є договором приєднання. Згідно анкети-заяви, підписаної позивачем, остання погодилася на укладення договору з позивачем та з Умовами та правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» які розміщені на офіційному сайті за адресою: www.privatbank.ua.

Відповідачем було призупинено здійснення операцій з використанням платіжної картки (електронного платіжного засобу), держателем якої є позивач, на підставі аналізу руху грошових коштів та висновків, що позивач використовує платіжну картку, як засіб доступу до відкритого на його ім'я рахунку, з порушенням умов договору між позивачем та відповідачем, а саме: для отримання грошових коштів та здійснення їх переказу в рамках функціонування протиправної схеми переведення в готівку грошей.

В заперечення посилався на розяснення викладені в листі Департаменту фінансового моніторингу Національного банку України «Щодо фінансових операцій з отримання готівки» від 13.04.2016 року (телеграма №КТ- 2016/10-182800 від 13.04.2016).

Наведені в Листі приклади не є вичерпним переліком. Та з огляду на вказане, в кожному конкретному випадку банки зобов'язано здійснювати детальний аналіз детальний аналіз фінансових операцій з метою недопущення використання клієнтом послуг банку для легалізації кримінальних доходів та залучення банку до здійснення ризикової діяльності.

Національний банк затвердив постанову від 02.08.2016 № 365, якою вніс зміни до переліку ознак ризикової діяльності банків, затвердженої постановою Правління НБУ від 17.08.2012 №346.

В листі зазначено, що згідно з частиною першою статті 48 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється здійснювати ризикову діяльність, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку (далі ризикова діяльність).

Про право банку відмовитися від проведення фінансової операції, встановлення (підтримання) ділових відносин в разі наявності високого ризику за результатами його оцінки чи переоцінки.

По твердженню відповідача, обіг коштів по карті № 014114 відкритій на імя позивачки за період з 01.01.2015 року по 06.11.2015 року склав 1 0807 13.44 гривен.

Обґрунтовуючи свої заперечення нормами матеріального права, відповідач зазначає, що неодноразово витребував у позивача документи щодо походження коштів, які надійшли на рахунки позивача № 014114 від третіх осіб за період з 01.01.2015 року по 24.08.2015 року, однак таких надано до теперішнього час не було.

Вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних, індексу інфляції та судового збору не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від основної вимоги про стягнення грошей із банківського рахунку.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Судом встановлено, та не заперечувалося сторонами те, що ОСОБА_1 відкрила віртуальну картку № 014114 у ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.8), на якій знаходяться її грошові кошти в сумі 73 186.41 гривен.

Навпаки, в підтвердження зазначеного, відповідачем надано суду анкету-заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.66).

Також відповідачем надано Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.67-73).

01 вересня 2015 року Банк припинив видачу коштів з рахунку, заблокувавши картковий рахунок.

Позивачка заявою від 13.02.2016 року звернулася на імя голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 щодо розблокування картки (а.с.10).

Листами ПАТ КБ «Приватбанк» від 02.09.2015 року № Г.26.0.0.0./09-06-015 (а.с.11), від 11.02.2016 року №20.1.0.0.0/7-70151126/505 (а.с.12), від 12.03.2016 року за №20.1.0.0.0/7-20160719/3162 (а.с.13) ОСОБА_1 було запропоновано надати документи, що підтверджують походження коштів, які надійшли на її рахунок № 014114.

Заперечуючи проти позову, представник ПАТ КБ «Приватбанк» стверджував, що позивачка при оформленні карткового рахунку, приєдналась до Умов та правил …, у подальшому у банку виникла вмотивована підозра стосовно незаконних операцій з карткою ОСОБА_1, тому картка була заблокована, та по теперішній час на листи банку позивачка не надала документів, що підтверджують походження коштів.

Суд за ч. 1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ч.1, ч. 4 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановляються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Частиною 3 передбачено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст. 1067 ЦК України банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. За ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

За ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Положеннями ст. 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 року № 2121-ІІІ, відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку. В статті 48 зазначено, що банкам забороняється здійснювати ризикову діяльність, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку. Згідно ст. 64 цього закону вбачається, що банк здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті.

Оформлюючи картковий рахунок, позивачка ОСОБА_1 приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно з п. 1.1.3.2.14 банк має право відмовитись від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення щодо використання банку для проведення незаконних операцій. Відповідно до п. 1.1.3.2.15 банк може в передбаченому чинним законодавством порядку зупинити здійснення фінансової операції, відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або фінансової операції, а також застосувати інші застережні заходи за наявності підстав, передбачених: Законом України «Про протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню зброї масового знищення». Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про санкції» тощо.

За правилами пункту 91 розділу VIII Постанови Правління НБУ від 26 червня 2015 року № 417 «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу» передбачено, що Банк зобов'язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов'язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» № 1702-VII від 14.10.2014 року, з подальшими змінами, суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб'єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Отже, правомірність блокування карткового рахунку можлива лише у випадку подальшого вчинення банком дій, визначених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму».

Виходячи з досліджених під час судового розгляду документів, суд виходить з того, що відповідачем не надано до суду доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Також не підтверджені жодним доказом, доводи відповідача про те, що позивач використовує платіжну картку для отримання грошових коштів та здійснення їх переказу в рамках функціонування протиправної схеми переведення в готівку грошей та не зазначено, які саме дії позивача містять ознаки цих протиправних дій.

Даних про включення позивача до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції, що мало б виключати неправомірність дій банку, або відомостей про порушення провадження щодо позивача за ст. 209, 212 КК України, або іншого характеру підтверджуючої інформації про отримання коштів з рахунків позивача ОСОБА_1 та їх подальший переказ в рамках функціонування протиправної системи переведення в готівку грошей відповідачем суду не надано, не здобуто таких і під час розгляду справи судом.

Аналіз руху грошових коштів, проведених операцій і негативних для позивача висновків певної уповноваженої особи банку, зокрема щодо використання платіжних карток з порушенням умов договору, а саме, для отримання грошових коштів та здійснення їх переказу в рамках функціонування протиправної схеми переведення в готівку грошей не підтверджені будь-якими письмовими доказами.

Відповідачем не вчинені дії та заходи, регламентовані постановою Правління НБУ № 417, щодо обовязкового поінформування банком правоохоронних органів про фінансові операції ОСОБА_1, які викликали підозру.

Та обставина, що позивач ОСОБА_1 не надала банкові документів на підтвердження походження коштів, без наявності інших здобутих у встановленому законом порядку доказів причетності позивача до протиправних схем, сама по собі не може бути підставою для порушення права позивача на розпорядження своїм майном.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо неправомірності дій банку з призупинення здійснення операцій по картрахунку позивача.

У Додатковому (Першому) протоколі (Париж, 20.03.1952 року) до Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, ратифікованому Україною, проголошено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Загальне занепокоєння Департаменту фінансового моніторингу Національного банку України, висловлене в від 13.04.2016 року (телеграма № КТ-1016/10-182800 від 13.04.2016 року) щодо масштабності фінансових операцій зі зняття клієнтами банків готівкових коштів у значних розмірах за допомогою платіжних карток, не є законом, введеним державою для здійснення контролю за користуванням майном (а.с.74-78). А відтак, не може слугувати імперативною підставою для вчинення банком перешкод в користуванні вкладником ОСОБА_1 розміщеними на картрахунку власними коштами, оскільки не підтверджено безумовними доказами використання позивачем коштів вкладу для легалізації кримінальних доходів тощо.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивачки ОСОБА_1 з огляду на положення вищевказаного міжнародно-правового акту, ст. 41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 321 ЦК України в частині визнання неправомірними дії ПАТ КБ «Приватбанк» з одностороннього блокування належних позивачу грошових коштів у розмірі 73 186.41 гривен; - стягнення з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача суми основного боргу в розмірі 73186.41 гривен.

Щодо позовних вимог в іншій частині, а саме стягнення на користь позивача:

- витрат від інфляції за період з 26.08.2015 року по 31.01.2017 року у сумі 12 098.11 гривен;

- 3 % річних за користування коштами, за період з 26.08.2015 року по 31.01.2017 року у сумі 3 158.03 гривен;

- пені за несвоєчасне виконання зобовязань за період з 26.08.2015 року по 31.01.2017 року у сумі 39 709.14 гривен, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Обґрунтовуючи названі вимоги, позивач посилалася на положення ст.ст.549, 550, 625, 1073 ЦК України.

Згідно ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Між тим, блокування грошових коштів на рахунках позивачки мало місце не через те, що « … банк несвоєчасно зарахував на рахунок грошові коши, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка …», а з інших підстав, що передбачені законодавством та положеннями Умов та Правил надання банківських послуг.

Як вбачається з матеріалів справи оформлюючи картковий рахунок позивачка приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг, якими зокрема передбачено, що банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій.

Позивачку було повідомлено банком про те, що внаслідок проведеного банком фінансового моніторингу її рахунку були виявлені порушення, їй було запропоновано банком надати документи на спростування вказаних підозр, надати документи що підтверджують проходження грошових коштів по її рахунках за період з 01.01.2015 року по 06.11.2015 року, обіг яких склав 1 080 713.44 гривен (а.с.11, 12, 13), але нею належним чином виконано прохання банку не було.

Жодних належних та допустимих доказів, на спростування підозри банку, позивачка не надала, втім як і письмових пояснень щодо надходження зазначених коштів на її рахунок.

Така позиція позивачки, не може бути розцінена за своїм змістом як така, що підтверджує правомірність проходження грошових коштів по її рахунку за названий період з огляду на наявні у матеріалах справи відомості про чисельні операції та їх зміст та місце їх здійснення у цей період по зазначеному картковому рахунку (а.с.82-101): 20 аркушів роздруківки операцій по картці/рахунку 014114 загалом витрати на 1007527.03 гривен, надходжень на 1080713.44 гривен, комісія 5348.37 гривен.

Згідно з п.2.1.1.4.2 Умов та Правил надання банківських послуг банк має право зупинити здійснення розрахунків за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення порушень держателем або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов договору, Умов і правил надання банківських послуг.

З матеріалів справи вбачається, що банком було призупинено здійснення операцій з використанням платіжної картки (електронного платіжного засобу), держателем якої є ОСОБА_1, на підставі аналізу руху грошових коштів та висновку, що остання використовує платіжні картки, як засіб доступу до відкритого на його ім'я рахунку, з порушенням умов договору між ним та банком, а саме: для тримання грошових коштів та здійснення їх переказу в рамках функціонування протиправної схеми переведення в готівку грошей.

Отже, відмова банку за таких обставин від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта та виникнення у нього вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій з огляду на відмову надати відповідні документи на спростування вказаних підозр, що підтверджували б правомірність проходження грошових коштів по рахунку позивачки за період з 01.01.2015 року по 06.11.2015 року, на думку суду є обґрунтованою та правомірною.

Банк неодноразово витребував та запитував у позивачки документи щодо походження значних сум, які надійшли на її картковий рахунок, але позивачка так і не надала належні та достатні документи, що підтверджують походження грошових коштів . Отже, доводи позовних вимог позивачки в цій частині не заслуговують на увагу за викладених обставин, як і посилання на наведену нею правову позицію, що не підлягає тут застосуванню з наведених вище підстав, та оскільки правовідносини з блокування рахунку регулюються не лише нормами цивільного законодавства, але й умовами Договору між Позивачем та Відповідачем.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як роз`яснено в абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»).

Загальна сума заявлених вимог складає 107 995.92 гривен, судовий збір сплачений в сумі 1079.97 гривен (а.с.1).

Згідно з цим рішенням суду задоволено вимог на загальну суму 73 186.41 гривен.

Тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (68 910.32 гривен х 1%), що становить 731.86 гривен.

Керуючись ст.ст.3, 10, 57, 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з одностороннього блокування належних позивачу ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 73 186.41 гривен.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»:49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, № 50, , МФО № 305299 на користь позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, суму основного боргу в розмірі 73 186.41 гривен (сімдесят три тисячі сто вісімдесят шість гривен сорок одна копійка) та судовий збір в розмірі 731.86 гривен (сімсот тридцять одна гривня вісімдесят шість копійок).

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через Болградський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу, не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Кодінцева С.В.