Справа № 369/2538/17
Провадження № 2/369/1961/17
РІШЕННЯ

Іменем України

20 листопада 2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатов Д.Д.

при секретарі Кузьменко П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з цивільним позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Свої вимоги мотивував тим, що 22 червня 1990 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, який згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2014 року був розірваний.

Від спільного сімейного життя з відповідачкою народилося троє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3

Під час спільного сімейного життя з відповідачем сторони побудували будинок за адресою: АДРЕСА_1

На підставі рішення виконкому Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №167/6 від 03 вересня 2006 року на вищевказаний будинок було видано на ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20 березня 2007 року.

Спірний будинок розташований на земельній ділянці, розміром 10618 га, яка була подарована відповідачу, згідно договору дарування від 19 червня 2004 року.

Позивач зазначає, що він та відповідач не досягли згоди про спосіб поділу спільного майна, а саме будинку за адресою: Київська область, Клєво-Святошинського район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Дачна, 46, а тому вважає, що необхідно поділити спільне майно без поділу його в натурі, виділивши ідеальні частки подружжя в цьому майні, яке є спільною сумісною масністю подружжя.

Протягом розгляду справи позивач уточнював позовні вимоги, остаточно просив суд визнати за ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1) право власності на: 1/2 частину будинку (загальною площею 186,1 кв.м., житловою площею 94,7 кв.м.), з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0309 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_2 цільове призначення - для обслуговування будинку адресою: АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинку (загальною площею 186,1 кв.м., житловою площею 94,7 кв.м.), з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 Припинити право власності ОСОБА_6 на ? частину земельної ділянки розміром 0,0309 кв.м., яка є частиною земельної ділянки розміром 0,0618 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для обслуговування будинку кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнала.

Суд, заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 22 червня 1990 року Палацом реєстрації шлюбів та новонароджених м. Києва, актовий запис № 2671, зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.11.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано.

Судом встановлено, що під час шлюбу сторонами набуто таке майно: будинок (загальною площею 186,1 кв.м., житловою площею 94,7 кв.м.), з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 земельна ділянки площею 0,0309 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_2 цільове призначення - для обслуговування будинку адресою: АДРЕСА_1

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ст. ст. 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Частиною 2 ст. 70 СК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Частина 3 цієї ж норми передбачає можливість за рішенням суду збільшити частку дружини, чоловіка, якщо з нею, ним, проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК).

Згідно з п. 23 Постанови вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

З матеріалів справи слідує, що спірне майно було придбане сторонами під час перебування у шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки доказів того, що це майно набуте за кошти, які належали одному із подружжя матеріали справи не містять.

Враховуючи вищенаведене, визнання відповідачем позову та з урахуванням положень ст. 71 СК України, суд дійшов висновку про необхідність проведення поділу майна, яке є спільною сумісною власністю сторін у справі, виділивши у власність по 1/2 частини спірного майна.

Частиною 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Частина 2 даної норми передбачає, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 174, 209, 213-215, 294, 296 ЦПК України ст.ст. 392, 328 ЦК України, ст.ст. 60-71 СК України,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину будинку (загальною площею 186,1 кв.м., житловою площею 94,7 кв.м.), з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинку (загальною площею 186,1 кв.м., житловою площею 94,7 кв.м.), з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0309 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_2 цільове призначення - для обслуговування будинку адресою: АДРЕСА_1

Припинити право власності ОСОБА_6 на 1/2 частину земельної ділянки розміром 0,0309 кв.м., яка є частиною земельної ділянки розміром 0,0618 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для обслуговування будинку кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д.Д.Усатов