Справа № 372/3580/16-ц Головуючий у І інстанції Потабенко Л. В.
Провадження № 22-ц/780/1735/17 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 34 12.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

12 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Приходька К.П., Таргоній Д.О.

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивачів ОСОБА_2 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 23 січня 2017 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79 до публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу «Трипільська теплова електрична станція публічного акціонерного товариства «Центренерго» про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2016 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що проживають в забрудненій технічним пилом місцевості, забруднення атмосферного повітря спричинене роботою Трипільської ТЕС, а тому просили суд першої інстанції стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів моральну шкоду в розмірі 835 200 грн.

Ухвалою Обухівського районного суду від 23 січня 2017 року позовну заяву було визнано неподаною та повернуто позивачам.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду представник позивачів ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки всім доказам, на які посилалися позивачі як на підставу для вирішення судом питання про звільнення їх від сплати судового збору, відстрочення сплати судового збору або ж зменшення розміру судового збору, оскільки в додатках до позовної заяви містяться копії довідок про розмір заробітної плати/пенсії, а також інші документи, які на думку позивачів підтверджують неможливість сплати судового збору під час звернення до суду з позовом.

Разом з тим, суд першої інстанції не відреагував ні на клопотання позивачів про звільнення їх від сплати судового збору, ні на клопотання про зменшення розміру судового збору, ні на клопотання про відстрочення сплати судового збору.

На підставі викладеного, представник позивачів просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява була залишена без руху у зв'язку з несплатою позивачами судового збору та було надано строк на усунення вказаних недоліків, копію такої ухвали представник позивачів отримав 12 січня 2017 року, але у визначений судом строк не сплатив судовий збір.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками судді, оскільки вони є передчасними та зроблені в результаті порушення судом норм процесуального права.

Подаючи позовну заяву, позивачі просили на підставі ст.8 Закону України «Про судовий збір» з урахуванням їх тяжкого матеріального стану звільнити їх від сплати судового збору, а якщо суд не вбачатиме для цього підстав, зменшити розмір судового збору чи відстрочити його сплату.

В тексті позовної заяви позивачі детально обґрунтували своє прохання, вказавши у позові сукупний дохід сім'ї кожного з позивачів та необхідні мінімальні витрати, а до позову додали документи щодо їх матеріального стану (довідки про доходи, пенсійні посвідчення, довідки про перебування у відпустці по догляду за дитиною тощо).

До позовної заяви позивачі додали аналогічне клопотання.

Повертаючи позов, суддя виходив із відсутності підстав для звільнення позивачів від сплати судового збору.

При цьому суддя, всупереч положенням процесуального закону щодо мотивованості судових рішень, належним чином не перевірив та не дав оцінки доводам позивачів і наданим ним доказам щодо їх тяжкого матеріального стану і як наслідок наявності підстав для звільнення від сплати судового збору. Зокрема, суддя лише послався в ухвалі на норми права, які регулюють сплату судового збору, і не пов'язав їх із оцінкою наданих позивачами доказів щодо їх матеріального стану.

Крім того, суддя не вирішив питання чи є підстави для зменшення розміру судового збору чи відстрочення його сплати, про що просили позивачі у позові (п.п.3-5 позову), оскільки таке клопотання за своїм змістом відрізняється від звільнення від сплати судового збору.

Таке порушує приписи ст.ст.209, 210 ЦПК України, згідно яких ухвала суду, що постановляється як окремий документ, повинна відповідати загальним вимогам, які висуваються до судових рішень, тобто бути законною і обгрунтованою, забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»).

Такі ж вимоги щодо обґрунтування судових рішень і необхідності відповіді на доводи сторін містить і практика Європейського суду з прав людини, яка вказує, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року; «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Також, відповідно до п.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Згідно п.3 цієї постанови , якщо позивачем (заявником) заявлено клопотання про відстрочення або розстрочення судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його оплати відповідно до ст.82 ЦПК, то наслідки, передбачені ст.121 ЦПК, застосовуються лише за умови відмови в задоволенні такого клопотання, про що постановляється відповідна ухвала.

Повертаючи позовну заяву на підставі ст.121 ЦПК України, суддя належним чином не вирішив клопотання позивачів та не постановив відповідної ухвали про відмову у задоволенні їх клопотання про звільнення від сплати судового збору, або його зменшення чи відстрочення.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду першої інстанції і передачі питання на новий розгляд є порушення порядку вирішення питання.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає до скасування, а питання слід передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В той же час підстави для направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, як просить апелянт у скарзі, відсутні, оскільки провадження у справі не було відкрите.

Крім того, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали судді Обухівського районного суду Київської області від 27 грудня 2016 року, про що просить представник апелянтів, оскільки дана ухвала не підлягає оскарженню окремо від судового рішення. Як вище вказувалося, у зв'язку із скасуванням ухвали про повернення позову, вирішення питання про відкриття провадження передається на новий розгляд до суду першої інстанції, а отже ухвала від 27 грудня 2016 року не має правового значення при новому розгляді.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52 ОСОБА_80, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79 в особі представника позивачів ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 23 січня 2017 року про повернення позовної заяви скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий

Судді