АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 81
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2017 року м. Дніпро

колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді: Каратаєвої Л.О.,
суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,
при секретарі: Григор`євій В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року про відмову у відкритті провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Дніпропетровський обласний військовий комісаріат, про встановлення фактів, що мають юридичне значення,
В С Т А Н О В И Л А:
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2016 року відмовлено у відкритті провадження по справі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить витання про скасування вказаної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала скасуванню з наступних підстав.
Згідно із ч.4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суддя виходив з того, що законом встановлений досудовий порядок вирішення цього спору, а також те, що із заяви вбачається спір про право.
Проте, з такими висновками судді колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.
Згідно положенням ч.1, 2 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У відповідності з п.1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Кожному гарантується судовий захист його прав і свобод (ст. 55 Конституції України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст. 256 ЦПК України).

Згідно тексту поданої, у порядку ст. 256 ЦПК України заяви, ОСОБА_1 просив суд встановити факт перебування у службовому відряджені та факт безпосередньої участі у виконанні завдань із забезпечення бойових завдань під час проведення АТО.

Відповідно до вимог ч.1, п.5 ч.2 ст. 234 ЦПК України в окремому провадженні розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У ч.2 ст. 256 ЦПК України прямо передбачено, що у судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи зазначені вимоги закону, звернення ОСОБА_1 до суду для встановлення юридичного факту в окремому провадженні є обґрунтованим.

Звернення до суду в окремому провадженні продиктовано необхідністю спочатку встановити у судовому порядку юридичний факт факт, від якого залежить виникнення у наступному у нього відповідних особистих прав. Оформлення компетентними органами прав, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом є наслідком останнього, а не спором про право заявника.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала судді підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, відповідно до вимог цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 303, 307, 312, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню по справі.

Судді: