РІШЕННЯ

Іменем України

13 листопада 2017 року м. Словянськ Єд. унік. № 243/8954/17

Провадження № 2/243/4133/2017

Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Старовецький В.І.,

при секретарі судового засідання Каліух К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

09.10.2017 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона є власником будинку № 23 по вул. Степна м. Святогірськ Донецької області на підставі договору дарування від 17.08.1994 року. Окрім позивача, у належному їй будинку зареєстрована її донька ОСОБА_2, яка з травня 2014 року в указаному будинку не проживає, оскільки виїхала за межі України на постійне проживання. На теперішній час вона мешкає з чоловіком та малолітньою дитиною в м. Казань РФ. Позивач зверталася до дочки з проханням, щоб вона добровільно знялась з реєстрації, але у звязку з малолітнім віком дитини дочка не має можливості приїхати до неї та знятись з реєстрації.

Позивач зазначає, що оскільки відповідач не проживає у належному їй будинку з 2014 року та не проживає в ньому по теперішній час, то відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, вона втратила право користування вказаним житловим приміщенням, та просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 23 по вул. Степна м. Святогірська Донецької області.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала повністю, не заперечувала проти їх задоволення.

Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до договору дарування від 17 серпня 1994 року, ОСОБА_1 є власником будинку № 23 по вул. Степна м. Святогірськ Донецької області. (а. с. 16-17)

У відповідності до акту від 20.09.2017 року, виданого депутатом Святогірської міської ради ОСОБА_3, складеного у присутності сусідів ОСОБА_4, що мешкає по вул. Степна, буд. 9, м. Святогірськ, та ОСОБА_5, що мешкає по вул. Леваневського, буд. 22, м. Святогірськ, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2005 року, з травня 2014 року не проживає у вказаному будинку. (а. с. 15)

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Частинами першою та другою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї, на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2014 року, тобто вже три роки, відповідач самостійно покинула зазначений будинок та перестала в ньому проживати, та відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому відповідач ОСОБА_2 має бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки її право користування будинком № 23 по вул. Степна м. Святогірськ Донецької області перешкоджає позивачу, як власнику житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 88, 208, 209, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 23 по вул. Степна м. Святогірська Донецької області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_2, понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок грн. 00 коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складене та підписане у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя

Словянського міськрайонного суду ОСОБА_6