Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

29 березня 2017 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Калашніковій Л.Д.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника третьої особи ТОВ - Команчук Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича (надалі ПН КМНО Щелков Д.М.), треті особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (надалі ТОВ «Кей-Колект»), ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи уточнив та просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, як державного реєстратора, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.04.2016 р., згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, що у Подільському районі м.Києва за ТОВ «Кей-Колект», а також зобов'язати відповідача скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності на вказану квартиру за ТОВ «Кей-Колект» та запис про обтяження №14305836. Позов мотивований тим, що 26.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_8 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким позичальник отримала кредит у сумі 100000 доларів США. В забезпечення виконання даного кредитного договору 26.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки №94370, згідно з яким в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1, яка належала їм на праві спільної часткової власності. В подальшому ПАТ «Укрсиббанк» на підставі договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту та договором іпотеки. 09.06.2016 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що 20.04.2016 року приватним нотаріусом КМНО Щелковим Д.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 29400094, згідно якого проведено державну реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру за ТОВ «Кей-Колект». Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя він не укладав з жодною юридичною особою, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для реєстрації права власності на належну йому квартиру за ТОВ «Кей-Колект», з цієї ж підстави протиправними є дії приватного нотаріуса щодо внесення запису про обтяження №14305836. Також, позивач вказує на те, що реєструючи право власності на належну йому квартиру за іпотеко держателем, відповідачем порушено вимоги ст. 3, 15, 16 Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки вчинена ним дія не була пов'язаною із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. Крім того позивач, посилався на те, що приватним нотаріусом залишено поза увагою той факт, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. Позивач також зауважив, що станом на 20.04.2016 року право користування вказаною квартирою мала малолітня дитина, а тому для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відповідачу необхідний був дозвіл органу опіки та піклування, якого у нього не було.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Додав, що позивач звертається до суду як один з співвласників вищевказаної квартирі, іншими якої є треті особи у справі - фізичні особи.

Відповідач у судове засідання повторно не з»явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення.

Представник третьої особи ТОВ «Кей-Колект» - Команчук Н.С. у судовому засіданні заперечувала проти позову в повному обсязі. Представником відповідача, через канцелярію суду подані письмові заперечення, в яких посилаються на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося шляхом позасудового врегулювання, право власності на квартиру позивача оформлено на підставі застереження, що міститься в іпотечному договорі, що відповідає вимогам ст. 36 Закону України «Про іпотеку». Всі доводи позивача щодо незаконності дій нотаріуса при прийнятті оскаржуваного рішення представник відповідача вважає необґрунтованими, нотаріусом вчинені дії відповідно до вимог закону, а тому не вбачає підстав для задоволення позову.

Інші треті особи своє право на участь у судовому засіданні не використали, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 26.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_8 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким позичальник отримала кредит у сумі 100 000 доларів США ( а.с. 5).

В забезпечення виконання даного кредитного договору 26.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки №94370, згідно з яким в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1, яка належала їм на праві спільної часткової власності (а.с. 6-7).

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір Факторингу № 1 та договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до яких ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» свої права вимоги за зобов'язаннями ОСОБА_8 за договором про надання споживчого кредиту та договором іпотеки (а.с. 6-12).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 20 квітня 2016 року приватним нотаріусом КМНО Щелковим Д.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 29400094, згідно якого проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект» (а.с. 14).

Не погоджуючись з діями приватного нотаріуса КМНО Щелкова Д.М. по проведенню державної реєстрації права власності та по прийняттю рішення про реєстрацію права власності на належну й ому квартиру, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (ч.1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Особливості укладення договору факторингу регулюється Главою 73 ЦК України.

У відповідності з нормою ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За загальним правилом, встановленим ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вказано в ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даноговиду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «УкрСиббанк» у зв'язку з укладенням 12.12.2011 р. договору факторингу, 12.12.2011 р. відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за договором іпотеки від 26.09.2006 року.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

З договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект»12.12.2011 року вбачається, що необхідні вимоги щодо дотримання форми такого договору сторонами дотримані, оскільки він, так само як договори іпотеки, право вимоги за якими відступаються, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»).

При цьому, можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку».

Так, за приписами ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Зі змісту договору іпотеки від 26.09.2008 року, зокрема, з п. 4.2 вбачається, що сторони дійшли згоди щодо підстав звернення стягнення на предмет іпотеки, однією з яких сторони визначили застереження про задоволення вимог іпотеко держателя.

Порядок застосування зазначеного позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки регламентовано в розділі 5 Іпотечного Договору.

Таким чином, оскільки сторонами передбачено можливість передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, у зв'язку з неналежним виконанням позичальником основного кредитного зобов'язання, суд, вважає, що переоформлення права власності на спірну квартиру було здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема ст. 36-37 Закону України «Про іпотеку».

Суд не бере до уваги, посилання позивача на те, що нотаріусом не було враховано вимог Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-7), встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке майно відповідає визначеним Законом критеріям.

Іпотекодавець, підписавши договір іпотеки від 26.09.2008 року та ознайомившись з його умовами, надав власну згоду на відчуження такого майна у позасудовий спосіб шляхом передачі предмета іпотеки у власність іпотеко держателя, у випадку неналежного виконання кредитних зобов'язань.

Також, позивачем не надано суду доказів, які свідчать про відповідність предмету іпотеки критеріям, визначеним Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; заявник - зокрема, іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 10 Закону цього закону визначено, що державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Положеннями Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 передбачено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб»єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим порядком.

Статтею 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Таким чином, нотаріус мав необхідний обсяг повноважень щодо прийняття рішення про реєстрацію права власності за Іпотекодержателем, оскільки ці повноваження прямо передбачені ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядкок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 і вчиняти нотаріальні дії для цього не потрібно.

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вказана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 Цивільного кодексу України закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

Обравши способом захисту визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести порушення його прав та інтересів внаслідок прийняття оскаржуваного рішення та правові підстави незаконності такого рішення.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернувся позивач, так і від характеру його порушення.

Доводи позивача грунтуються на протиправності дій нотаріуса, як суб'єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, та полягають у тому, що відповідач не мав права прийняти спірне рішення та вчинити спірну реєстраційну дію.

Тобто, зі змісту позовних вимог та обраному способу захисту порушених прав вбачається, що дослідженню підлягають не спірні договірні правовідносини, а дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

Отже, з'ясувавши характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає специфіці правовідносин.

Приписами ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що станом на 20.04.2016 року право користування вказаною квартирою мала малолітня дитина - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відповідачу необхідний був дозвіл органу опіки та піклування, якого у нього не було.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Як убачається з довідки форми №3 від 08.06.2016 року ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, була зареєстрована в спірній квартирі 12.12.2014 року, натомість договір іпотеки був укладений між банком та ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ще до народження дитини - 26.09.2008 року (а.с. 15).

З огляду на викладене вчинення дій нотаріусом, не порушує права дитини, оскільки остання на час укладення договору іпотеки не була зареєстрована у спірній квартирі та не мала на неї будь-яких прав. Крім того, дитина була народжена, вже після укладення договору іпотеки.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки позовні вимоги є безпідставними.

Постановою Верховного Суду України від 04.06.2016 р. у справі № 826/4858/15 були скасовані прийняті судові рішення за справою даної категорії, розглянутої в порядку адміністративного судочинства, із закриттям провадження у справі. Даною постановою вищої судової інстанції України вказано на те, що спір про визнання дій державного реєстратора щодо перереєстрації нерухомого майна за договором іпотеки не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватись судами за правилами ЦПК України.

В зв'язку з чим, вищевказаний позов розглянутий в порядку цивільного судочинства з постановленням судового рішення по суті. А тому заявлене клопотання представника 3 особи - ТОВ «Кей-Колект» не ґрунтується на вимогах закону.

На підставі ст.ст. 24, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», ст. 15, 16 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 11, 15, 58, 59, 60, 209, 212-215, 223, 224-228, 233 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в повному обсязі в позові ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, треті особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11 про визнання протиправним та скасування рішення ПН КМНО Щелкова Д.М. про державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень від 20.04.2016 р., індексний номер: 29400094, щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» ().

Заочне рішення може бути переглянуто Подільським районним судом м.Києва за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до районного суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова