Справа № 397/382/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.04.2017 року. Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі :
головуючого судді Мирошниченка Д.В.,
при секретарі Петренко Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє від себе та як представник малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Олександрівська селищна рада Кіровоградської області, Служба у справах дітей Олександрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (з уточненням позовних вимог), в якому просить усунути перешкоди у користуванні власністю та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що є власником житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: вул. Садовій, 46 в смт. Олександрівка, Кіровоградської області. У зазначеному житловому приміщенні, який належить їй на праві приватної власності, з 31.01.2005 року зареєстрована ОСОБА_2, разом з її малолітніми дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та повнолітніми дітьми: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. Відповідно до умов договору купівлі продажу ? частки житлового будинку, посвідченим 10.09.2015 року приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_7, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованим 10.09.2015 року приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_7, - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за домовленістю сторін зобовязані були знятися з реєстрації за вищевказаною адресою до 10.10.2015 року, але до цього часу залишаються зареєстрованими за даною адресою. Адреса фактичного місця проживання відповідачів - с. Михайлівка, Олександрівського району, Кіровоградської області. Наявність реєстрації відповідачів у будинку, порушує її право приватної власності та перешкоджає вільно розпоряджатися, володіти та користуватися житлом.
Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 75).
Відповідачі, у відповідності до ч. 5 ст. 74 Цивільно-процесуального кодексу (далі ЦПК) України, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, проте у судові засідання, призначені на 11.04.2017 року та 26.04.2017 року не зявилися, про причини неявки суду не повідомили (а.с. 69-74).
Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин.
Тому, згідно ст. 224 ЦПК України, суд проводить заочний розгляд даної справи за відсутності відповідача, про що постановлена відповідна ухвала, на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи Олександрівської селищної ради Кіровоградської області у судове засідання не з'явилася, надала клопотання про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с. 38).
Представник третьої особи Служби у справах дітей Олександрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області у судове засідання не з?явилася, надала клопотання про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с.40).
Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
ОСОБА_1 є власницею будинку № 46 по вул. Садовій в смт. Олександрівка, Кіровоградської області, що підтверджується договором дарування частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями від 15.06.2005 року, договором купівлі продажу ? частки житлового будинку від 10.09.2015 року та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.09.2015 року, а також будинковою книгою № 549 (а.с. 10-17).
Згідно довідки, виданої Олександрівською селищною радою Кіровоградської області № 1257 від 16.03.2017 року та домової книги вбачається, що за адресою: вул. Садова, 46 в смт. Олександрівка Кіровоградської області зареєстровані, але не проживають ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с. 5, 21-23).
Відповідно до акту, складеного 15.03.2017 року Олександрівською селищною радою Кіровоградської області за № 83/02-28 в присутності двох представників громадськості: ОСОБА_8 та ОСОБА_9, встановлено, що з 2015 року за адресою: вул. Садова, 46 в смт. Олександрівка Кіровоградської області не проживають ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4, так як будинок було ними залишено за власним бажанням у звязку з договором купівлі-продажу ? частки житлового будинку від 10.09.2015 року (а.с. 6).
Конституція України у статті 41 проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно положень ч. 1, 2 ст. 317 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.
Згідно ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК України), то власник на підставі статті 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин.
У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.
Отже, право власності позивача на будинок підлягає захисту, у спосіб, передбачений ст.ст. 383, 391 ЦК України - усунення перешкод у користуванні належним їй помешканням, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, так як після набуття ОСОБА_1 права власності на вищевказане домоволодіння, відповідачі втратили право користування спірним домоволодінням, як особи, які не належать до членів сімї нового власника.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що належним способом захисту права власності ОСОБА_1, порушення якого виявляється у наявності перешкод у користуванні домоволодінням та перешкоджанню їй в реалізації прав власника жилого приміщення, у даному випадку буде припинення дії, яка порушує це право.
Згідно ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати необхідно стягнути на її користь лише з відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2, оскільки остання діє як представник малолітніх дітей.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 224-226, 228, 294 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє від себе та як представник малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Олександрівська селищна рада Кіровоградської області, Служба у справах дітей Олександрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1, права власності на будинок № 46, розташований по вул. Садовій в смт. Олександрівка, Кіровоградської області, шляхом визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком по вул. Садовій, 46, в смт. Олександрівці Кіровоградської області.
Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати за сплату судового збору у розмірі 640 гривень 00 копійок, по 213 гривень 33 копійки з кожного.
На заочне рішення суду, протягом 10 днів з дня його проголошення або отримання копії, позивачем може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Кіровоградської області, через Олександрівський районний суд Кіровоградської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: /підпис/:
Рішення набуло законної сили"___"_________________ року та підлягає виконанню.

Оригінал рішення зберігається у справі № 397/382/17.

Суддя Олександрівського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_10