17 листопада 2017 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області у складі:
головуючого Бібіка О.В.,
з участю секретаря Кошевої А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням,
04.07.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з вимогами: визначити порядок користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до якого виділити у користування: їй, ОСОБА_1, належну на праві спадкування за заповітом 1/4 частину квартири - житлову кімнату №3, площею 13,80 кв.м.; відповідачам належну кожній з них на праві власності 1/4 частину квартири - житлову кімнату №1, площею 10,30 кв.м. та житлову кімнату №2, площею 16,50 кв.м.; допоміжні приміщення, а саме кухня, площею 5,30 кв.м., ванну кімнату, площею 2,00 кв.м., вбиральню, площею 0,9 кв.м., коридор 8,40 кв.м., вбудовану шафу, площею 0,20 кв.м. - залишити в загальному користуванні; стягнути з відповідачів судові витрати.
В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначила, що спірним є користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.
Вказана квартира належить на праві спільної часткової власності їй та відповідачам у справі.
Спірна квартира розташована на першому поверсі 5-ти поверхового багатоквартирного будинку та складається з 3-х кімнат, загальною площею 57,40 кв.м., житловою площею 40,60 кв.м., у тому числі, 1 кімната - 10,30 кв.м., 2 кімната - 16,50 кв.м., З кімната - 13,80 кв.м., кухні, площею 5,30 кв.м., ванної кімнати, площею 2,00 кв.м., вбиральні, площею 0,90 кв.м., коридору 8,40 кв.м., вбудованої шафи, площею 0,20 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту на спірну квартиру.
Відповідачі зареєстровані у спірній квартирі, фактично в ній проживають: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, періодично - малолітня дочка ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідач ОСОБА_4 фактично постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2.
На протязі тривалого часу вона та відповідачі однією родиною не мешкають, сумісного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, кошти на утримання квартири та комунальні послуги сплачує лише вона.
Фактично склався порядок користування спірним житловим приміщенням, при якому вона користується жилою кімнатою № 3, площею 13,80 кв.м. У вказаній кімнаті разом з нею періодично проживає малолітня дочка ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а відповідачі користуються кімнатою № 1, площею10,30 кв.м. та кімнатою № 2, площею 16,50 кв.м. Допоміжні приміщення квартири, а саме: кухня, площею 5,30 кв.м., ванна кімната, площею 2,00 кв.м., вбиральня, площею 0,90 кв.м., коридор 8,40 кв.м., вбудована шафа, площею 0,20 кв.м., знаходяться в загальному сумісному користуванні.
Однак, внаслідок неприязних стосунків, що склались, домовленість між ними щодо порядку користування спірною квартирою, відсутня. Час від часу з цього приводу виникають конфлікти.
Оскільки вона має намір сплачувати кошти на утримання квартири та комунальні послуги лише за ту частку квартири, яка знаходиться у фактичному користуванні, вважає на необхідне встановити порядок користування спірним житловим приміщенням, при якому надати їй в користування житлову кімнату № 3, площею 13,80 кв.м., а відповідачам - житлову кімнату № 1, площею 10,30 кв.м. та житлову кімнату № 2, площею 16,50 кв.м. Допоміжні приміщення квартири, а саме: кухню, площею 5,30 кв.м., ванну кімнату, площею 2,00 кв.м., вбиральню, площею 0,90 кв.м., коридор 8,40 кв.м., вбудовану шафу, площею 0,20 кв.м. - залишити в загальному користуванні сторін.
Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явилися.
Позивач ОСОБА_1 подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які належним чином повідомлялися про розгляд справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 76 ЦПК України, у судове засідання повторно не з'явилися, про причини неявки не повідомили, заперечень проти позову не подавали.
Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідачів, які належним чином були повідомлені про час та місце судового розгляду справи.
Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:
Спірним є право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_3, яка відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.10.2006 року, належить на праві спільної часткової власності по 1/4 частині: ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а. с. 9).
Право власності реєстровано КП "Зміївське БТІ", що підтверджується витягом №12191670 від 18.10.2006 року. (а. с. 10).
Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом, ОСОБА_1 є спадкоємицею майна, що залишилося після смерті 10.01.2007 року ОСОБА_6, а саме 1/4 частини квартири АДРЕСА_3. (а. с. 11). Право власності ОСОБА_1 зареєстровано КП "Зміївське БТІ", що підтверджується витягом №36634064 від 10.12.2012 року. (а. с. 12).
Спірна квартира розташована на першому поверсі 5-ти поверхового багатоквартирного будинку та складається з 3-х кімнат, загальною площею 57,40 кв.м., житловою площею 40,60 кв.м., у тому числі, 1 кімната - 10,30 кв.м., 2 кімната - 16,50 кв.м., З кімната - 13,80 кв.м., кухні, площею 5,30 кв.м., ванної кімнати, площею 2,00 кв.м., вбиральні, площею 0,90 кв.м., коридору 8,40 кв.м., вбудованої шафи, площею 0,20 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту на квартиру. (а. с. 13).
Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
За нормою ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Розглядаючи заяву в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд виходить з наступного.
За положеннями ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Відповідно ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно ст. 155 Житлового кодексу Української РСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.
Сторони у справі у користуванні своєю власністю мають рівні права, тому, враховуючи план квартири, реально неможливо визначити порядок користування спірним житловим приміщенням за заявленими вимогами.
Крім того, позивач у позовній заяві зазначає, що підставою звернення до суду є те, що між сторонами, як співвласниками квартири існує спір щодо встановлення порядку сплати комунальних платежів, згоди на розподіл особових рахунків та розподіл оплати за комунальні послуги між співвласниками квартири не досягнуто.
Отже, між сторонами фактично існує спір щодо порядку утримання спільного майна.
Згідно зі ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном.
З роз'яснень викладених у п. п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04 жовтня 1991 року вбачається, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.
При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею.
Частки сторін у праві власності на квартиру АДРЕСА_4 є рівними, і відповідно до своєї частки позивачі мають нести витрати по утриманню спільного майна, для чого поділу особових рахунків не потребується.
Позивачкою ОСОБА_1 не надано належних письмових доказів у виді висновку експерта чи висновку спеціаліста у галузі будівельно-технічних знань щодо можливих варіантів визначення порядку користування спірною квартирою із урахуванням ідеальних доль співвласників.
Оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Зміївським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач та третя особа мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.