АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Міцнея В.Ф., Литвинюк І.М.

секретар Скакун К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання окремих положень кредитного договору недійсними, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Надра» про визнання окремих положень кредитного договору недійсними.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 07 липня 2006 року між нею та ПАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір №ZZZ494136, у відповідності до умов якого банк зобов'язався надати їй кредит у розмірі 10500 доларів США на споживчі потреби зі сплатою 15 % річних.

Умовами договору, зокрема п. 5.1 кредитного договору визначено, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 3.3.3 цього договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 4.3.5 цього договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Тобто, розмір пені визначений умовами договору складає 365% річних.

Вважає зазначений пункт договору таким, що порушує її права споживача та є несправедливим у відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживача», оскільки встановлює вимогу щодо сплати споживачем

___________________________________________________________________

22ц/794/105/2017 р. Головуючий у І інстанції Стоцька Л.А.

Категорія 19 Суддя-доповідач Владичан А.І.

непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Просила визнати недійсним п. 5.1 кредитного договору.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 листопада 2016 року позов задоволено.

Визнано п. 5.1 кредитного договору №ZZZ494136 від 07 липня 2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» недійсним.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ПАТ КБ «Надра» подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального і процесуального права, рішення є незаконне та необґрунтоване.

Свої доводи мотивує тим, що при укладенні кредитного договору позивач був ознайомлений з його умовами, всією необхідною інформацією про його отримання, використання та обслуговування, про що свідчить його підпис на кожній сторінці договору, волевиявлення позивача на укладення договору було вільним, а тому порушень вимог закону про несправедливі умови кредитну немає.

Крім того, відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_1 не скористалася передбаченим правом на відкликання згоди на укладення кредитного договору, а навпаки отримала кредитні кошти, чим підтвердила згоду з умовами договору.

Вважає, що позивачем також пропущено строк позовної давності на звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки подала позов через 9 років з моменту укладення кредитного договору. Вважає, що строк давності необхідно обраховувати саме з указаного моменту, коли позивач довідалася чи могла довідатися про порушення свого права.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Надра» просить скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначивши, що ос порений пункт кредитного договору є несправедливим, порушує принцип добросовісності.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 07 липня 2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є відповідач, та гриф Г.М. було укладено кредитний договір №ZZZ494136 (а.с.4-6).

Згідно умов укладеного договору, банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 10500 доларів США на споживчі потреби з кінцевим терміном повернення до 06 липня 2016 року. Кредит надається зі сплатою 11% річних.

Позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п.1.3.1, п.1.3.2 цього Договору платежі шляхом здійснення перерахування на рахунок НОМЕР_1 МФО 356505 мінімально необхідного платежу у розмірі 177 доларів США ( п.п. 3.3.1, 3.32).

Пунктом 5.1. Договору визначено, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п.3.3.3 цього договору, а також у випадку прострочення прострочення строку виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.4.35 цього Договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору 07 липня 2006 року Банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі (п. 1.2 договору), особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів», вимог якого зобов'язаний був дотримуватись банк при укладенні договору.

Крім того, необхідність застосування вказаного Закону України до споживчого кредитування звернуто увагу у рішенні Конституційного суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, відповідно до якого у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування а обмеження принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом а розподілу відповідальності між сторонами договору.

Згідно з ч. 5 ст. 11Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу (ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України).

З урахуванням наведеного суду першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що п. 5.1. кредитного договору щодо встановлення сторонами договору пені у розмірі 1% за кожен день прострочення виконання зобов'язання за споживчим кредитом, що становить 365% від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів за рік, є несправедливим та суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав а обов'язків на шкоду позичальника як споживача послуг банку, оскільки дана умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання зобов'язання за спірним договором.

Також суд правильно врахував позицію Конституційного Суду України, викладену в постанові від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013, згідно з якою з огляду на приписи ч. 4 с. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за просочення повернення кредиту.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про обізнаність та вільне волевиявлення позивача при укладенні спірного договору з усіма його умовами, що свідчить про відсутність порушення вимог Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Сам факт укладення стороною договору, обізнаність з умовами договору не свідчить про справедливість всіх його умов та не може бути перешкодою для захисту порушеного права споживача у випадку наявності для цього підстав.

Необґрунтованими також є доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з указаним позовом, який необхідно обраховувати з моменту укладення кредитного договору, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з рішенням Конституційного суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року дія пунктів 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Кінцевий строк виконання кредитного договору - 06 липня 2016 року, а тому саме з цього часу слід обраховувати перебіг позовної давності.

Крім того, перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а

відповідно до частини першої статті 261 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: