Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним права власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 липня 2016 року, -

вс т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько - ОСОБА_6 Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 600,14 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

10 листопада 2006 року ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1. На момент укладання договору по будинку нотаріус не витребувала інформацію про те, що земельна ділянка приватизована. В момент посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку до дня своєї смерті ОСОБА_6 не укладав з ОСОБА_5 ніякої угоди, договору, правочину по земельній ділянці. ОСОБА_5 незаконно користується земельною ділянкою без правовстановлюючих документів на землю. Земельна ділянка залишилась власністю померлого ОСОБА_6

20 листопада 2012 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за ОСОБА_5 визнано право власності на земельну ділянку з моменту укладення договору купівлі-продажу будинку від 10 листопада 2006 року. Однак, право власності визнано в час, коли земельна ділянка була вже спадковим майном. На підставі викладеного, позивачка просила задовольнити позов.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28 липня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що з 10 листопада 2006 року житловий будинок по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу будинку від 10 листопада 2006 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2013 року, було визнано за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_3, з моменту укладання договору купівлі-продажу будинку, тобто від 10 листопада 2006 року.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 серпня 2013 року, ОСОБА_5 належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_4 підстава виникнення: рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 20 листопада 2012 року.

Підставою виникнення права власності на земельну ділянку у відповідачки є рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року, яке набрало чинності. Крім того, в цьому рішенні прямо вказано, що право власності виникло з моменту укладання договору купівлі-продажу - 10 листопада 2006 року.

Згідно положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив із того, що відповідач ОСОБА_5 набула права власності на спірну земельну ділянку з моменту укладення договору купівлі-продажу будинку, тобто з 10 листопада 2006 року, згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року, яке набрало законної сили, а тому спірна земельна ділянка не може входити до складу спадщини після смерті батька позивача.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова