справа №176/2096/16-ц
провадження №2/176/181/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Волчек Н.Ю.

з участю секретаря Ханіної М.Г.,

позивача ОСОБА_1,

представник відповідача Дідук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» за участю третьої особи на стороні позивача Первинна профспілкова організація ДП «СхідГЗК» Східної об'єднаної організації професійної спілки, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_4 про скасування наказу про виведення за штат та скорочення позаштатного працівника, наказів про направлення у простій, наказу про звільнення позаштатного працівника, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації моральної шкоди, витрат на правову допомогу, визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

26 серпня 2016 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» за участю третьої особи Первинна профспілкова організація ДП «СхідГЗК» Східної об'єднаної організації професійної спілки про визнання дії ДП «СхідГЗК» щодо попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення та про наступне розірвання з ним трудового договору 01.08.2016 року у відповідності до п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників незаконними; скасування наказу від 02.08.2016р. № 301 «Про виведення за штат працівника та скорочення позаштатного працівника ДП «СхідГЗК» і наказу від 02.08.2016 № 4484-к «Про направлення ОСОБА_1 у простій»; зобов'язати уповноважений орган власника ДП «СхідГЗК» попередити ОСОБА_1 у встановленому ст. 32 КЗпП України порядку про зміну істотних умов праці за його трудовим договором, а саме про зміну назви посади та інші зміни, якщо такі відбулися, а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати та витрати на правову допомогу.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року провадження у справі відкрито суддею ОСОБА_2

У зв'язку з прийняттям постанови ВРУ від 08.09.2016 року № 1515-VIII про звільнення судді ОСОБА_2 відповідно до розпорядження № 25 від 06 жовтня 2016 року проведено повторний автоматизований розподіл справи № 176/2096/16-ц (провадження 2/176/1310/16). За наслідками автоматизованого розподілу справа передана судді Волчек Н.Ю.

08 листопада 2016 року позивач ОСОБА_1 уточнив свої позовні вимоги та просить суд скасувати також накази від 12.09.2016 № 5387-к, від 11.10.2016 № 6048-к, від 31.10.2016р. № 6464-к.

16 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «СхідГЗК» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Первинна профспілкова організація ДП «СхідГЗК» Східної об'єднаної організації професійної спілки, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 про скасування наказу від 18.11.2016р. № 2353-ос про звільнення його з роботи у зв'язку з скороченням чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України та поновлення його на роботі на посаді заступника начальника відділу кадрів управління ДП «СхідГЗК», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19.11.2016 року по день ухвалення судом рішення про поновлення його на роботі, моральної шкоди в розмірі 5000,0 грн. та витрат на правову допомогу.

Ухвалою Жовтоводського міського суду від 28.12.2016 року зазначені вище позови об'єднані в одне провадження /а.с.215 Т.1/.

В обґрунтування позовних вимог з урахуванням їх уточнень позивач, ОСОБА_1, посилався на те, що з 01.09.2008 року він працював на посаді заступника начальника відділу кадрів управління ДП «СхідГЗК».

26 квітня 2016 року відповідач видав наказ №166 «Про зміну в організації виробництва і праці та скорочення штату працівників в підрозділах ДП «СхідГЗК» згідно з додатками до якого було виключено зі штатного розкладу відділ кадрів управління ДП «СхідГЗК». В подальшому відповідач видав наказ про створення служби по роботі з персоналом від 23.05.2016 № 193, яким до штатного розкладу підприємства було введено штатний розклад служби по роботі з персоналом, у тому числі і посаду заступника начальника служби по роботі з персоналом.

27 травня 2016 року позивача було письмово попереджено про наступне вивільнення та про наступне розірвання трудового договору з ним 01.08.2016 у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників.

З такими діями відповідача позивач ОСОБА_1 не погодився, оскільки вважає, що фактично відбулася не реорганізація, а лише перейменування його посади та збережено основну структуру та підпорядкування служби з управління персоналом, його посадові обов'язки фактично не змінилися, у зв'язку із чим його повинні були попередити про зміну назви посади у відповідності до ст. 32 КЗпП України, оскільки інших змін істотних умов праці у даному випадку не відбулося. Про це ним було зазначено у самому попередженні про вивільнення. Зазначив, що таку позицію було підтримано профспілковим комітетом ДП «СхідГЗК» у постанові від 18.07.2016 р. № 67-3 «Про розгляд подання на звільнення ОСОБА_1.».

Крім того, позивач ОСОБА_1, зазначає, що основною метою створення служби по роботі з персоналом є оптимізація чисельності та штату персоналу (тобто його скорочення) працівників кадрових служб, а натомість штатну чисельність служби по роботі з персоналом було збільшено з 25 штатних одиниць до 27 штатних одиниць. Вважає, що всі функції та завдання відділу кадрів управління ДП «СхідГЗК» нічим не відрізняються від функцій та завдань служби по роботі з персоналом. Фактично скорочення штату та чисельності не відбулося, посада заступника начальника служби по роботі з персоналом у новому штатному розписі збережено, інших змін крім зміни назви не вбачається, а тому, відповідно до ст. 32 КЗпП України тільки якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Позивач також зазначає, що попередження про наступне вивільнення та про наступне розірвання трудового договору 01.08.2016 у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників підписане заступником генеральним директором з безпеки, який не є уповноваженим органом власника відповідно до чинного трудового законодавства України та Статуту ДП «СхідГЗК».

Вважає, що незважаючи на вищевикладені обставини відповідачем в подальшому було продовжено порушення його трудових прав і 02.08.2016 р. його було ознайомлено з наказами про виведення його поза штат та скорочення від 02.08.2016 № 301 і про направлення його у простій від 02.08.2016р. № 4484-к, від 12.09.2016р. № 5387-к, від 11.10.2016р. № 6048-к, від 31.10.2016р. № 6464-к., а також знову було попереджено про наступне вивільнення як позаштатного працівника 04.11.2016 року.

Так, 03 жовтня 2016 відповідачем було подано подання до профспілкового комітету ДП «СхідГЗК» про звільнення позаштатного працівника ОСОБА_1. Постановою від 17.10.2016 №71-1 профспілковий комітет знову не надав згоду на звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку невідповідністю вказаної підстави звільнення фактичним обставинам. Незважаючи на це відповідач в порушення вимог трудового законодавства втретє звернувся до профспілкового комітету ДП «СхідГЗК» з поданням на звільнення з тих самих підстав та обставин. На засіданні профспілкового комітету ДП «СхідГЗК» згідно із протоколом від 10.11.2016 року № 72 було прийнято рішення про повернення подання відповідачеві без розгляду. Однак відповідач в порушення вимог ст. 43 КЗпП України наказом від 18.11.2016р. № 2353-ос звільнив позивача ОСОБА_1 у зв'язку із скороченням чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає зазначений наказ незаконним, оскільки його видано в порушення вимог ст. 43 КЗпП України та в недотримання п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9.

Оскільки позивач вважає своє звільнення незаконним, у відповідності до вимог ст. 235 та ст. 237-1 КЗпП України, йому має бути виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 48 787,47 грн. та відшкодовано моральну шкоду, яку він оцінює в 5000 грн. Окрім того вважає, що йому повинні бути відшкодовані витрати на правову допомогу в сумі 20 887,22 грн. та сплачений ним судовий збір у розмірі 552 грн. з урахуванням уточнень.

У судовому засідання позивач ОСОБА_1 вимоги позову, з урахуванням уточнень, підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представники відповідача, Дзюба М.О., Дідук А.А., кожен окремо, позовні вимоги ОСОБА_1 в судовому засіданні не визнали та просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. При цьому пояснили, що на виконання вимог Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», листа Міненерговугілля від 25.12.2015 № 01/33-3695 наказами генерального директора від 26.04.2016 № 166, від 13.05.2016 № 184 «Про зміну в організації виробництва і праці та скорочення чисельності і штату працівників в підрозділах ДП «СхідГЗК» на підприємстві було розпочато процедуру змін в організації виробництва і праці та скорочення чисельності і штату працівників в підрозділах ДП «СхідГЗК».

Так, наказами генерального директора підприємства від 26.04.2016 № 166 (з додатками), від 13.05.2016 № 184 зі структури управління ДП «СхідГЗК» з 02.08.2016 виключено (ліквідовано) структурну одиницю управління - відділ кадрів підприємства, а зі структури структурних підрозділів ГМЗ, РМЗ, АТГ, СБ, СПО, РБУ, ЦЛ КВПіА виключено (ліквідовано) відділ обліку та комплектації кадрів, бюро з обліку та комплектації кадрів, старших інспекторів з кадрів, інспекторів з кадрів, старших табельників і табельників та інший обслуговуючий персонал.

Наказом від 23.05.2016 № 193 на підприємстві з 02.08.2016 створено новий самостійний структурний підрозділ (код цеху 07) - служба по роботі з персоналом ДП «СхідГЗК». Пунктами 2 та 3 цього наказу введено з 02.08.2016 організаційну структуру служби по роботі з персоналом та штатний розпис керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців та робітників служби по роботі з персоналом.

У зв'язку із зазначеним, всі кадрові працівники підлягали стовідсотковому вивільненню згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України про що вони отримали письмові попередження, в тому числі і заступник начальника відділу кадрів управління підприємства ОСОБА_1 Одночасно з врученням попередження відповідачем було запропоновано працівникам, які підлягали звільненню, посади в новоствореній службі по роботі з персоналом, в тому числі і ОСОБА_1

Представники відповідача наголосили, що у відповідності до ст. 49-2 КЗпП України ОСОБА_1 за два місяці - 27.05.2016, було персонально попереджено про наступне вивільнення з 01.08.2016 р. Водночас, із попередженням про можливе звільнення позивачеві було запропоновано іншу роботу на підприємстві - за посадою інженера групи обліку та комплектації кадрів служби по роботі з персоналом ДП «СхідГЗК». Крім цього, запропоновано ознайомитися з переліком усіх вакансій на ДП «СхідГЗК». Проте позивач відмовився і від запропонованої роботи, і від ознайомлення з переліком вакансій по підприємству, мотивуючи це незгодою з рішенням роботодавця. 15 червня 2016 року до відома ОСОБА_1 повторно було доведено інформацію та пропозицію відповідача щодо переведення його на посаду інженера групи обліку та комплектації кадрів служби по роботі з персоналом, а також про можливість знайомитися у відділі кадрів управління підприємства з переліком вакансій по підприємству, які оновлювалися щопонеділка впродовж усього часу до моменту вивільнення. Позивач згоди на переведення його на посаду інженера групи обліку та комплектації кадрів служби по роботі з персоналом, або на іншу посаду згідно переліку вакансій не надав. У зв'язку із цим відповідач керуючись ст.ст. 40, 43 КЗпП України, 04.07.2016 року звернувся до профспілкового комітету ППО ДП «СхідГЗК» із поданням про надання згоди на звільнення заступника начальника відділу кадрів управління ДП «СхідГЗК» ОСОБА_1 з 01.08.2016 у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці та скороченням чисельності і штату працівників у підрозділах ДП «СхідГЗК» згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. Профспілковий комітет розглянув подання відповідача, проте згоди на звільнення ОСОБА_1 не надав, у зв'язку із тим, що вважає створення за наказом від 23.05.2016р. № 193 служби по роботі з персоналом фактично перейменуванням відділу кадрів на службу по роботі з персоналом при відсутності суттєвих змін функцій та завдань кадрової служби. що носить ознаки зміни істотних умов праці (ст.32 КЗПпУ) і про ці зміни ОСОБА_1 своєчасно повідомлений не був.

На переконання відповідача, відсутність згоди профспілки унеможливила ДП «СхідГЗК» звільнити ОСОБА_1 із займаної посади 01.08.2016, у зв'язку з чим ОСОБА_1 з 02.08.2016 набув статусу позаштатного працівника підприємства у відповідності до наказу генерального директора підприємства від 02.08.2016 № 301, оскільки посади заступника начальника відділу кадрів управління ДП «СхідГЗК» вже не існувало. Відтак підприємство не мало організаційних умов, без його згоди та власноручно-складеної заяви для забезпечення роботою ОСОБА_1, а тому згідно з наказом від 02.08.2016р. № 4484-к, і надалі наказами від 12.09.2016р. № 5387-к, від 11.10.2016р. № 6048-к, від 31.10.2016р. № 6464-к.позивача було направлено у простій.

Надалі з метою дотримання штатної дисципліни та приведення реальної чисельності працівників у відповідність до затвердженого штатного розпису відповідач розпочав процедуру скорочення позаштатного працівника згідно із наказом від 02.08.2016р. № 301. За три місяці до наміченого вивільнення позивача до профкому ППО ДП «СхідГЗК» було надано усю необхідну інформацію щодо скорочення позаштатного працівника ОСОБА_1

Про наступне вивільнення ОСОБА_1 було персонально попереджено 02.08.2016 року. Одночасно з попередженням про можливе звільнення 04.11.2016 року ОСОБА_1 було запропоновано роботу за посадою інженера групи обліку та комплектації кадрів служби по роботі з персоналом підприємства, а також надано для ознайомлення інформацію про наявні вакансії в підрозділах ДП «СхідГЗК». Перелік усіх наявних вакансій на ДП «СхідГЗК» із зазначенням умов та оплати праці протягом двомісячного строку до фактичного звільнення щотижня надавалися для ознайомлення ОСОБА_1, у тому числі надсилалися поштою на його домашню адресу.

03 жовтня 2016 року ДП «СхідГЗК» звернулося з поданням № 18/6941 до ППО ДП «СхідГЗК» про надання згоди на звільнення позаштатного працівника ДП «СхідГЗК», члена профспілки, ОСОБА_1 у зв'язку з приведенням чисельності працівників ДП «СхідГЗК» у відповідність до наказів генерального директора від 26.04.2016р. № 166, від 13.05.2016р. № 184 згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. 17 жовтня 2016 профспілковий комітет ППО ДП «СхідГЗК» розглянув подання, але згоди на звільнення позаштатного працівника ОСОБА_1 шляхом скорочення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України не надав, зазначивши у постанові від 17.10.2016р. № 71-1, що «профком вважає, що службові обов'язки, що виконувались заступником начальника відділу кадрів управління ОСОБА_1, фактично не змінилися порівняно з введеною посадою заступника начальника служби по роботі з персоналом. Тобто, стосовно ОСОБА_1 має місце зміна найменування посади, а це є зміна істотних умов праці. За цих умов було можливим продовження роботи ОСОБА_1 в разі його попередження у порядку, передбаченому ст. 32 КЗпП України, про зміну істотних умов праці та отримання його згоди на продовження роботи при зміні найменування посади, або ж його звільнення в разі незгоди за п. 6 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Враховуючи відсутність такого попередження, профком вважає звільнення працівника, як і виведення поза штат та відновлення його в простій такими, що порушують право працівника на працю».

Такі обґрунтування відмови в надані згоди на звільнення ОСОБА_1 на переконання відповідача не відповідали дійсності, спростовувалися рядом документів, що додавалися до цього подання, не ґрунтувалися на нормах чинного законодавства України, а саме п. 1 ст. 40 КЗпП України, тому ДП «СхідГЗК» з метою дотримання вимог закону та трудових прав позивача наказом від 21.10.2016р. № 425 вніс зміни до наказу від 02.08.2016р. № 301 та змінив дату звільнення позаштатного працівника ОСОБА_1, а саме з 04.11.2016р. на 18.11.2016р..

Крім того, відповідач, у зв'язку з нагальною необхідністю усунення протиріч та в доповнення інформації, втретє 21.10.2016 звернулося з поданням до ППО ДП «СхідГЗК» щодо звільнення позаштатного працівника ОСОБА_1 з 18.11.2016 року.

Профспілковий комітет ППО ДП «СхідГЗК» відмовився від розгляду подання від 21.10.2016 №18/7349 про надання згоди на розірвання трудового договору з позаштатним працівником ОСОБА_1 з 18.11.2016р., про що повідомив підприємство листом від 11.11.2016р. за № 187, отримане 14.11.2016 року.

З урахуванням зазначеного, а також відсутності обґрунтованої відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору ППО ДП «СхідГЗК» представники відповідача наголосили на законності видання наказу від 18.11.2016 року №2353-ос про звільнення позаштатного працівника ДП «СхідГЗК» ОСОБА_1 - заступника начальника відділу кадрів управління ДП «СхідГЗК» 18 листопада 2016 року у зв'язку із скороченням чисельності працівників, відповідно до затвердженого штатного розпису за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Також заперечуючи проти позову в цій частині представники відповідача просили звернути увагу суду, що інші вимоги ст. ст. 40, 43, 49-2, КЗпП України під час проведення процедури скорочення позивача відповідачем дотримано у повному обсязі.

Щодо тверджень позивача з приводу збільшення штатних одиниць кадрових працівників, то представники відповідача просили суд врахувати, що фактично штатний розпис працівників служби по роботі з персоналом налічує 27 штатних одиниць порівняно з раніше діючою структурою та штатним розписом кадрових підрозділів в 30 штатних одиниць.

Окрім того, просили звернути увагу суду на те, що попередження про наступне вивільнення позивача ОСОБА_1 підписано, уповноваженою особою, а саме: заступником генерального директора з безпеки ОСОБА_6, який діяв на підставі положень його посадової інструкції та довіреності від 16.07.2014р. № 18/5019.

З вимогою позову про відшкодування моральної шкоди представники відповідача також не погодилися, вважають, що така вимога не ґрунтується на нормах чинного законодавства та матеріалах справи.

Третя особа, ОСОБА_4, у своїй письмовій заяві заперечує проти позову ОСОБА_1 та просить суд відмовити в його задоволенні і справу розглянути без його участі. / Т. а.с.171Т.1/

Представник третьої особи ППО ДП «СхідГЗК» Східної об'єднаної організації професійної спілки Охріменко І.В., у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. В минулому судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача та просив їх задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, думку третьої особи ППО ДП «СхідГЗК» Східної об'єднаної організації професійної спілки, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали цивільної справи та оцінивши зібрані по справі докази, приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно зі ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Правовідносини, які склалися між сторонами регулюються законодавством про працю.

Статтями 43, 68 Конституції України встановлено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей.

Трудові відносини регулюються КЗпП України та іншими актами законодавства, прийнятими згідно до нього. Власник, або уповноважений ним орган повинен неухильно додержуватися законодавства про працю.

Згідно із копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, довідки з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, а також Статуту /Т.1 а.с.102-109,110,111/ Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» внесено до єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, є юридичною особою, має ідентифікаційний код 14309787 та знаходиться за юридичною адресою: Дніпропетровська область, місто Жовті Води, вул. Горького, будинок 2.

У судовому засіданні судом із дослідженої копії трудової книжки позивача /Т.1 а.с.152/, безспірно встановлено, що ОСОБА_1 з 16 серпня 2005 року по 18 листопада 2016 року перебував у трудових відносинах з ДП «СхідГЗК». Почав свою трудову діяльність юрисконсультом управління ДП «СхідГЗК», а з 01.09.2008 року до моменту його звільнення згідно із наказом від 18.11.2016 року № 2353-ос /Т.1 а.с.145/ працював заступником начальника відділу кадрів управління ДП «СхідГЗК».

Наказами генерального директора підприємства від 26.04.2016 № 166, від 13.05.2016 № 184 «Про зміну в організації виробництва і праці та скорочення чисельності і штату працівників в підрозділах ДП «СхідГЗК» /Т.1 а.с.48-50,61/ на підприємстві було розпочато процедуру змін в організації виробництва і праці та скорочення чисельності і штату працівників в підрозділах ДП «СхідГЗК».

Окрім того, з метою підвищення якості та ефективності кадрової роботи з персоналом підприємства, своєчасної та якісної підготовки резерву керівників та спеціалістів усіх рівнів і кваліфікованих робітників, більш оптимального завантаження кадрових працівників та підвищення їх кваліфікації з огляду на завдання, поставлені перед кадровою службою підприємства, було прийнято рішення щодо удосконалення діяльності кадрових підрозділів на Жовтоводському майданчику ДП «СхідГЗК» шляхом їх реорганізації.

Згідно з наказами генерального директора підприємства від 26.04.2016 № 166 (з додатками), від 13.05.2016 № 184 «Про зміну в організації виробництва і праці та скорочення чисельності і штату працівників в підрозділах ДП «СхідГЗК» зі структури управління ДП «СхідГЗК» з 02.08.2016 виключено (ліквідовано) структурну одиницю управління - відділ кадрів підприємства, а зі структури структурних підрозділів ГМЗ, РМЗ, АТГ, СБ, СПО, РБУ, ЦЛ КВПіА виключено (ліквідовано) відділ обліку та комплектації кадрів, бюро з обліку та комплектації кадрів, старших інспекторів з кадрів, інспекторів з кадрів, старших табельників і табельників та інший обслуговуючий персонал.

Наказом від 23.05.2016 № 193 /Т.1 а.с.62-63/ на підприємстві з 02.08.2016 створено новий самостійний структурний підрозділ (код цеху 07) - служба по роботі з персоналом ДП «СхідГЗК». Пунктами 2 та 3 цього наказу введено з 02.08.2016 організаційну структуру служби по роботі з персоналом та штатний розпис керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців та робітників служби по роботі з персоналом.

Судом встановлено, що згідно з вищезазначеними наказами зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців і робітників ДП «СхідГЗК» виключено з 02.08.2016 всі штатні одиниці кадрових працівників зазначених структурних підрозділів підприємства та відділу кадрів управління, у зв`язку з чим всі кадрові працівники підлягали стовідсотковому вивільненню згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України про що вони отримали письмові попередження (Т.1 а.с.12), в тому числі і заступник начальника відділу кадрів управління підприємства ОСОБА_1 Одночасно з врученням попередження роботодавцем було запропоновано працівникам, які підлягали звільненню, посади в новоствореній службі по роботі з персоналом, в тому числі і позивачу ОСОБА_1

Як вбачається з матеріалів справи позивача ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 49-2 КЗпП України, за два місяці - 27.05.2016, було персонально попереджено про наступне вивільнення 01.08.2016. Одночасно із попередженням про можливе звільнення ОСОБА_1 було запропоновано іншу роботу на підприємстві - за посадою інженера групи обліку та комплектації кадрів служби по роботі з персоналом ДП «СхідГЗК». Крім цього, запропоновано ознайомитися з переліком усіх вакансій на ДП «СхідГЗК» для можливості вибору іншої професії або роботи на підприємстві.

У попередженні про наступне вивільнення позивачем ОСОБА_1 було власноруч зазначено про незгоду з даним попередженням оскільки він вважав, що обсяг виконуваних ним функцій та обов'язків за трудовим договором відповідає обсягу функцій та обов'язків заступника начальника служби по роботі з персоналом. Також позивач зазначав, що фактично відбувається не реорганізація а лише перейменування його посади, що у свою чергу свідчить про зміну істотних умов праці, а тому його мало бути попереджено про такі зміни у відповідності до положень ст. 32 КЗпП України. /Т.2 а.с.175/

Від запропонованої роботи - інженера групи обліку та комплектації кадрів служби по роботі з персоналом, а також від ознайомлення із запропонованими вакансіями по підприємству позивач відмовився, про що було складено акт від 27.05.2016 р. /Т.1 а.с.225/ Не оспорював даний факт позивач і в ході судового засідання.

16 червня 2016 відповідачем листом від 15.06.2016 р. за № 01-05/4466 /Т.1 а.с.226/ ОСОБА_1 повторно було запропоновано роботу за посадою інженера групи обліку та комплектації кадрів служби по роботі з персоналом ДП «СхідГЗК», і нагадано про можливість знайомитися у відділі кадрів управління підприємства з переліком вакансій по підприємству, які оновлювалися щопонеділка впродовж усього часу до фактичного вивільнення. Проте позивач таким правом не скористався, згоди на переведення на іншу роботу не надав.

Відповідач 04.07.2016 звернулося до профспілкового комітету ППО ДП «СхідГЗК» із поданням про надання згоди на звільнення заступника начальника відділу кадрів управління ДП «СхідГЗК» ОСОБА_1 01.08.2016 у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці та скороченням чисельності і штату працівників у підрозділах ДП «СхідГЗК» згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Постановою від 18.07.2016 № 67-3 профспілковий комітет ППО ДП «СхідГЗК» не надав згоду на звільнення заступника начальника відділу кадрів управління ДП «СхідГЗК», члена профспілки ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України з підстав: «у зв'язку із невідповідністю вказаної підстави звільнення фактичним обставинам. Профком вважає, що створення за наказом від 23.05.2016 № 193 служби по роботі з персоналом шляхом перепідпорядкування кадрових працівників та табельників підрозділів є фактично перейменуванням відділу кадрів на службу по роботі з персоналом при відсутності суттєвих змін функцій та завдань кадрової служби. З врахуванням кола службових обов'язків, що покладені на цей час на заступника начальника відділу кадрів управління ( у тому числі «методичне керівництво роботою кадрової служби комбінату» п.2.8 посадової інструкції ОСОБА_1.) та за відсутності підтверджень зміни у подальшому його трудової функції, профком вважає, що при продовженні роботи ОСОБА_1 за тією ж спеціальністю та кваліфікацією змінюється фактично найменування посади, що носить ознаки зміни істотних умов праці (ст.32 КЗПпУ). Про ці зміни ОСОБА_1 своєчасно повідомлений не був». /Т.1 а.с.147/

У зв'язку з відсутністю згоди профспілки на звільнення позивача з займаної посади 01.08.2016, та відсутністю його згоди на переведення на іншу посаду, відповідачем було видано наказ від 02.08.2016 № 301 «Про виведення за штат працівника та скорочення позаштатного працівника ДП «СхідГЗК» /Т.1 а.с.70/

Окрім того, у зв'язку із відсутністю з 02.08.2016 в штатному розписі підприємства посади заступника начальника відділу кадрів управління ДП «СхідГЗК», та відсутністю організаційних умов, необхідних для забезпечення роботою ОСОБА_1 стосовно виконання завдань та обов'язків за посадою заступника начальника відділу кадрів управління наказом від 02.08.2016 № 4484-к, а надалі наказами від 12.09.2016 № 5387-к, від 11.10.2016 № 6048-к та від 31.10.2016 № 6464-к. /Т.1 а.с.73-74, 75-76, 77-78, 79-80/ позивача було направлено у простій.

Оцінивши надані в ході судового засідання пояснення та доводи позивача, представників відповідача, дослідивши наявні у справі докази суд приходить до наступних висновків.

Пунктами третім та четвертим статті 32 КЗпП України передбачено, що у зв'язку із змінами в організації і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, викликаною змінами в організації виробництва і праці, визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і впровадження передових методів тощо (пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв'язку із зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штатом працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Розділом 7 Статуту ДП «СхідГЗК» /Т.1 а.с.102-109/ визначено, що Керівник Підприємства самостійно вирішує питання діяльності Підприємства; формує адміністрацію Підприємства; видає в межах своєї компетенції накази та доручення; організовує виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність Підприємства; затверджує за погодженням з уповноваженим органом управління структуру Підприємства, штатний розпис, форми, системи, розміри оплати праці, а також інші види доходів працівників з дотриманням норм і гарантій, передбачених чинним законодавством України, призначає на посади та звільняє з посад працівників Підприємства.

Пунктом 1 ч. 1, та ч. 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір, до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у таких випадках: зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства, або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

З урахуванням вищевикладеного, обставин справи та доданих письмових доказів, суд приходить до висновку, що на ДП «СхідГЗК» фактично відбулася ліквідація та скорочення структурних одиниць та штатного розпису кадрових працівників по усім підрозділам Жовтоводського майданчику підприємства, у тому числі посада позивача. У подальшому створено новий структурний підрозділ з новою структурою та штатним розписом. А тому суд відхиляє доводи позивача щодо зміни істотних умов праці за його посадою - заступника начальника відділу кадрів управління ДП «СхідГЗК» в порядку, визначеному ст. 32 КЗпП України, оскільки такої посади станом на 02.08.2016 на підприємстві не існувало.

Така правова позиція знайшла своє підтвердження в постанові Верховного Суду України від 23.03.2016 у справі № 6-2748цс15.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Також, відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену з цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пленум Верховного Суду України в Постанові "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" від 1 листопада 1996 року роз'яснив, що закони, прийняті до набрання чинності Конституцією України, діють лише в разі, якщо не суперечать Конституції. У зв'язку з цим у названій постанові прямо вказувалося на неможливість застосування статей 32, 33 і 34, що дозволяли власникові вимагати виконання роботи, не передбаченої трудовим договором.

З урахуванням зазначеного відповідач самостійно не міг перевести позивача на будь яку вакантну посаду без згоди і заяви позивача, дотримуючись вимог ст. 43 Конституції України, так і Конвенції МОП N 29 "Про примусову або обов'язкову працю".

Статтею 34 КЗпП України визначено, що простій це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що накази: від 02.08.2016р. № 301 «Про виведення за штат працівника та скорочення позаштатного працівника ДП «СхідГЗК» та від 02.08.2016р. № 4484-к, від 12.09.2016р. № 5387-к, від 11.10.2016р. № 6048-к, від 31.10.2016р. № 6464-к «Про направлення ОСОБА_1 у простій» видані відповідачем правомірно та є законними, а позовні вимоги в частині їх скасування, визнання дій ДП «СхідГЗК» щодо попередження позивача про наступне вивільнення та розірвання трудового договору у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України незаконними, зобов'язання уповноваженого органу власника ДП «СхідГЗК» попередити позивача у встановленому ст. 32 КЗпП України порядку про зміну істотних умов праці за його трудовим договором, є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Також в ході судового засідання встановлено наступне.

У зв'язку із необхідністю приведення чисельності працівників ДП «СхідГЗК» у відповідність до наказів генерального директора підприємства від 26.04.2016р. № 166, від 13.05.2016р. № 184 «Про зміну в організації виробництва і праці та скорочення штату працівників в підрозділах ДП «СхідГЗК» та від 23.05.2016р. № 193 «Про створення служби по роботі з персоналом» зі змінами, внесеними згідно з наказом від 25.07.2016р. № 295 /Т.1 а.с.18-20,61,62-63,67/ відповідачем було розпочато процедуру вивільнення шляхом скорочення 04 листопада 2016 року позаштатного працівника ОСОБА_1

02 серпня 2016 р. позивачеві було вручено попередження про наступне вивільнення 04.11.2016 /Т.2 а.с.155-156/ Одночасно з попередженням про звільнення ОСОБА_1 було запропоновано роботу за посадою інженера групи обліку та комплектації кадрів служби по роботі з персоналом підприємства, а також надано для ознайомлення інформацію про наявні вакансії в підрозділах ДП «Схід ГЗК» станом на 01.08.2016.

Від запропонованої роботи на посаді інженера групи обліку та комплектації кадрів служби по роботі з персоналом та від ознайомлення з переліком вакансій по всьому підприємству станом на 01.08.2016 ОСОБА_1 відмовився, про що було складено Акт від 02.08.2016. /Т.1 а.с.238 на звороті/

У подальшому за ініціативою адміністрації ДП «СхідГЗК» позивача ОСОБА_1 неодноразово знайомили з вакансіями, які є в наявності на підприємстві шляхом особистого ознайомлення під підпис та направлення засобами поштового зв'язку, а саме: станом на 01.08.2016, станом на 22.08.2016, станом на 29.08.2016 р., станом на 05.09.2016р., станом на 12.09.2016 р., станом на 19.09.2016 р., станом на 26.09.2016 р., станом на 03.10.2016 р., станом на 10.10.2016 р., станом на 24.10.2016 р., станом на 07.11.2016 р., станом на 14.11.2016 р., станом на 18.11.2016 р. На деякій інформації про наявні вакансії позивач зазначав про незгоду з ознайомленням так, як вважав, у даному випадку відбувається зміна істотних умов праці, а не скорочення (вивільнення) /Т.1 а.с.234-238, 239, 240, 241, 242, 243, 244, 245, 246 ,247, 248-255, 256-259, 260-263/.

02 серпня 2016 до профкому ППО ДП «СхідГЗК» було надано усю необхідну інформацію щодо скорочення позаштатного працівника ДП «СхідГЗК» ОСОБА_1

Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України ДП «СхідГЗК» 03.10.2016 звернулося з поданням № 18/6941 до ППО «ДП СхідГЗК» про надання згоди на розірвання трудового договору з позаштатним працівником ОСОБА_1 згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України 04.11.2016.

17 жовтня 2016 профспілковий комітет ППО ДП «СхідГЗК», розглянувши подання, не надав згоди на розірвання трудового договору з позаштатним працівником ОСОБА_1, а саме з підстав: «Профком вважає, що службові обов'язки, що виконувались заступником начальника відділу кадрів управління ОСОБА_1, фактично не змінилися порівняно з введеною посадою заступника начальника служби по роботі з персоналом. Тобто, стосовно Маркуса має місце зміна найменування посади, а це є зміна істотних умов праці. За цих умов було можливим продовження роботи ОСОБА_1 в разі його попередження у порядку, передбаченому ст. 32 КЗпП України, про зміну істотних умов праці та отримання його згоди на продовження роботи при зміні найменування посади, або ж його звільнення в разі незгоди за п. 6 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Враховуючи відсутність такого попередження, профком вважає звільнення працівника, як і виведення поза штат та відновлення його в простій такими, що порушують право працівника на працю».

Наказом генерального директора від 21.10.2016 № 425 /Т.1 а.с.228/ внесено зміни до наказу від 02.08.2016 № 301, а саме: змінено дату звільнення позаштатного працівника ОСОБА_1 з 04.11.2016 на 18.11.2016, що стало підставою для повторного звернення до ППО ДП «СхідГЗК» з поданням про надання згоди на розірвання трудового договору з позивачем.

У зв`язку із зміною дати вивільнення, відповідач 27.10.2016 звернувся до ППО ДП «СхідГЗК» з новим поданням від 21.10.2016 №18/7349 про надання згоди на розірвання трудового договору з позаштатним працівником ОСОБА_1 18.11.2016 /Т.1 а.с. 229-233/.

Листом від 11.11.2016 № 187 ППО ДП «СхідГЗК» /Т.1 а.с.153/ повідомила відповідача, що на засіданні профспілкового комітету 10.11.2016 р. прийнято рішення повернути без розгляду та прийняття рішення подання адміністрації від 21.10.2016 р., отримане 27.10.2016 р., про надання згоди на розірвання трудового договору з членом профспілки ОСОБА_1, оскільки подання про звільнення того самого працівника з тих самих підстав розглядалось профкомом 17.10.2016 р., про що адміністрація була письмово повідомлена у встановлений термін.

У відповідності до п. 10 ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі або організації дає згоду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом діючої на підприємстві, в установі, організації профспілки, у випадках, передбачених законом.

Частиною 2, 5 ст 43 КЗпП України встановлено, що у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Таким чином, профспілковий комітет ППО ДП «СхідГЗК» в установлений законом п'ятнадцятиденний строк по суті не розглянув, відповідно до п. 10 ст. 38, ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», подання роботодавця від 21.10.2016 № 18/7349 про звільнення позаштатного працівника підприємства, члена профспілки ОСОБА_1 18.11.2016, та в триденний строк про прийняте рішення письмово роботодавця не повідомив.

Наказом від 18.11.2016 2353-ос «Про звільнення позаштатного працівника ОСОБА_1» позивача звільнено з посади заступника начальника відділу кадрів управління ДП «СхідГЗК» 18 листопада 2016 року у зв'язку із скороченням чисельності працівників, відповідно до затвердженого штатного розпису за п. 1 ст. 40 КЗпП України /Т.1 а.с. 145/

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року N 9 (із подальшими змінами), розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Судом в ході судового засідання безспірно встановлено дотримання відповідачем вищенаведених норм трудового законодавства та вимог ст. 13 Конвенції МОП № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця».

Окрім того, частиною 2, 5 ст. 43 КЗпП України встановлено, що у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в надання згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Згідно із частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Відповідно до цього висновку за змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

В аспекті положень частини сьомої статті 43 КЗпП України і частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеними фактами».

Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, то посилання на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке відповідно до вимог статтей 57, 212 ЦПК України є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення), не можна визнати правильним.

Така правова позиція знайшла своє підтвердження в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі № 6-703цс15.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необґрунтованість прийнятого рішення ППО ДП «СхідГЗК» про повернення без розгляду та прийняття рішення подання адміністрації від 21.10.2016 р. вимогам КЗпП України, Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Окрім того, суд приходить до висновку про необґрунтованість нормам трудового законодавства, фактичним обставинам і підставам звільнення позивача, викладеним у постанові ППО ДП «СхідГЗК» від 17.10.2016 № 71-1, а відтак відповідач мав право звільнити позивача без згоди виборного органу первинної профспілкової організації

Одночасно суд враховує доводи відповідача щодо неоднозначності рішень ППО ДП «СхідГЗК», прийнятих в одних і тих же обставинах однак за іншим змістом, а саме: за результатами розгляду подання про надання згоди на звільнення старшого інспектора з кадрів автотранспортного господарства ДП «Схід ГЗК» ОСОБА_8 постановою ППО ДП «СхідГЗК» від 25.07.2016 № 68-2 надано згоду на звільнення ОСОБА_8 за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці та скорочення чисельності і штату працівників в підрозділах ДП «СхідГЗК».

Також в ході судового засідання спростовано доводи позивача з приводу збільшення кількості штатних одиниць служби по роботі з персоналом. Згідно наданої відповідачем інформації від 20.01.2017 № 18/339 /Т.1 а.с.280/та досліджених додатків до наказів від 26.04.2016 № 166, від 23.05.2016 № 193 (Т.1 а.с.51-60,62-69) судом встановлено, що кількість штатних одиниць кадрових працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці та скорочення скоротилась з 30 штатних одиниць до 27 штатних одиниць, тобто на 3 штатні одиниці.

Судом відхиляються доводи позивача з приводу того, що попередження про наступне вивільнення та про наступне розірвання трудового договору 01.08.2016 р. у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників підписане заступником генеральним директором з безпеки, який не є уповноваженим органом власника відповідно до чинного трудового законодавства України та Статуту ДП «СхідГЗК».

Частиною 1 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці.

З аналізу ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України не визначено коло осіб, які мають попереджати про вивільнення працівників.

Із дослідженої у судовому засіданні довіреності від 16.07.2014 № 18/5019 /Т.2 а.с.80/ вбачається, що заступникові генерального директора з безпеки ОСОБА_6 надається право здійснення особистого прийому громадян, у тому числі з питань працевлаштування на підприємство, право підпису кадрових документів, що належать до його повноважень, документів, пов'язаних з укладанням трудових договорів, розірванням трудових договорів, вивільненням працівників підприємства тощо.

З урахуванням наведеного, встановлених обставин справи та вимог закону, суд вважає, що відповідачем при звільненні позивача були дотримані всі умови, передбачені діючим законодавством України, наказ про його звільнення з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України є законним і підстав для його скасування та поновлення позивача на роботі, не має.

Враховуючи те, що порушення законних прав позивача при його звільненні судом не встановлено, відсутні також підстави для задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.88 ЦПК України підстави для стягнення судових витрат з відповідача відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 11, 15, 60, 88, 212-215, 223, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» за участю третьої особи на стороні позивача Первинна профспілкова організація ДП «СхідГЗК» Східної об'єднаної організації професійної спілки, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_4 про скасування наказу про виведення за штат та скорочення позаштатного працівника, наказів про направлення у простій, наказу про звільнення позаштатного працівника, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації моральної шкоди, витрат на правову допомогу, визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Жовтоводського міського суду Н.Ю. Вол чек