Ухвала іменем україни
12 квітня 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,Писаної Т.О., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради про визнання незаконними та скасування довідок, за касаційною скаргою комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 13 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що в лютому 2013 року співробітниками комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради (далі - КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради) безпідставно видано ОСОБА_7 дві довідки, в яких позивач не була зазначена як тимчасово відсутній член сім'ї наймача, за яким зберігається житлова площа. Зазначені довідки стали підставою для подальшої приватизації квартири АДРЕСА_1, внаслідок чого позивач була позбавлена житла.

З урахуванням викладеного та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_6 просила суд визнати незаконними та скасувати довідку від 25 лютого 2013 року № 1/559 та довідку про склад сім'ї наймача від 22 лютого 2013 року № 1/643, що були видані КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради ОСОБА_7

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 13 квітня 2016 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсними довідку від 15 лютого 2013 року № 1/559 та довідку від 22 лютого 2013 року № 1/643, видані КП «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі начальник КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювані довідки містили відомості, що не відповідали дійсності, тому ними порушено право ОСОБА_6, яке підлягає захисту шляхом визнання цих довідок недійсними.

Апеляційний суд погодився з таким висновком районного суд та водночас зазначив, що позовні вимоги про скасування виданих КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради довідок не підлягають задоволенню, оскільки самі по собі довідки та зазначена в них інформація не є рішенням чи актом, які можуть бути скасовані, а тому суд дійшов висновку про визнання їх недійсними.

Проте погодитись з такими висновками апеляційного суду не можна, з наступних підстав.

Судом встановлено, що, звертаючись до суду у грудні 2015 року за захистом порушеного права, ОСОБА_6 посилалась на те, що станом на 15, 22 лютого 2013 року вона мала статус тимчасово відсутньої особи, за якою зберігається право на житло у квартирі АДРЕСА_1 у зв'язку з виїздом в район Крайньої Півночі. КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради всупереч п. 19 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яке затверджено наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за № 109/17404 (далі - Положення), при видачі ОСОБА_7 оспорюваних довідок від 15, 22 лютого 2013 року про склад сім'ї наймача та займані ним приміщення не вказав ОСОБА_6 як тимчасово відсутню особу, за якою зберігається право на житло, у зв'язку з чим ОСОБА_7 приватизував квартиру лише на себе, позбавивши позивача права на житло.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суди виходили із того, що з точки зору правової природи оскаржувані довідки є документом, що містить опис та підтвердження юридичних та біографічних фактів.

При цьому судом не перевірено, чи є належним способом захисту цивільних прав та інтересів особи пред′явлення позову про визнання довідки від 25 лютого 2013 року № 1/559 та довідки про склад сім'ї наймача від 22 лютого 2013 року № 1/643, що були видані КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради, незаконними та скасування їх, оскільки зазначені довідки лише фіксують склад сім′ї та родинні відносини на підставі наданих громадянами документів.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України такі довідки є лише доказом, які у разі виникнення спору про порушене, невизнане або оспорюване право, свободу чи інтересу повинні оцінюватися судом відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212, 303-316 ЦПК України, на зазначене вище уваги не звернув, не перевірив, чи відповідає обраний позивачем спосіб порушеного права вимогам ст. 16 ЦК України, зважаючи на те, що довідка про склад сім'ї не відноситься до правових актів, оскільки зміст зазначених довідок не містить зобов′язуючих (розпорядчих) приписів щодо цивільних прав та обов′язків особи.

Таким чином, оскільки апеляційним судом допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення рішення, що не відповідає закону, ухвала апеляційного суду не може вважатись законною й обґрунтованою, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 13 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Т.О. Писана О.В. Попович