У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Осипчук О.В.

за участю секретаря Молдованова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу публі-чного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Краматор-ського міського суду Донецької області від 20 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

11.07.2016 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно договору №КТН3GА00000022 від 23.03.2007р. ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 14434,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повер-нення 22.03.2017 р.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 23.03.2007 року був укладений договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку квартиру № 60, загальною площею 41,7кв.м., розташовану за адресою: м. Краматорськ вул. Паркова, 32, яка належить останньому на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.07.2004 р.

У добровільному порядку відповідач не виконував зобовязання за договором, через що станом на 15.06.2016р. утворилась заборгованість в сумі 10800,26 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 5820,09 доларів США, заборгова-ність по процентам за користування кредитом 2565,81 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом 676,00 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 1738,36 доларів США.

ПАТ КБ «Приватбанк» просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на квартиру № 60 предмет іпотеки, яка розташована за адресою: Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Паркова, буд.32 та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у даній квартирі. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 20 лютого 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стяг-нення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково. В рахунок погашення забор-гованості за кредитним договором звернуто стягнення на квартиру предмет іпотеки. Стягнуто з ОСОБА_1 понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 3845,12грн. та 420,00грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

При ухваленні рішення суд виходив з того, що відповідач дійсно неналежним чином виконував своє зобовязання - погашення заборгованості за кредитним договором, а тому є підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте позов в частині виселення відповідачів з квартири є передчасним, оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки ще не набрало законної сили.

На вказане рішення ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 лютого 2017 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про виселення та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовну вимогу про виселення задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін, а також стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що виходячи із сис-темного аналізу положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК УРСР всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника доброві-льно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги у разі якщо іпотекодержатель прийняв рішення про звернення стя-гнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Отже вимога закону про направлення мешканцям письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення не стосується виселення мешканців на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач посилається на правову позицію Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року в справі № 6-455цс15, відповідно до якої вимога письмового попередження стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки як позасудове врегулювання і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду.

Представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав та просив рішення суду скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився (а.с. 95-96).

Суд вважає можливим у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши ма¬теріали справи та перевірив-ши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, а оска¬ржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №КТН3GА00000022 від 23.03.2007р., відповідно до якого ОСОБА_1 отримав від позивача кредит у розмірі 11,04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.03.2017р.

Як вбачається з розрахунку позичальник умови кредитного договору належним чи-ном не виконував, у звязку з чим станом на 15.06.2016 року за відповідачем була наявна заборгованість у сумі 10800,26 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 5820,09 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 2565,81 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом 676,00 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 1738,36 доларів США.

В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки №КТН3GА00000022 від 23.03.2007р., за яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно: цілу двокімнатну квар-тиру №60, загальною площею 41,7кв.м., в тому числі житловою площею 26,2кв.м., розта-шовану в панельному житловому будинку за адресою: м. Краматорськ вул. Паркова, 32, яка належить останньому на праві особистої приватної власності на підставі договору ку-півлі-продажу квартири від 06.07.2004 р. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 118675,00грн. (еквівалент 4764,15 доларів США, за курсом НБУ на 15.06.2016р. складає 1 долар США - 24,91грн.)

Згідно п.п.3 Іпотечного договору, у випадку порушення кредитного договору …. іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору.

Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного Кодексу України (далі за текстом - ЦК Украї-ни), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до Конституції України, право приватної власності громадян є непору-шним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений.

Відповідно до ст.9 Житлового кодексу України (далі за текстом - ЖК України), ні-хто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підс-тав і в порядку передбаченим законом.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності бу-динок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній влас-ності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою).

Отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, шо по-зов в частині виселення відповідачів з квартири, яка є предметом іпотеки позивачу необ-хідно є передчасним, оскільки рішення суду про звернення на предмет іпотеки не набрало законної сили.

Крім того ст. 9 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014 р. передбачено, що протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної опе-рації, що належить громадянам України, зупиняється дія статті 40 ЗУ "Про іпотеку" (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі обєкти).

Місто Краматорськ Донецької області внесено до Додатку до розпорядження Кабі-нету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р «Перелік населених пунктів, на те-риторії яких здійснювалася антитерористична операція».

Отже враховуючи вимоги ст. 9 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення ан-титерористичної операції», виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі обєкти не здійснюється до закінчення дії мораторію.

Крім того колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР особі, яку виселяють, повинно надаватися постійне жиле приміщення. Виселення без надання постійного житла допускається лише у разі звернення стягнення на предмет іпо-теки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпе-чено іпотекою відповідного жилого приміщення (постанова ВСУ у справі № 6-39 цс15 від 18.03.2015 року).

Проте як встановлено судом першої інстанції квартира предмет іпотеки була при-дбана відповідачем на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.07.2004 р., тобто до укладеного у 2007 році кредитного договору та договору іпотеки (а.с. 24).

Проте матеріали справи не містять даних про те, що відповідачу було надано пос-тійне жиле приміщення, а тому вимоги про виселення відповідача не підлягають задово-ленню.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої ін-станції.

Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розг¬ляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рі¬шення суду першої інста-нції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заяв¬лених у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і за-лишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додер-жанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «При-ватбанк» відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею закон-ної сили.

Судді: