Справа № 127/3832/17 Провадження № 22-ц/772/2712/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 30 Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Рибчинського В.П.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом кредитної спілки «Метроном» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків,-

встановила:

20 лютого 2017 року до Вінницького міського суду Вінницької області звернулась кредитна спілка «Метроном» з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 4 жовтня 2011 року наказом №42-к від 03.10.2011 року Кредитною спілкою «Метроном» було прийнято на роботу на умовах трудового договору ОСОБА_2, якого призначено на посаду начальника відділення «Ямпільське» Кредитної спілки «Метроном». На даній посаді відповідач працював до 19 червня 2015 року.

Відповідно до умов трудового договору, який був укладений між сторонами, працівник несе матеріальну відповідальність за неналежне виконання своїх обов'язків по договору та відшкодовує збитки, заподіяні Кредитній спілці «Метроном» у розмірах і порядку, що встановлені діючим законодавством про працю.

21 березня 2013 року ОСОБА_2 від імені відділення «Ямпільське» Кредитної спілки «Метроном», діючи як керівник відділення, уклав з ОСОБА_3 кредитний договір № К11/13, згідно умов якого останній отримав кредит на споживчі цілі в розмірі 7100 грн. На забезпечення даного кредитного зобов'язання цього ж числа між ОСОБА_4 та відділенням «Ямпільське» КС «Метроном» в особі начальника відділення ОСОБА_2 було укладено договір поруки № К11/13-П від 21.03.2013 року. За даними умовами договору ОСОБА_4 поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_3 в повному обсязі його обов'язків, що виникли з кредитного договору №К11/13 від 21.03.2013. Однак, в 2016 році ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання договору поруки №К11/13-П від 21.03.2013 недійсним, так як такий договір ним не укладався. Так, рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 02.03.2016 року визнано недійсним договір поруки №К11/13-п від 21.03.2011р., стягнуто судові витрати по оплаті судового збору у сумі 243,60 грн. та 900,48 грн. за проведення почеркознавчого дослідження.

Зі змісту даного рішення суду вбачається, що ОСОБА_2 підписав договір поруки як керівник відділення «Ямпільське» Кредитної спілки «Метроном», без особистої участі при укладенні даного правочину іншої сторони ОСОБА_4

З вказаного неналежного виконання своїх трудових обов'язків начальником відділення ОСОБА_2, заподіяно Кредитній спілкі «Метроном» матеріальну шкоду у вигляді відшкодування ОСОБА_4 понесених судових витрат в сумі 1144,08 грн. та сплати виконавчого збору за вчинення виконавчих дій в сумі 184,41 грн. В результаті виявлення даного факту позивачем було притягнуто ОСОБА_2 до матеріальної відповідальності за понесені кредитною спілкою зайвих грошових виплат в сумі 1328,49 грн. Однак, трудові відносини з ОСОБА_2 припинені 19.06.2015 року, тому стягнути дані кошти в досудовому порядку не має можливості, тому просить стягнути з ОСОБА_2 на їх користь 1328,49 грн. матеріальної шкоди, 1600,00 грн. судового збору, та 2500,00 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2017 року позов кредитної спілки «Метроном» задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Метроном» 1 328 (тисяча триста двадцять вісім) грн. 49 коп. матеріальної шкоди, 1 600 (тисяча шістсот) грн. витрат на оплату судового збору та 2 500 (дві тисячі пятсот) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій послався на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначив, що під час ухвалення рішення суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що КС «Метроном» не укладала з ним письмового договору про повну матеріальну відповідальність, оскільки він не був працівником, що обіймав посаду або виконував роботи згідно Переліку посад і робіт, котрі заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатись письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих на схов, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року №447/824 (надалі - Перелік). А тому, суд помилково дійшов висновку, що матеріали справи містять докази, на підставі яких встановлено факти порушення ним трудових обовязків, наявності прямої дійсної шкоди, причинного звязку між порушенням та шкодою, його вину, зайняття ним посади, що за функціональними обовязками дає підстави укладати та притягувати до матеріальної відповідальності.

Також, рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 03 березня 2016 року, на який посилається суд не містить висновку про використання ОСОБА_3 без відома і дозволу ОСОБА_4 його персональних даних, а навпаки, зазначено, що ОСОБА_4 не надав доказів того, що ОСОБА_3 використовував його персональні дані для оформлення договору поруки та від його імені уклав із КС «Метроном» договір поруки №К11/13-п від 21 березня 2013 року.

Звертає увагу на те, що суд в порушення ч.3 ст. 61 ЦПК України посилається на обставини, які встановлені судовим рішенням у цивільній справі №153/1208/15-ц, у якій він не був стороною по справі.

Крім того, в порушення ч.2 ст. 136 КЗпП суд не врахував, що розпорядження про притягнення його до матеріальної відповідальності позивач оформив лише 23 грудня 2016 року, через 9 місяців після набрання законної сили рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 02 березня 2016 року, та з даним рішенням його не ознайомили.

Також, не відповідає дійсності висновок суду про те, що стягненню підлягає 184,41 грн. матеріальної шкоди по виконанню рішення, оскільки з копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 21 грудня 2016 року вбачається, що розмір виконавчого збору становить 114,41 грн., а не 184,41 грн.

Не погоджується з висновком суду про те, що саме він завдав позивачу матеріальної шкоди, у звязку з невиконанням судового рішення КС «Метроном» внаслідок чого було застосовано штрафні санкції державним виконавцем, а також не погоджується зі стягнення з нього судових витрат, в тому числі і на правову допомогу.

В апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2017 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовник вимог КС «Метроном» відмовити.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення місцевого суду не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги КС «Метроном» суд першої інстанції виходив з вимог ст.ст.132, 138 КЗпрП України, посилаючись на те, що позивач відшкодував шкоду завдану його працівником ОСОБА_2, тому Кредитна спілка «Метроном» має право зворотної вимоги до ОСОБА_2, оскільки останнім було вчинено порушення трудових обовязків, які перебувають в причинно-наслідковому звязку з понесеною матеріальною шкодою в розмірі 1328,49 грн.

Колегія суддів з таким висновком погодитись не може виходячи з наступного.

Відповідно до наказу №42-к від 03.10.2011 року «Про прийняття нових працівників» ОСОБА_2 призначено на посаду начальника відділення «Ямпільське» Кредитної спілки «Метроном» за сумісництвом з окладом в квітні, травні 2015 року в 1 500,00 грн. (а.с. 26).

Згідно трудового договору № 11 від 04.10.2011 року, укладеного між Кредитною спілкою «Метроном» та ОСОБА_2, останній прийняв на себе обовязки по посаді «Начальник відділення» Відділення «Ямпільське» КС «Метроном» і зобовязався особистими діями забезпечити роботу кредитної спілки відповідно до напрямків діяльності, визначених його Посадовою інструкцією, що є невідємною частиною його договору. Трудовий договір є безстроковим (а.с. 6-7).

21 березня 2013 року між Відділенням «Ямпільське» Кредитної спілки «Метроном», в особі Начальника відділення ОСОБА_2, та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № К11/13-п (а.с. 8-9). Відповідно до умов договору ОСОБА_4 поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_5 в повному обсязі усіх його обовязків, що виникли з кредитного договору №К11/13 від 21.03.2013 року та за будь-якими додатковими угодами до нього, що укладені та/або будуть укладені у майбутньому. Даний договір був підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Наказом № 14.2-к від 19 червня 2015 року начальника відділення ОСОБА_2 було звільнено з 19.06.2015 року відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 21).

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 2 березня 2016 року у цивільній справі № 153/1208/15-ц за позовом ОСОБА_4 до Кредитної спілки «Метроном», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поруки, позовні вимоги було задоволено частково. Визнано недійсним договір поруки №К11/13-п від 21 березня 2013 року, укладений у місті Ямпіль між відділенням «Ямпільське» Кредитної спілки «Метроном» в особі начальника відділення ОСОБА_2 та ОСОБА_4. Стягнуто із Кредитної спілки «Метроном» на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 243 гривні 60 копійок, а також 900 гривень 48 копійок за проведення почеркознавчого дослідження простої складності, а всього 1144 гривні 08 копійок. Дане рішення суду вступило в законну силу 12.03.2016 року (а.с. 10-11).

21 грудня 2016 року головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_6 відкрито виконавче провадження ВП № 53157379 за виконавчим листом № 153/1208/15-ц, виданого 01.12.2016 року Ямпільським районним судом Вінницької області (а.с. 27).

Зі змісту даної постанови вбачається, що з КС «Метроном» підлягає стягненню на користь ОСОБА_4 борг в сумі 1144,08 грн., а також в дохід держави виконавчий збір в сумі 114,41 грн.

З платіжного доручення № 296 від 23.12.2016 року, вбачається, що позивачем було перераховано на рахунок стягувача ОСОБА_4 1144,08 грн. боргу згідно виконавчого провадження № 53157379 (а.с. 12).

Також позивачем було сплачено заборгованість по виконавчому провадженню № 53157379 в розмірі 184,41 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 295 від 23.12.2016 року.

Таким чином, рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 02 березня 2016 року по справі № 153/1208/15-ц позивачем було виконане в повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. ч.1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

В силу ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення послався як на належний доказ у справі на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 02 березня 2016 року, яким встановлено, що ОСОБА_4 у правовідносинах з КС «Метроном» не перебував, договір покури не укладав, зобовязань на себе ніяких не брав.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №404-П від 06 січня 2016 року підпис у графі «Поручитель» в оригіналі договору поруки №К11/13-п укладеному між відділення «Ямпільське» Кредитної спілки «Метроном» в особі начальника відділення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 21 березня 2013 року, виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

Таким чином, було визнано недійсним договір поруки №к11/13-п від 21 березня 2013 року укладений між відділенням КС «Метроном» в особі начальника відділення ОСОБА_2 та ОСОБА_4, стягнуто з КС «Метроном» на користь останнього судові витрати в сумі 1144,08 грн.

Тобто, вказаним рішення, яке набуло законної сили 12 березня 2016 року, встановлено факт відсутності правовідносин між ОСОБА_4 та КС «Метроном», але аж ніяк судом не встановлено наявність вини ОСОБА_2, а тому вказане рішення не може бути доказом вини відповідача.

В матеріалах справи наявна копія розпорядження Кредитної спілки «Метроном» № 16-р від 23.12.2016 року, яким притягнуто до матеріальної відповідальності начальника відділення «Ямпільське» КС «Метроном» за порушення вимог ч. 1, 3, 4 ст. 202, п. 2 ч. 1 ст. 208, ч. 2 ст. 207 ЦК України, пунктів 5.1, 5.3 Положення про відділення «Ямпільське» Кредитної спілки «Метроном», пунктів 3.3.2, 4.3.1., 4.3.5. Положення про фінансові послуги Кредитної спілки «Метроном», пунктів 2.10., 4.1. Посадової інструкції начальника відділення, пунктів 1.1., 6.2. трудового договору, що полягало в укладенні останнім договору поруки без особистої участі іншої сторони по договору громадянина ОСОБА_4 (а.с. 55), та стягнуто з останнього завдану кредитній спілці матеріальну шкоду в сумі 1328,49 грн.

Тобто, вказаним розпорядженням чітко встановлено, які саме трудові обовязки були порушені відповідачем.

В п.п.3.3.2 Положення про фінансові послуги Кредитної спілки «Метроном» зазначено, що договір кредиту та договори забезпечення повинні бути укладені в письмовій формі, відповідно до вимог цивільного законодавства України. Недійсність договору забезпечення не тягне за особою недійсності основного зобовязання кредитного договору.

Підрозділом 4.3 зазначеного Положення регулюється порядок надання кредитів членами кредитної спілки через відокремлений підрозділ кредитної спілки.

Пунктами 5.1, 5.3 Положення про відділення «Ямпільське» Кредитної спілки «Метроном» визначено, що керівництво поточною діяльністю здійснює Начальник, який підпорядковується в своїй діяльності Голові правління КС. Начальник відділення організовує поточну діяльність Відділення; в межах повноважень, визначених в довіреності Голови правління, підписує від імені КС договори та інші угоди; готує подання Голові пропозицій щодо прийняття та звільнення працівників, переведення на іншу посаду, а також преміювання працівників.

Посадовою інструкцією начальника відділення ОСОБА_2 пунктами 2.10., 4.1 визначено, що начальник відділення здійснює заходи щодо соціального захисту колективу відділення КС, забезпечення і зберігання зайнятості працівників; начальник відділення КС несе персональну відповідальність за результати роботи відділення згідно повноважень визначених законами, іншими нормативно-правовими актами, цією інструкцією, статутом та внутрішніми положеннями КС.

Пунктами 1.1., 6.2. трудового договору №11 від 04 жовтня 2011 року укладеного між КС «Метроном» та ОСОБА_2 визначено, що працівник приймає з моменту підписання цього договору на себе обовязки по посаді «Начальник відділення» Відділення «Ямпільське КС «Метроном» і зобовязується особистими діями забезпечити роботу КС відповідно до напрямків діяльності, визначених його Посадовою інструкцією, а КС «Метроном» зобовязується створити необхідні умови для роботи Працівника та виплачувати йому заробітну плату згідно з умовами Договору. Працівник несе дисциплінарну та матеріальну відповідальність за належне виконання своїх обовязків по Договору, та відшкодовує збитки заподіяні ним КС у розмірі і порядку, що встановлені діючим законодавством про працю України.

З аналізу вищевказаних внутрішніх документів КС «Метроном», які регулюють відносини між КС та працівником, колегія суддів дійшла висновку, що в оскаржуваному рішенні суду відсутні посилання на порушення посадової інструкції ОСОБА_2, а вищезазначені пункти не вказують на порушення про які зазначає позивач.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 136 КЗпП розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

В порушення норм чинного законодавства, Головою правління КС «Метроном» ОСОБА_7 лише 23 грудня 2016 року прийнято розпорядження про притягнення до матеріальної відповідальності звільненого працівника ОСОБА_2, тобто через 9 місяців після набрання законної сили рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 02 березня 2016 року.

Таким чином, наявні в матеріалах справи копія рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 02 березня 2016 року та розпорядження КС «Метроном» № 16-р від 23.12.2016 року не є доказами неналежного виконання посадовою особою ОСОБА_2 своїх посадових обовязків так як не встановлюють вину відповідача у завданні майнової шкоди.

Інших належних та допустимих доказів заподіяння відповідачем як посадовою особою майнової шкоди КС «Метроном» позивачем не надано та матеріали справи їх не містять.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» №14 від 29 грудня 1992 року визначено, що за правилами ст.132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Згідно зі ст.130 КЗпП не

одержані або списані в доход держави прибутки з підстав,

пов'язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов'язків

(так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до

шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення ст. 215 ЦПК України, не встановив самих порушень трудових обовязків ОСОБА_2, як і не встановив та не навів мотивів щодо наявності причинно-наслідкового звязку між заподіяною шкодою та діями відповідача.

Також, витрати повязані за сплату виконавчого збору не є прямою шкодою, оскільки у КС «Метроном» була можливість виконати рішення добровільно, а не в примусовому порядку.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2017 року скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову кредитної спілки «Метроном» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_8

Судді /підпис/ ОСОБА_9

/підпис/ ОСОБА_10

Згідно з оригіналом.

Суддя Рибчинський В.П.