Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/5564/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Троценко Т.А.
№ провадження 22-ц/778/2806/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про відшкодування збитків за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права власності на товарно-матеріальні цінності, витребування майна з чужого незаконного володіння, відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, про відшкодування збитків (упущеної вигоди).

В позові зазначав, що 30. 12. 2004 року він, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 отримали у дар від ОСОБА_5, кожний в рівних частках, незавершений будівництвом готель, який розташований у м. Бердянську по вул. Шевченко, 22 готовністю 93 відсотки.

25. 05. 2011 року на підставі договору дарування ОСОБА_7 ОСОБА_4 остання стала власником 1/3 частки нежитлового приміщення.

На даний час ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є співвласниками вказаного нежитлового приміщення.

У період з 2006 року по 2013 рік ОСОБА_4 за попередньою домовленістю з ОСОБА_7 укладалися договори найму (оренди) будівлі «Євро» (готелю, розташованого по вул. Шевченко, 22 в м. Бердянську), при цьому згоди інших співвласників на оренду усього готелю не було, кошти за ведення підприємницької діяльності на території усього готелю привласнювалися ОСОБА_4 та ОСОБА_7

Після отримання права власності на 1/3 частку готелю відповідачка запевнила його та іншого співвласника, що буде займатися наданням послуг з тимчасового розміщення мешканців в готелі у якості адміністратора, а прибутки будуть розподілені пропорційно. ОСОБА_4 без згоди інших співвласників передала готель в оренду, при цьому орендарем виступала вона сама як фізична особа підприємець, відкрила окремий рахунок в банку, на який заходили кошти, отримані від надання послуг з тимчасового розміщення мешканців на території готелю «Євро». При цьому відповідачка запевняла його та ОСОБА_6 про те, що жодних розміщень не здійснюється та діяльність готелю є неприбутковою.

За період господарювання ФОП ОСОБА_4 на території готелю «Євро» з 2011 по 2013 роки вона отримала прибуток у розмірі 2 799 742, 46 грн., що підтверджено висновком судово економічної експертизи, проведеної в рамках відкритого кримінального провадження № 0005186, внесеними у ЄРДР з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ст. 358 ч. 4 КК України.

В результаті здійснення незаконної господарської діяльності йому та ОСОБА_6 завдано збитки, під якими необхідно розуміти упущену вигоду.

У звязку з тим, що ОСОБА_4 для здійснення підприємницької діяльності використовувала не лише частину нерухомого майна, що належала їй на праві власності, а обєкт в цілому, і зокрема, належну йому частку, вона завдала йому збитки на суму 933 247, 48 грн.

Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з ОСОБА_4В, на його користь збитки у розмірі 933 247,48 грн.

ОСОБА_4 Ю.І., про визнання права власності на товарно-матеріальні цінності, витребування майна з чужого незаконного володіння, відшкодування збитків (упущеної вигоди).

В зустрічному позові зазначала, що на підставі договору дарування від 30. 12. 2004 року ОСОБА_7, ОСОБА_6 і ОСОБА_3 є власниками незавершеного будівництвом готелю, який розташований по вул. Шевченко, 22 в м. Бердянську Запорізької області.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 15. 08. 2006 року за ОСОБА_7, ОСОБА_6 і ОСОБА_3 визнано право власності на самочинно збудований готель «А», мансарду «Мс», замощення І, хвіртку № 1, паркан № 2 по вул. Шевченко, 2 в м. Бердянську Запорізької області.

Земельна ділянка під вказаною нежитловою будівлею належить на праві власності ОСОБА_5.

Являючись приватним підприємцем з 2001 року, вона 30. 12. 2006 року уклала з ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 договір оренди вказаного приміщення готелю, який в подальшому переукладався, до 2008 року, останній договір був підписаний 07. 11. 2012 року.

У 2011 році ОСОБА_7 подарувала їй 1/3 частку приміщення, а рішенням Бердянського міськрайонного суду від 09. 10. 2014 року визначено порядок користування нежитловою будівлею між нею з одного боку, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з іншого боку.

Після укладання договору оренди у 2006 році вона за власні кредитні кошти виконала необхідний капітально косметичний ремонт готелю, всього на суму 232 930,29 грн., з урахуванням індексу інфляції 646 956,67 грн.

На власні кошти придбала меблі, побутову техніку, інші побутові товари, необхідні для функціонування готелю, на загальну суму 3369 981,03 грн., з урахуванням індексу інфляції станом на 01. 08. 2015 року 950 264,43 грн.

У травні 2013 року між нею та ОСОБА_3 і ОСОБА_6 виникли розбіжності стосовно розподілу прибутку, відповідачі стали вимагати від неї віддати їм 2/3 частини земельної ділянки, на якій розташований готель, а потім і її 1/3 частку готелю.

15. 07. 2013 року шляхом погроз вимусили її залишити готель, і позбавили її можливості здійснювати підприємницьку діяльність на своїй частині готелю, зайняли її кабінет, використовують печатку, незаконно заволоділи належним їй майном.

Просила суд визнати за нею право власності на товаро матеріальні цінності, що перебувають у готелі, всього на 346 найменувань, витребувати їх у відповідачів, та стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 відшкодування збитків (упущеної вигоди) за період з 13. 07. 2013 року по 10. 12. 2015 року в розмірі 1 847 625,20 грн., які їй завдано внаслідок в результаті захвату 1/3 частини готелю 615 875,07 грн., та в результаті порушення виконання договорів оренди 2/3 частин готелю 1 231 750,13 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня 2017 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким йог позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити повністю

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню в повному обсязі, у задоволенні скарги ОСОБА_4 слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції, є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_3В, ОСОБА_6 і ОСОБА_4 є співвласниками на праві приватної спільної часткової власності готелю «Євро», який розташований в м. Бердянську Запорізької області по вул. Шевченка, 22.

Як вбачається з копії договору оренди 30 грудня 2006 року між співвласниками готелю «Євро» ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_3 з одного боку (наймодавці), та приватним підприємцем ОСОБА_4 з іншого боку (наймач), укладено договір оренди (найму) приміщення готелю строком дії з 01. 01. 2007 року по 01. 01. 2008 року.

Згідно договору дарування 1/3 частки нежитлової будівлі від 25. 05. 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Данціг ОСОБА_8, реєстр № 636, власником 1/3 частки готелю стала ОСОБА_4.

У звязку з тим, що ОСОБА_4 без жодної правової підстави з 2008 року, після закінчення дії договору оренди, по 2013 рік продовжувала використовувати частку приміщення готелю, що належить ОСОБА_3, без сплати йому його частки прибутку від здачі номерів в найм тимчасовим мешканцям, ОСОБА_3 просить стягнути з ОСОБА_4 упущену вигоду за період з 2011 року по 2013 рік в сумі 933 247, 48 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що позивач впродовж 2008 року по 2013 рік підприємницькою діяльністю не займався, на отримання прибутку не сподівався і розрахунки між ним та ОСОБА_4, яка безпідставно використовувала його частку готелю для зайняття підприємницькою діяльністю повинні відбуватися в іншій спосіб.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки суд першої інстанції дійшов до них з порушенням норм матеріального ( ст.ст. 358,359 ЦК України ) та процесуального ( ст.ст. 10,60,179,213 ЦПК України ) права. .

Суд правильно встановив обставини справи та дійшов до вірного висновку про наявність факту безпідставного використання ОСОБА_4 будівлі готелю, проте не застосував норми права, що підлягають застосуванню.

Так за правилами , передбаченими ст.ст. 358,359 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у справі спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема такими збатками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що станом на день укладання договору найму (оренди) 30. 12. 2006 року власниками готелю «Євро» являлися ОСОБА_7, ОСОБА_3 і ОСОБА_6 у рівних частках, які надали у тимчасове користування ПП ОСОБА_4 ціле приміщення готелю( л. с. 115 т. 1).

ОСОБА_3 зазначає, що після закінчення дії договору ( 01. 01. 2007 року по 01. 01. 2008 року) інших договорів власників з ОСОБА_4 не укладалось, домовленостей щодо продовження нею оренди усього приміщення готелю не було, він особисто ніколи на надавав своєї згоди на те, щоб відповідачка використовувала його частку готелю, навіть якщо на той час порядку користування між ними визначено не було.

ОСОБА_4 вказане твердження належними доказами не спростувала, тому суд вірно встановив факт безпідставного використання нею 1/3 частки готелю, що належить ОСОБА_3, протягом з 2008 по 2013 рік, здійснення на його території підприємницької діяльності, судом вважається доведеним та підтвердженим показаннями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10. ОСОБА_11, ОСОБА_12

Розмір позовних вимог ОСОБА_3 підтверджується висновком судово-економічної експертизи № 130/11.2, проведеної по матеріалам кримінальної справи та судово-економічною експертизою Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 15.07.2016 року за № 118-15 проведеного в рамках кримінального провадження.

Дані експертизи колегія вважає, належними та допустими доказами, оскільки попереджені про кримінальну відповідальність експерти надали оцінку показникам фінансово-господарській діяльності ОСОБА_4 за період 2011-2013 роки та надали експертний висновок щодо розміру прибутку який було привласнено.

З огляду наведеного, не відповідають обставинам справи висновки суду про безпідставність позовних вимог ОСОБА_3, оскільки як встановлено, права позивача на отримання частини доходу в розмірі 993 247,48 грн. з безпідставного використання 1/3 частки готелю порушено, а тому підлягають захисту.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, суд виходив з необґрунтованості та недоведеності цих вимог.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду з наступних підстав. .

Як вставлено, що протягом з 2007 по 2013 рік ОСОБА_4 здійснювала на території готелю «Євро» підприємницьку діяльність по тимчасовому розміщенню мешканців, при цьому як фізична особа підприємець з 01. 01. 2007 року по 01. 01. 2008 року на підставі договору найму, з 2008 року по 2011 рік, безпідставно, а з 2011 року по 2013 рік як власник 1/3 частки готелю.

Просила суд визнати за нею право власності на товаро матеріальні цінності, усього 346 найменувань, та витребувати їх від ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посилаючись на вимоги ст. 387 ЦК України, яка передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Проте позивачка не довела своє право власності на предмети меблі, вжитку та побутову техніку, оскільки надані нею платіжні документи не можуть служити належними доказами наявності в неї права власності на них, оскільки вони не відповідають вимогам ст. ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», де чітко вказано, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Первинні облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форму), дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.

Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановлено строку.

Натомість судом встановлено, що платіжні документи, надані позивачкою, не відповідають вказаним вимогам, містять виправлення ручкою на машино друкованому тексті, виправлення та дописки, а також неможливо встановити їх придбання саме для господарської діяльності у готелі «Євро» м. Бердянська.

Вказані обставини підтверджені поясненнями аудитора ОСОБА_13, допитаної у судовому засіданні як спеціаліст за спеціальністю дослідження документів господарсько податкового обліку.

Вимоги ОСОБА_4 про витребування товаро матеріальних цінностей у відповідачів також не можуть бути судом задоволені, оскільки ці речі не є індивідуально визначеними, але ж тільки за цих умов можуть бути застосовані правила ст. 387 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення збитків (упущеної вигоди) за період з 13. 07. 2013 року по 10. 12. 2015 року, суд дійшов до правильного висновку, що позивачка діяла самочинно, на свій розсуд, не узгоджувала свої витрати, які вона робила на приміщення усього готелю, оскільки правових підстав використання нею 2/3 частин готелю, які належать ОСОБА_3 та ОСОБА_6 вона не довела.

ОСОБА_4 не надала суду також доказів того, що відповідачі користуються належною їй часткою у готелі, здають номери, які є її власністю, в експлуатацію та отримають за це будь який дохід, навпаки, ці твердження спростовуються показаннями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_9

Той факт, що у даний час вона позбавлена можливості займатися підприємницькою діяльністю у готелі у звязку з поганими відносинами з відповідачами і наявністю спорів у судових органах, та відкритих кримінальних проваджень у правоохоронних органах, сторонами не оспорюється, даний факт підтверджено показаннями свідків ОСОБА_14, ОСОБА_7, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, переглянутими відеоматеріалами, проте це не є підставою для стягнення упущеної вигоди.

Докази та обставини, ні які посилається ОСОБА_4 в апеляційній скарзі щодо належності квитанцій як доказ , були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції , обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Судова колегія приходить до висновку, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи в її частині, тому суд апеляційної інстанції на підставі ст. 309 ЦПК України змінює рішення суду в частині вирішення справи за позовом ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня 2017 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування збитків скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 збитки в розмірі 993 247,48 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: