АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №657/647/15-ц Головуючий в І інстанції Ковальчук О.В.
Провадження №22-ц/791/953/2017 Доповідач: Радченко С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Радченка С.В.

суддів: Колісниченка А.Г.,

ОСОБА_1

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 14 березня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рис України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг та за зустрічним позовом ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рис України» про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ТОВ «Рис України» звернулося до суду з позовом, посилаючись на те, що 25.07.2014 року між товариством та ОСОБА_4 було укладено договір про надання юридичних послуг відповідно до умов якого товариство зобовязувалося надати відповідачу юридичні послуги, щодо захисту та представництва його інтересів в органах державної влади, на підприємствах, в установах всіх форм власності та підпорядкування, а також в загальних та інших судах України, з питань оформлення прав власника земельної ділянки в т.ч. і спадкових справ, яка належить відповідачу, що посвідчується державним актом серії IV-XC №016797 від 09.09.2002 року. Відповідач, в свою чергу, після проведення передбачених договором робіт зобовязувався передати товариству в оренду належну йому земельну ділянку строком не менше ніж на десять років. Свої зобовязання за договором товариство виконало в повному обсязі. Так, на виконання умов договору, товариством було підготовлено заяву про виготовлення технічної документації, яка була підписана відповідачем 23.04.2014 року. В подальшому дану заяву було передано ФОП ОСОБА_5, для виконання та виготовлення технічної документації, що підтверджується актом надання послуг №2 від 23.04.2014 року. В звязку з виготовленням технічної документації, товариством було понесено ряд видатків, зокрема, сплачено за технічну документацію 500 грн. та здійснено витрати повязанні з відрядженням представника товариства, що підтверджується наказами про відрядження №2 від 23.04.2014 року та № 3 від 22.05.2014 року і чеками на пальне. Відповідач, в своє чергу, умови договору не виконав та отримавши правовстановлюючі документи на успадковану земельну ділянку, якою він фактично володіє, не передав товариству зазначену земельну ділянку в оренду. Крім того, на виконання п.6.5 договору товариством було виплачено відповідачеві в якості завдатку 2000 грн. в рахунок орендної плати за земельну ділянку за 2015 рік, що підтверджується відомістю видачі грошових коштів по орендній платі від 27.072014 року та розпискою відповідача від 28.07.2014 року. Пунктом 6.5 зазначеного договору передбачено, що відповідач в разі порушення зобовязань зобовязаний повернути товариству отримані ним кошти в пятикратному розмірі, тобто в сумі 10000 грн. Зазначенні кошти відповідачем також не повернуто. Посилаючись на наведене, просили стягнути з ОСОБА_4 на користь товариства заборгованість за договором про надання юридичних послуг в сумі 25675 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 256,75 грн.

В липні 2015 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою в якій, посилаючись на те, що укладений між сторонами 25.07.2014 року договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним та не відповідав внутрішній волі відповідача на момент його укладення та на даний час та був укладений в наслідок помилки, а тому просила визнати його недійсним та стягнути з ТОВ «Рис України» понесені ОСОБА_4 судові витрати.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 14 березня 2017 року позовні вимоги ТОВ «Рис України» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь товариства заборгованість за договором про надання юридичних послуг в сумі 13575 грн. Вирішено питання щодо судового збору. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_3, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду в частині задоволення первісних вимог та в частині відмови у задоволенні його позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення яким його позовні вимоги задовольнити, а у задоволенні позовних вимог ТОВ «Рис України» відмовити у повному обсязі.

В письмових запереченнях, які надійшли на адресу суду, представник ТОВ «Рис України» просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 25.07.2014 року між ТОВ «Рис України» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання юридичних послуг. Згідно п. 1.1 зазначеного договору товариство зобовязувалося надати відповідачу юридичні послуги, щодо захисту та представництва його інтересів в органах державної влади, на підприємствах, в установах всіх форм власності та підпорядкування, а також в загальних та інших судах України, з питань оформлення прав власника земельної ділянки в т.ч. і спадкових справ, яка належить відповідачу, що посвідчується державним актом серії IV-XC № 016797 від 09 вересня 2002 року. Відповідач, в свою чергу, відповідно до п. 1.2 договору після проведення передбачених договором робіт зобовязувався передати товариству належну йому земельну ділянку в оренду строком не менше ніж на десять років (а.с.8). Свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку ОСОБА_4 отримано 30.07.2014 року (а.с.273).

Згідно наданого ТОВ «Рис України» розрахунку заборгованості за надані послуги, відповідач повинен сплати товариству 25675 грн., з яких 400 грн. складають витрати за підготовку та приведення у відповідність до діючого законодавства договору між замовником та виконавцем; 1500 грн. складають витрати на виготовлення проекту землеустрою, отримання витягів; 200 грн. складають витрати на виїзд спеціаліста; 13575 грн. витрати на винагороду Виконавця за послуги надані Замовнику з 25 липня 2014 року по 03 квітня 2015 року, та 10000 грн. пятикратний розмір отриманої відповідачем орендної плати в звязку з невиконанням умов договору (а.с.39).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Рис України» в частині стягнення 13575 грн. за надані послуги з моменту набрання Договором чинності, суд першої інстанції вважав ці вимоги доведеними, оскільки зазначена сума підтверджена розрахунком позивача і така умова була передбачена Договором.

Такий висновок суду не відповідає встановленим по справі обставинам та не ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 4.1 договору про надання юридичних послуг, укладеного між сторонами 25 липня 2014 року, передбачено, що відповідач сплачує позивачу вартість послуг виконавця у вигляді юридичного супроводу всього процесу відносин між замовником та виконавцем в тому числі надання усних консультацій.

Враховуючи вимоги ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, та під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, позивачем не надано жодного доказу надання послуг з юридичного супровіду позивачу у період дії договору. Усі дії, на які є посилання у позовній заяві, були вчинені позивачем до підписання договору, тоді як пунктом 2.2 Договору визначено, що початок виконання робіт починається з моменту підписання замовником цього Договору.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 13575 грн. за надані послуги, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання укладеного між сторонами договору недійсним суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Згідно вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно зі ст. 628 ЦК України.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

В п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року зазначено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Верховний Суд України у справах № 6-69цс14 та 6-202цс15 зазначив, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний договір укладений в письмовій формі, він підписаний повноважними особами, містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів, і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами, ОСОБА_4 уклав договір на зазначених умовах свідомо, за свого вільного волевиявленням.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем ОСОБА_4 в ході розгляду справи не було доведено у встановленому законом порядку того, що з його боку спірний договір був укладений внаслідок помилки, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання спірного договору недійсним.

Під час апеляційного розгляду справи не найшли підтвердження доводи апелянта про те, що при укладенні спірного договору були порушені права позивача як споживача, а також, що умови укладеного між сторонами правочину порушують права позивача чи є несправедливими.

З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання недійсним правочину, укладеного під впливом помилки з боку позивача, оскільки належні докази на підтвердження цих доводів позову в матеріалах справи відсутні.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення в цій частині, фактично зводяться до переоцінки наданих суду доказів, і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Оскільки порушень норм матеріального і процесуального права, що можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення у частині зустрічних позовних вимог, колегією суддів не встановлено, то підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, рішення законне та обґрунтоване, а тому скасуванню не підлягає.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому не переглядається на предмет його законності та обґрунтованості.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 14 березня 2017 року в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальність «Рис України» про стягнення з ОСОБА_2 13575 грн. за надані юридичні послуги скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог.

Це ж рішення суду в частині зустрічних позовних вимог залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: А.Г. Колісниченко

ОСОБА_1