Ухвала

іменем україни

12 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання за касаційною скаргою представника ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила розірвати договір довічного утримання, укладений 17 березня 2015 року з ОСОБА_4, та визнати за нею (позивачкою) право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Посилалась на те, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, на розірвання його у добровільному порядку не погоджується.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Розірвано договір довічного утримання від 17 березня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гапон І.М., реєстровий номер 372. Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2016 року у задоволенні частини вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2016 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов ОСОБА_8, суд першої інстанції керувався ст. 744 ЦК України та виходив із того, що відповідачка свої зобов'язання за умовами договору довічного утримання (догляду) не виконувала належним чином і у повному обсязі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у позові, апеляційний суд виходив із ненадання позивачкою доказів на підтвердження доводів про невиконання ОСОБА_4 обов'язків за договором довічного утримання, а відповідач надала докази виконання умов договору.

Такі висновки суду апеляційної інстанції є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, судом вірно визначено правовідносини сторін та закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 1 ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно зі ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків за договором незалежно від його вини.

Судом установлено, що за договором довічного утримання від 17 березня 2015 року ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_4 належну їй на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_1.

У свою чергу відповідно до ч. 2 п. 2.1 договору довічного утримання ОСОБА_4 зобов'язалась довічно повністю утримувати ОСОБА_3, надаючи їй необхідне харчування, одяг, забезпечувати належними медикаментами та лікарськими засобами, оплачувати за власний рахунок комунальні послуги, інші платежі, що пов'язані з проживанням у зазначеній квартирі ОСОБА_3, надавати побутові послуги, вчиняти всі необхідні дії щодо забезпечення ОСОБА_3 усіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою тощо, а також, виконувати додаткові доручення, що необхідні для забезпечення ОСОБА_3 належним доглядом.

Вартість матеріального забезпечення визначається сторонами в розмірі не менше 1 тис. грн щомісячно та підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що відчужувач має право вимагати розірвання договору у випадку невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків за договором.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність свої вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ч. 2 ст. 614 ЦК України).

Отже, з урахуванням підстав позову, саме відповідачка зобов'язана довести належне виконання умов договору довічного утримання.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 вказувала, що ОСОБА_9 не доглядає за нею, не забезпечує її харчуванням, медикаментами, не звертає уваги на її потреби, стан здоров'я та взагалі відмовляється її доглядати.

При цьому, чим підтверджуються зазначені обставини, окрім її (позивачки) заяви, не зазначила.

Водночас, ОСОБА_4 надано суду розписки про отримання коштів відчужувачем, про надання відповідачкою послуг за договором, квитанції зі сплати комунальних платежів із квітня по листопад 2015 року, чеки на придбання ліків (а. с. 59-66, 157-165).

Так, із підписаної ОСОБА_3 розписки від 20 серпня 2015 року вбачається, що вона перераховувала послуги, які їй надані ОСОБА_9 Зокрема, остання приносила позивачці продукти харчування, варила борщ, суп і каші, викликала лікаря, возила позивачку до лікарні на особистому транспортному засобі, купувала ліки. Також, позивачка отримала від відповідачки грошові кошти у розмірі 200 грн, остання сплатила заборгованість у ПАТ «Укртелеком» за лютий і березень у розмірі 90 грн, на прохання позивачки мила їй голову, прибирала у квартирі. У розписці зазначено, що ОСОБА_4 навідує її по декілька разів на день і не було жодного випадку, коли б вона не прийшла.

Встановивши фактичні обставини справи, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, апеляційний суд, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про недоведеність тверджень ОСОБА_8 про порушення ОСОБА_4 умов договору довічного утримання.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, не містять посилань на порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які б давали підстави для скасування судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів.

Між тим, оцінка доказів і доведеність не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, відсутні підстави для його скасування.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Ураховуючи викладене та положення ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик