Справа № 442/2389/16 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/1555/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Туристичний комплекс «Дрогобич» на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2016 року у справі за заявою Комунального підприємства «Туристичний комплекс «Дрогобич» про відстрочення та розстрочення виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.04.2016 року по справі №442/2389/16-ц, з участю заінтересованої особи відділу Державної виконавчої служби Дрогобицького МРУЮ у Львівській області, ОСОБА_3,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою в задоволенні заяви Комунального підприємства «Туристичний комплекс «Дрогобич» про відстрочення та розстрочення виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області по справі №442/2389/16-ц від 26 квітня 2016 року за участю заінтересованої особи відділу Державної виконачої служби Дрогобицького МРУЮ у Львівській області, ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалу оскаржив директор КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» ОСОБА_5 В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що при постановленні ухвали суд проігнорував ч.1 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.373 ЦПК України. ОСОБА_5 цього, судом не взято до уваги той факт, що підприємство перебуває у скрутному матеріальному становищі у зв»язку з чим відсутня можливість виконати рішення та виплатити ОСОБА_2 усю суму середньомісячного заробітку за час затримки виконання рішення. Вказані обставини підтверджуються Фінансовим звітом підприємства за 11 місяців 2016 року та Постановами про арешт коштів боржника №47561271 від 31.10.2016 року та №52912829 від 24.11.2016 року. Також судом не враховано ту обставину, що затримка виконання рішення виникла виключно з вини позивачки, оскільки така не мала бажання поновлюватись на роботі та звернулася з позовом про стягнення коштів майже через рік з моменту коли повинна була бути поновлена на роботі, що свідчить про те, що в неї немає необхідності у негайному отриманні коштів. Суд неповно з»ясував обставини справи, а відтак ухвала постановлена з грубим порушення процесуального права, тому просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву Комунального підприємства «Туристичний комплекс «Дрогобич» задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_6, вивчивши матеріали спраіви та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлені такі обставини.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2015 року визнано незаконним наказ № 43 від 16.06.2014 року, виданий виконуючим обов'язки директора КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_2 з посади головного бухгалтера підприємства. Поновлено ОСОБА_2 на посаді головного бухгалтера КП «Туристичний комплекс «Дрогобич». Стягнуто з КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» в користь ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 31 472 грн. 75 коп., а також 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.3-6).

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2015 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2015 року в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з Комунального підприємства „Туристичний комплекс „Дрогобич на користь ОСОБА_2 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 31 472 грн. 75 коп. змінено. Зменшено розмір середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає до стягнення зКомунального підприємства „Туристичний комплекс „Дрогобич на користь ОСОБА_2, з 31 472 грн. 75 коп. до 20 425 грн. 90 коп. (з урахуванням всіх обовязкових платежів і зборів, які підлягають відрахуванню з заробітної плати). В решті рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2015 року залишено без змін (а.с.7-9).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.04.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04.10.2016 року, стягнуто з Комунального підприємства «Туристичний комплекс «Дрогобич» на користь ОСОБА_2 37820,86 грн. середньомісячного заробітку за час затримки виконання рішення суду (а.с.45-46,127-130).

Постановою заступника начальника Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_8 від 18.11.2016 року відкрито виконавче провадження №52912829 на підставі виконавчого листа виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 01.11.2016 року за рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.04.2016 року (а.с.140).

24.11.2016 року заступником начальника Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_8 винесено постанову про арешт коштів боржника в межах вказаного виконавчого провадження (а.с.143).

06.06.2016 року Комунальне підприємство «Туристичний комплекс «Дрогобич» звернулося до суду з заявою, в якій просило відстрочити виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.04.2016 року до січня 2017 року; розстрочити виконання такого рішення на 12 місяців шляхом часткового погашення заборгованості рівними частинами в сумі 3151,73 грн. щомісяця до останнього числа поточного місяця на період з січня 2017 року по листопад 2017 року в сумі 3151,83 грн. у грудні 2017 року.

В обґрунтування заяви посилалося на те, що боржник знаходиться у скрутному матеріальному становищі та у нього відсутня можливість виконати рішення суду негайно та виплатити ОСОБА_2 усю суму середньомісячного заробітку за час затримки виконання рішення. ОСОБА_5 того, на рахунки підприємства накладено арешт, що стверджується постановами про арешт коштів боржника від 31.10.2016 року та від 24.11.2016 року. Також просив врахувати, що затримка виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_2 на посаді головного бухгалтера КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» виникла виключно через її небажання поновлюватись на роботі.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не долучено належних та допустимих доказів, які підтверджують дійсний майновий стан боржника.

Колегія суддів цілком погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Відповідно до частин 1,2 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім»ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» розяснено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім»ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Звертаючись до суду з заявою про відстрочення та розстрочення виконання рішення, заявник посилався на скрутне матеріальне становище та на постанови про арешт коштів боржника, які суд вірно не взяв до уваги, оскільки вказані постанови винесені саме для забезпечення виконання рішення суду та кошти, які містяться на вказаних рахунках якраз і мають бути використані на виконання рішення суду.

З приводу доводів апеляційної скарги, що судом не взято до уваги показники фінансово-економічної діяльності підприємства, суд виходить з наступного.

У частині 1 ст. 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. (ч.1 ст.58 ЦПК України).

Згідно з ч.3, ч.4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Давши оцінку вказаному фінансовому звіту, колегія суддів зазначає, що такий не містить інформації, яка б давала підстави дійти висновку, що боржник перебуває у скрутному матеріальному становищі та в нього відсутні кошти на рахунках або майно за рахунок якого можна виконати рішення суду.

Відтак колегія суддів приходить до висновку, що під час розгляду питання про відстрочення та розстрочення виконання рішення, судом не встановлено виняткових обставин, які б давали можливість задовольнити заяву.

Доводи апеляційної скарги з приводу небажання ОСОБА_9 поновлюватись на роботі не підтверджені жодними доказами, а тому визнаються колегією суддів голослівними.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргуКомунального підприємства «Туристичний комплекс «Дрогобич» відхилити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_10