Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 334/5609/13-ц Головуючий у 1-й інстанції: Добрєв М.В.
Провадження № 22-ц/778/927/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.,

Суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2

За участю секретаря: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2016 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ПАТ «РОДОВІД БАНК» звернулося до суду з вищевказаною скаргою, в обґрунтування якої посилалося на те, що 28.11.2013р. АТ «РОДОВІД БАНК» було отримано виконавчий лист № 334/5609/13-ц, виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованості за кредитним договором у розмірі 4 706,67 доларів США та 37 951,64 грн.

06.06.2016 року державним виконавцем Дніпровського (Ленінського) ВДВС ГТУЮ ОСОБА_3 за заявою АТ «РОДОВІД БАНК» за вих. № 24-11-66/192 від 27.05.2016р. було відкрито виконавче провадження № 51343375 з примусового виконання виконавчого листа.

05.10.2016 року АТ «РОДОВІД БАНК» отримав постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 15.08.2016р., винесену державним виконавцем Дорошенко К.В. в рамках ВП № 51343375, в якій підставою для повернення виконавчого документа стягувачу вказано відсутність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, відсутність отримання джерела доходів.

АТ «РОДОВІД БАНК», як стягувач у виконавчому провадженні, вважає постанову про повернення виконавчого документа від 15.08.2016р. такою, що винесена з порушенням норм матеріального права, та такою, що порушує права Банку.

Так, державний виконавець повинна була подати подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проте, не здійснила ці дії.

Посилаючись на зазначені обставини, заявник просив суд:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Дніпровського ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Дорошенко К.В. при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 15.08.2016р. по ВП № 51343375;

- скасувати постанову державного виконавця Дніпровського ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Дорошенко К.В. про повернення виконавчого документу стягувачеві від 15.08.2016р. по ВП № 51343375;

- зобов'язати Дніпровський ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області поновити виконавче провадження № 51343375.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2016 року у задоволенні скарги ПАТ «РОДОВІД БАНК» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ПАТ «РОДОВІД БАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити скаргу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Суд, правильно застосувавши положення ст.ст. 383-387 ЦПК України, норми Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999р., дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні скарги. Фактичні обставини встановлені судом повно та об'єктивно, підтверджуються матеріалами справи, встановленим обставинам та наданим доказам суд першої інстанції надав належний правовий аналіз, що відображено в оскаржуваній ухвалі.

Так, ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 383 ЦПК України, частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р. сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи, мають право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999р. виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999р. державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (ч. 1 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999р.).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06.06.2016 року державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Дорошенко К.В. за заявою АТ «РОДОВІД БАНК» було відкрито виконавче провадження № 51343375 з примусового виконання виконавчого листа № 334/5609/13-ц, виданого 28.11.2013р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з Руднєва Володимира Миколайовича на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» боргу 4 706,67 доларів США та 37 951,64 грн. (а.с. 76, 89).

Як видно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо ОСОБА_4, накладено арешт на все нерухоме майно боржника, право власності на нерухоме майно за боржником не зареєстровано (а.с. 90-92).

Згідно відповіді на запит до АІС «Автомобіль» від 08.06.2016 року за боржником жодного транспортного засобу не зареєстровано (а.с. 93).

Відповідно до відповіді УПФУ встановлено, що боржник пенсію не отримує, за трудовими та цивільно-правовими договорами не працює (а.с. 97, 98).

Згідно відповіді ДПС України за боржником не зареєстровано жодних номерів рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах (а.с. 96).

Вимогу державного виконавця від 12.07.2016р. про явку на прийом до ВДВС боржник ОСОБА_4 в добровільному порядку не виконав (а.с. 94).

Державним виконавцем був здійснений вихід за адресою боржника, вказаною у виконавчому документі (м. Запоріжжя, вул. Добробутна 23), з метою виявлення іншого майна боржника, на яке можливо звернути стягнення та встановлення дійсного фактичного місця проживання (знаходження) боржника. Під час виходу державного виконавця за адресою боржника, вказаною у виконавчому документі, двері ніхто не відчинив, перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим (а.с. 95).

Постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_3 від 15.08.2016 року вищевказаний виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р. у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення (а.с. 77, 99).

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов вірного висновку, що посилання заявника на те, що державним виконавцем порушені його права є безпідставними, оскільки в діях державного виконавця не вбачається порушень вимог законодавства, державний виконавець здійснила передбачені Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р. заходи примусового виконання рішення, підстав для визнання дій держвиконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу неправомірними та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу не має.

Крім того, відповідно до положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р. державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб,

Таким чином, звернення державного виконавця до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, є правом державного виконавця, а не його обовязком.

Посилання у скарзі на те, що виконавче провадження № 51343375 було відкрито 06.06.2016 року, а постанова про повернення виконавчого документу винесена 15.08.2016 року, тобто держвиконавець здійснювала виконавчі дії два місяці замість шести, правильність висновків суду по суті скарги не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують, оскільки або є повторенням підстав скарги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, або зводяться до тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства на користь заявника.

Докази та обставини, на які посилається представник ПАТ «РОДОВІД БАНК» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону та не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: