Справа № 569/6313/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.

при секретарі Левчук Д.О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі продажу недійсним, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі продажу недійсним.

В обґрунтування заявленого позову позивачка посилається на те, що 21 серпня 2012 року між нею та відповідачем було укладеного договір купівлі-продажу квартири №3, що знаходиться за адресою м.Рівне, вул.. Шкільна,31.

Враховуючи надзвичайно важкий фінансовий стан її родини,було вирішено оформити договір купівлі-продажу квартири №3 за адресою м.Рівне, вул.. Шкільна,31 на ОСОБА_4, який перебуває в родинних стосунках з їхньою сімєю та оформити кредит на погашення інших кредитів строк виконання, яких настав, а після погашення кредиту переоформити квартиру №3 за адресою в м.Рівне. знову на неї. 21 серпня 2012 року ОСОБА_4 та ПАТ «Астра Банк» було укладено кредитний договір. В забезпечення повернення отриманих коштів передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Вважає, що договір купівлі-продажу укладений 21 серпня 2012 року було вчинено під впливом тяжкої обставини

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що договір укладено відповідно до чинного законодавства та немає підстав визнавати цей договір недійсним. Крім того, представник позивача подав суду заяву про застосування строків позовної давності, оскільки договір купівлі-продажу був укладений 21 серпня 2012 року , а відтак сплив строк позовної давності.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 серпня 2012 року між позивачкою та відповідачем було укладеного договір купівлі-продажу квартири №3, що знаходиться за адресою м.Рівне, вул.. Шкільна,31.

Як вбачається з договору купівлі-продажу ОСОБА_3 гроші отримала у повному обсязі, ще до підписання договору.

21 серпня 2012 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Астра Банк» було укладено кредитний договір. В забезпечення повернення отриманих коштів передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з довідки від 15.04.2016 року начальника Рівненського відділення №1 ОСОБА_5 вбачається до кредитний договір №20017 припинив свою дію у звязку з виконанням позичальником забовязань за вказаним кредитним договором.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Підстави недійсності правочину встановлені ст.ст. 215, 215 ЦК України.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Відповідно до ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Згідно з ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Обставин, визначених ст.ст.229, 230 ЦК України, при укладені Договору купівлі-продажу квартири від 21.08.2012 р. в ході розгляду справи судом не встановлено.

Договір купівлі-продажу є двостороннім договором за умовами якого в силу положень ст.655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У разі не вчинення однією із сторін договору купівлі-продажу певних дій, як то передача майна, сплата за придбаний товар, що відносяться до істотних умов цього договору і повинні бути вчинені сторонами, договір купівлі-продажу вважається неукладеним.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про недійсність даного правочину.

Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд не вбачає підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири №3 за адресою м.Рівне, вул.. Шкільна,1 від 21.08.2012 р. з підстав його необгрунтованості, безпідставності, недоведеності , в звязку з чим позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.3,10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі продажу недійсним відмовити .

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.П. Харечко