Справа №560/150/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Сидоренко З.С.,

при секретарі Катюха К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 міської ради та просить визнати за ним право власності на 1/2 частину будівлі овочесховища, що знаходиться за адресою Рівненська область Дубровицький район м.Дубровиця вул.Залізнична, буд.8.

Свої вимоги мотивує тим, що згідно договору купівлі-продажу від 19.10.2005 року, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_2 райдержнотконтори ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за №2225, зареєстровано право приватної спільної часткової власності на будівлю овочесховища, що знаходиться за адресою: м.Дубровиця вул.Залізнична,8 Рівненська область, за наступними особами: ОСОБА_4 ОСОБА_5 Рагаб - 1/2 частка, ОСОБА_6 - 1/4 частка, ОСОБА_1 -- 1/4 частка. На підставі договору купівлі-продажу від 20.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_2 райнотокругу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за №4149, ОСОБА_6 відчужив належну йому частку будівлі овочесховища на користь ОСОБА_1. Таким чином, на даний час за ОСОБА_4 ОСОБА_5 Рагаб та ним зареєстровано право приватної спільної часткової власності на вказану вище будівлю овочесховища по 1/2 частині за кожним. 07.12.2005 року ОСОБА_4 ОСОБА_5 Рагаб помер. Заповіту померлий не залишив, його спадкоємці невідомі. За прийняттям спадщини ніхто не звертався. Отже, враховуючи норми ЦК України, у разі наявності у померлого спадкоємців, на даний час вони вважаються такими, що не прийняли спадщину. З часу коли ОСОБА_4 ОСОБА_5 Рагаб помер, тобто більше десяти років, він одноосібно відкрито, безперервно володіє будівлею овочесховища, що знаходиться в м.Дубровиця по вул.Залізнична,8 Рівненської області, утримує її, сплачує необхідні платежі. З огляду на це, за ним може бути визнано право власності за набувальною давністю за 1/2 частиною будівлі овочесховища, що знаходиться в м.Дубровиця по вул.Залізнична,8 Рівненської області.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 позовні вимоги підтримала та просила задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_9 позов не визнала та повністю підтримала пояснення, викладені у своїх запереченнях проти позову.

У вказаних запереченнях представник відповідача вказує, що за змістом ч.1 ст.344 ЦК України, позивач має довести окрім безперервності, відкритості і давності володіння нерухомим майном, щодо якого у нього відсутні підстави для володіння і набуття права власності, ще й інші обставини, які мають суттєве значення для справи, зокрема добросовісність володіння, відсутність інших осіб, які претендують на спірне майно. Зазначена норма права визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Отже, володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. До того ж, відповідачем по справі позивач визначив саме ОСОБА_2 міську раду, однак покійний громадянин ОСОБА_10 ОСОБА_4 ОСОБА_5 Рагаб, який був власником частини майна, йому відомий. Крім того, в позовній заяві позивач стверджує, що спадкоємці йому невідомі, хоча є громадянином тої ж країни, що і покійний, тому існує вірогідність того, що позивачу можуть бути відомі потенційні спадкоємці. Позивач не надав належних доказів того, що він добросовісно заволодів частиною будівлі овочесховища, що знаходиться за адресою: Рівненська область м. Дубровиця вул.Залізнична,8 і продовжує відкрито ним володіти більше десяти років, тому у міської ради є підстави вважати дане майно безхазяйним.

Вислухавши сторони, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м.Рим 04.11.1950 року, що набрала чинності для України з 11.09.1997 року, яка є складовою її правової системи відповідно до ст.9 Конституції України. Ця норма міжнародної Конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головними з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41).

Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства, зокрема в статті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях.

Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи із змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Згідно із ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що 19 жовтня 2005 року ОСОБА_4 ОСОБА_5 Рагаб уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_1 і ОСОБА_6, за умови якого покупці придбали в продавця в рівних частках - кожен по 1/4 частині будівлі овочесховища в м.Дубровиця вул.Залізнична,8 Рівненської області. Договір посвідчений нотаріально і зареєстрований в реєстрі за №2225 (а.с.14).

Згідно витягу про реєстрацію права власності, виданого КП "ОСОБА_2 міське бюро технічної інвентаризації" (а.с.16) на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу 19.10.2005 року зареєстровано право приватної спільної часткової власності на будівлю овочесховища за ОСОБА_4 ОСОБА_5 Рагаб на 1/2 частку, ОСОБА_6 на 1/4 частку та ОСОБА_1 на 1/4 частку.

20.11.2012 року ОСОБА_6 продав позивачу, а той купив, належну йому 1/4 частину зазначеного овочесховища, про що було укладено відповідний договір. Договір посвідчений нотаріально і зареєстровано в реєстрі за №4149 (а.с.17).

Згідно витягу про реєстрацію права власності, виданого КП "ОСОБА_2 міське бюро технічної інвентаризації" (а.с.19) на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу 21.11.2012 року зареєстровано право приватної спільної часткової власності на зазначену частину будівлі овочесховища за ОСОБА_1.

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть сформованого 23.03.2016 року (а.с.43) вбачається, що Рагаб ОСОБА_4 помер 07.12.2005 року.

У лютому місяці 2016 року, вважаючи, що через існування набувальної давності в нього виникло право власності на іншу частку овочесховища - 1/2 його частину, яка належала померлому ОСОБА_4 ОСОБА_5 Рагаб, позивач звернувся в суд з даним позовом до ОСОБА_2 міської ради.

Згідно п.п.9, 11, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади

З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Як вбачається з матеріалів справи та знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, позивач знав, що 1/2 частина будівлі овочесховища, на яку просить визнати право власності за набувальною давністю, належала померлому ОСОБА_4 ОСОБА_5 Рагаб.

Згідно роз'яснень, що містяться у п.6 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 28.01.2013 року за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Тому в даному випадку не можна вважати володіння нерухомим майном, а саме 1/2 частиною будівлі овочесховища, на яку позивач просить визнати право власності за набувальною давністю та яка належала померлому ОСОБА_4 ОСОБА_5 Рагаб, добросовісним.

Однак, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, як на підставу набуття ним права власності за набувальною давністю посилався на те, що він добросовісно заволодів вказаним вище нерухомим майном, відкрито та безперервно користується ним після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_5 Рагаб, підтверджуючи зазначену обставину наявністю у нього документів про оплату ним необхідних платежів, а саме за електроенергію, орендну плату, копії яких долучені до матеріалів справи.

Посилання позивача на наявність у нього вказаних документів не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів доведеності підстав для набуття права власності. Так, з наявних у матеріалах справи копій зазначених документів видно, що останні датовані лише 2014, 2015 та 2016 роками, що вже спростовує твердження позивача про те, що він протягом більше десяти років утримував спірне майно. До того ж, наявні сплачені платежі не підтверджують факту сплати їх позивачем саме за належну померлому ОСОБА_4 ОСОБА_5 Рагаб частину будівлі овочесховища, а не за частину зазначеної будівлі, яка належить йому на праві власності.

За змістом ч.1 ст.60 та ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Отже, позивачем не доведено добросовісності заволодіння саме 1/2 частиною будівлі овочесховища, яка належала померлому ОСОБА_4 ОСОБА_5 Рагаб, а ведення позивачем підприємницької діяльності у спірній будівлі не є підставою для визнання права власності за набувальною давністю.

Оцінюючи вказані обставини, слід наголосити на тому, що позивачем належних та допустимих доказів, що володіння є добросовісним, тобто що при заволодінні спірної 1/2 частини будівлі овочесховища він не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності суду не надано.

Крім того, позивачем не доведено відсутність інших осіб, які претендують на це майно.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем не доведено всіх обставин, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, які перелічені положеннями ст.344 ЦК України, в зв'язку з чим позовні вимоги не можуть бути задоволені з наведених підстав.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 214, 215, 292, 294 ЦПК України суд -,

в и р і ш и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності за набувальною давністю відмовити за недоведеністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд з поданням апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова ОСОБА_2

районного суду: ОСОБА_11