У х в а л а

іменем україни

12 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 до приватного акціонерного товариства «Конкорд Фінанс», треті особи: Дніпропетровська міська рада, виконком Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровське регіональне відділення Фонду державного майна України, про визнання гуртожитку таким, що підлягає передачі у власність територіальної громади, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Конкорд Фінанс» на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом про визнання гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_1 таким, що підлягає передачі у власність територіальної громади м. Дніпропетровська на умовах, встановлених Законом України «Про гарантії реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

На обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що вони проживають у цьому гуртожитку більше 5 років і не мають іншого житла. Рішеннями Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2005 року та від 16 лютого 2007 року за позивачами визнано право на проживання в гуртожитку, проте вони позбавлені права на приватизацію кімнат у відповідності до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04 вересня 2008 року, у зв'язку із тим, що гуртожиток є власністю відповідача.

Посилаючись на вказане вище, а також зазначаючи, що гуртожиток було передано до статутного фонду відкритого акціонерного товариства «Другий Дніпропетровський авторемонтний завод» (далі - ВАТ «Другий Дніпропетровський авторемонтний завод»), позивачі просили задовольнити позов.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року позов задоволено.

Визнано гуртожиток в будинку АДРЕСА_2 таким, що підлягає передачі у власність територіальної громади м. Дніпропетровська на умовах, встановлених Законом України «Про гарантії реалізації житлових прав мешканців гуртожитку».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Конкорд Фінанс» (далі - ПАТ «Конкорд Фінанс») відхилено, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Конкорд Фінанс», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спірний гуртожиток отримав статус приватної власності шляхом включення до статутного капіталу ВАТ «Другий Дніпропетровський авторемонтний завод» в процесі корпоратизації, а тому дійшли висновку, що він підлягає передачі у власність територіальної громади м. Дніпропетровська на умовах, встановлених Законом України «Про гарантії реалізації житлових прав мешканців гуртожитку», тобто за умови укладання договору між власником та територіальною громадою відповідно чинного законодавства.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачі мешкають та зареєстровані в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1

Гуртожиток у 1998 році, як об'єкт нерухомості, був переданий в складі цілісного майнового комплексу в процесі корпоратизації до статутного капіталу ВАТ «Другий Дніпропетровський авторемонтний завод» (а. с. 72).

На підставі протоколу засідання членів наглядової ради ВАТ «ДАРЗ-2» від 03 грудня 1999 року гуртожиток був переданий в статутний фонд в якості внеску ВАТ «ДАРЗ-2» за оплату придбаних акцій, новоствореного підприємства закритого акціонерного товариства «Житлово-експлуатаційне підприємство» (далі - ЗАТ «Житлово-експлуатаційне підприємство») (а. с. 73-74).

07 листопада 2002 року між ЗАТ «Житлово-експлуатаційне підприємство» та ПП Телерадіокомпанією «Магія» було укладений договір купівлі-продажу спірного гуртожитку, а на підставі договору купівлі-продажу від 09 грудня 2005 року власником цього гуртожитку є ПАТ «Конкорд Фінанс».

Згідно зі ст. 3 ЦПК України особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями чч. 1, 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 і ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

У випадку, якщо предметом розгляду є встановлення факту, що має юридичне значення, не пов'язаного з наявністю при цьому спору про право, то така справа має розглядатися в порядку окремого провадження; у випадку, якщо предметом розгляду є спір про право за участю позивача та відповідача, суд повинен встановити відповідність поданої заяви вимогам ст. 119 ЦПК України та розглядаючи справу в порядку позовного провадження з'ясувати у чому полягає порушення, невизнання або оспорювання прав особи, за захистом яких вона звернулася до суду.

Звернення із позовною заявою про встановлення виключно факту, що має юридичне значення не відповідає вказаним вимогам процесуального закону, зокрема ст. 119 ЦПК України, а тому суд, встановивши зазначені обставини при розгляді справи, має, відповідно до положень ст. 10 ЦПК України, з`ясувати у позивача його вимоги та розглянути справу відповідно до вимог позивача.

Проте, розглядаючи цю справу в порядку позовного провадження за позовом мешканців гуртожитку та визнаючи його таким, що підлягає передачі у власність територіальної громади м. Дніпропетровська на умовах, встановлених Законом України «Про гарантії реалізації житлових прав мешканців гуртожитку», суди попередніх інстанцій виходили з того, що спірний гуртожиток отримав статус приватної власності шляхом включення до статутного капіталу відкритого акціонерного товариства «Другий Дніпропетровський авторемонтний завод» в процесі корпоратизації, а тому він підлягає передачі у власність територіальної громади м. Дніпропетровська на умовах, визначених вказаним Законом, яка не є позивачем/співпозивачем (стороною у справі), і таких вимог не заявляла.

При цьому поза увагою суду залишилось те, що у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є, в першу чергу, сторони - позивач (особа, яка звернулася за захистом права) і відповідач (особа, до якої пред'явлено позов з метою захисту такого права) (ст. ст. 26, 30 ЦПК України), позовна заява повинна містити, зокрема, позовні вимоги до відповідача (ст. 119 ЦПК України) і судом має бути встановлено наявність спору про право.

Зважаючи на вищевикладене колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій на зазначене уваги не звернули і, розглядаючи справу по суті не врахували, що заявлені позивачами позовні вимоги не є способом судового захисту та в межах цієї справи фактично встановили юридичний факт за правилами окремого провадження, у зв'язку із чим судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Конкорд Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович