Справа № 465/1579/15 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/613/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколота Т.І.,

секретаря Брикайло М.В.

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонероного товариства "Дельта Банк" на рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонероного товариства "Дельта Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу,-

встановила:

В березні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу.

В обґрунтування позову покликався на те, що 07 січня 2015 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір №2732 банківського вкладу у Євро, відповідно до умов якого депозитні кошти в сумі 20655,60 Євро під 4,5% річних, терміном по 07.04.2015 року включно були розміщені банком на відкритому на імя ОСОБА_2 депозитному рахунку №5361.

Крім цього, 07 січня 2015 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір №737 банківського вкладу у доларах США, відповідно до умов якого депозитні кошти в сумі 18 294,77 доларів США під 5,5% річних, терміном по 07.04.2015 року включно розміщені банком на відкритому на імя ОСОБА_2 депозитному рахунку №5366.

З метою дострокового розірвання вищевказаних договорів позивач 12.02.2015 року подав відповідачу заяви про закриття рахунків. 17.02.2015 року ПАТ «Дельта Банк» закрило рахунки, однак належної позивачеві суми не виплатив.

Просив стягнути з відповідача за договором №2732 суму вкладу у розмірі 20 655,60 євро, проценти за прострочене користування кредитом 1 859,00 євро, 3% річних 929,50 євро; за договором №2737 суму вкладу у розмірі 18 294,77 доларів США, проценти за прострочене користування кредитом 1 097,69 доларів США, 3% річних 548,84 доларів США та 10 000 моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 20655,60 євро та 9 270,13 доларів США.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ПАТ «Дельта Банк», з оскаржуваним рішенням не погоджується та вважає його незаконним і безпідставним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивач, маючи майнову вимогу до банку, на захист якої 05.03.2015 року він звернувся до суду із позовом, є кредитором банку, тому щодо нього застосовуються правовідносини приписів ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі положення статті 36 вказаного Закону щодо наслідків запровадження тимчасової адміністрації у банках та призначення уповноваженої особи фонду.

18 липня 2015 року позивач отримав максимальну суму відшкодування в розмірі 200000 грн., а 09 вересня 2015 року він звернувся до уповноваженої особи на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» ОСОБА_5 із заявою, в якій просив визнати його кредитором банку за заборгованістю, яка виникла за всіма договорами у сумі всіх належних йому коштів.

Станом на 01 березня 2016 року ОСОБА_2 включений до Реєстру акцептованих вимог в четверту чергу на загальну суму 730015,67 грн., в тому числі на суму спірних договорів.

Таким чином, з моменту запровадження у АТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації, а в подальшому ліквідаційної процедури та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку здійснюється з урахуванням особливостей, встановлених ЗУ «Про банки та банківську діяльність в Україні» та ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2016 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримку доводів скарги, а також пояснення позивача та його представника на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_2 заяви про дострокове розірвання договорів №2732 та №2737 подано відповідачу 12.02.2015 року, тобто до запровадження тимчасової адміністрації, відтак стягнув з відповідача за договором №2732 20655,60 Євро та за договором №2737 - 9270,13 доларів США з врахуванням виплати, здійсненої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Перевіривши наявні в матеріалах справи та досліджені судом першої інстанції докази, колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вище вимогам закону, тому залишатись в законній силі не може.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07 січня 2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір №2732 банківського вкладу у Євро, відповідно до умов якого депозитні кошти в сумі 20 655,60 євро під 4,5% річних, терміном по 07.04.2015 року включно були розміщені банком на відкритому на імя ОСОБА_2 депозитному рахунку №5361.

Також, 07 січня 2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір №737 банківського вкладу у доларах США, відповідно до умов якого депозитні кошти в сумі 18 294,77 доларів США під 5,5% річних, терміном по 07.04.2015 року включно були розміщені банком на відкритому на імя ОСОБА_2 депозитному рахунку №5366.

Згідно п.1.11 Договорів у випадку, якщо вкладник письмово заявляє про бажання достроково припинити дію цього Договору або про бажання зняти частину вкладу до закінчення строку, зазначеного в п.1.3. цього Договору, дія цього Договору вважається припиненою достроково, а банк виплачує вкладнику весь вклад та проценти, нараховані за фактичний період перебування коштів на рахунку, за ставкою 0,01 процентів річних.

З метою дострокового розірвання вищевказаних договорів позивач 12.02.2015 року подав відповідачу заяви про закриття рахунків. Однак, відповідачем не було виконано умов Договорів та не повернено вкладнику суму внеску, а також не сплачено нараховані проценти.

Колегія суддів звертає увагу на те, що 03 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних, Фонд гарантування вкладів фізичних осібзапровадив тимчасову адміністрацію і розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини пятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Суд першої інстанції ці положення Закону не врахував, не звернув уваги на те, що з 03 березня 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку. На момент ухвалення рішення судом першої інстанції (19 жовтня 2016 року) у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

18 липня 2015 року позивач отримав граничний розмір відшкодування в сумі 200000 грн., а 09 жовтня 2015 року він звернувся до уповноваженої особи на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» ОСОБА_5 із заявою, в якій просив визнати його кредитором банку за заборгованістю, яка виникла за всіма договорами у сумі всіх належних йому коштів (а.с. 170-178).

Станом на час розгляду справи в суді 2016 року ОСОБА_2 включений до Реєстру акцептованих вимог в четверту чергу на загальну суму 730015,67 грн., в тому числі на суму спірних договорів.

Частиною четвертою статті 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі, якщо обсяг коштів, одержаних від реалізації майна, недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредиторові однієї черги.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене за невідповідністю висновків суду обставинам справи (п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України), підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог, апеляційним судом за правилами ст. 303 ЦПК України оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення відшкодування моральної шкоди, не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонероного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2016 року в частині стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 20655,60 євро та 9 270,13 доларів США. скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонероного товариства «Дельта Банк» про стягнення з відповідача за договором №2732 суму вкладу у розмірі 20 655,60 Євро, проценти за прострочене користування кредитом 1 859,00 Євро, 3% річних 929,50 Євро; за договором №2737 суму вкладу у розмірі 18 294,77 доларів США, проценти за прострочене користування кредитом 1 097,69 доларів США, 3% річних 548,84 доларів США відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: О.Ф. Павлишин

ОСОБА_6