Справа №: 343/1432/17
Провадження №: 2/0343/619/17
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2017 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючої судді - Монташевич С. М.,

з участю: секретаря - Шикор Г. В.,

представника органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей

Долинської РДА - Юсип Л.І.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 12.06.2015 р. між нею та ОСОБА_3 було розірвано шлюб. Від спільного проживання у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач відповідно до свідоцтва про народження є батьком їхньої спільної дитини, проте він не бере участі у вихованні, не провідує сина, не цікавиться його життям, здоров'ям, матеріально не підтримує та не виявляє бажання поспілкуватися з ним. Дитина взагалі не пам'ятає батька. Відповідач не має бажання брати участі у житті та вихованні сина, тому його слід позбавити батьківських прав відносно останнього.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з вищевикладених підстав. Додатково пояснила, що на даний час дитині виповнилося 3,5 роки. Останній раз відповідач провідував сина, коли йому був 1 рік. До того він відвідував дитину у дев'ятимісячному віці на ОСОБА_3, коли подарував 1000 грн. та подарунок. Після розірвання шлюбу вона не змінювала ні номер телефону, ні місце проживання, тому батько не був позбавлений можливості провідувати дитину чи цікавитися її життям. Більше того, ОСОБА_3 завжди ставить під сумнів своє батьківство відносно їхньої спільної дитини. Коли він бачить сина на вулиці, то навіть до нього не підходить. Між відповідачем та її мамою дійсно існує конфлікт, однак це не є підтавою для того, щоб більше 3-х років не цікавитися сином, не брати участі в його вихованні. Такі дії батька свідчать про його ухилення від виконання своїх обов'язків. Позбавлення батьківських прав відповідача відмовідатиме інтересам неповнолітнього ОСОБА_4 Просила позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що основною причиною того, що він не відвідує сина є те, що мама позивачки заперечує проти його спілкування з дитиною. Тому, щоб уникнути конфліктів, він не приходить до них додому. Востаннє він відвідував хлопчика близько 2-3 років тому. Коли бачив сина на вулиці з колишньою тещею, то до нього не підходив, щоб не спрокувати сварки. Він хоче допомагати своїй дитині, брати участь у її вихованні, однак позивачка не хоче ні бачити, ні чути його. Він фактично працює та проживає в іншій області, що також ускладнює можливість відвідувати сина.

Представник органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Долинської РДА Юсип Л.І. в судовому засіданні вказала, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно його малолітньогго сина ОСОБА_4, 2007 р.н., є недоцільним і не відповідає інтересам дитини, про що подала відповідний висновок органу опіки та піклування

Суд, вислухавши пояснення сторін, висновок представника органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Долинської РДА, дослiдивши здобутi в судовому засiданнi докази в їх сукупностi, вважає що позов не пiдлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Саттею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 29 квітня 2014 року ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 13. Його батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 7).

Рішенням Долинського районного суду від 12 червня 2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано. Малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено на проживанні з мамою, позивачкою по справі. Після розірвання шлюбу відновлено дошлюбне прізвище позивачки "ОСОБА_2" (а.с. 10).

Згідно копії довідки про склад сім'ї № 2482/02-27 від 15 серпня 2017 року, до складу сім'ї ОСОБА_2 входять ОСОБА_6, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Копія довідки № 722, видана 16 серпня 2017 року Долинським районним судом, свідчить про те, що ОСОБА_2 не зверталася в суд з позовною заявою про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.01.2017 р. по даний час (а.с. 9).

Згідно копії довідки № 4/445 від 13.09.2017 р. ОСОБА_3 працює в ПАТ "Укрнафта" з 16.04.2015 р. по теперішній час (а.с. 25).

Позивачка, звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, вказує на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітнього ОСОБА_4, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно останнього.

Відповідно до положень п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно п. 16 вказаної Постанови особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В судовому засіданні позивачкою не доведено фактів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Останньою не подано до суду доказів негативної характеристики відповідача чи вчинення ним неправомірних дій, а також того, що батько дитини є хронічним алкоголіком або наркоманом, чи засуджувався за вчинення умисного злочину щодо дитини. Натомість, в судовому засіданні відповідач пояснив, що не відвідує сина за місцем його проживання, щоб не загострювати стосунки між ним та позивачкою і членами її родини. Син є ще доволі малим, а тому самостійно, без участі матері, він не може з ним спілкуватися, проводити час. Орган опіки та піклування, обгрунтовуючи свій висновок, також зазначив, що ними встановлено, що з часу розлучення ОСОБА_3 обмежувався у піклуванні та спілкуванні з дитиною, що є грубим порушенням його прав.

Таким чином беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками відповідачем, які б свідчили про ухилення ОСОБА_3 від виховання сина ОСОБА_4, і як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

У висновку органу опіки та піклування Долинської РДА про недоцільність позбавлення батьківських прав № 991/01-09/55 від 09.11.2017 р зазначено, що, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, і повинен застосовуватися в крайніх випадках, виключно в інтересах дитини, беручи до уваги те, що з часу розлучення громадянин ОСОБА_3 обмежувався у піклуванні та спілкуванні з дитиною, що є грубим порушенням його прав, та відповідно до наданих пояснень сторін, враховуючи інтереси дитини, орган опіки та піклування Долинської РДА прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно його малолітнього сина ОСОБА_3, 2007 р.н., є недоцільним і не відповідає інтересам дитини. ОСОБА_3 слід попередити про необхідність змінити своє ставлення до виховання малолітнього сина ОСОБА_4 (а.с. 30-31).

Враховуючи всі вищевикладені та встановлені в судовому засіданні обставини справи, оцінюючи зібрані по справі докази та беручи до уваги причини, внаслідок яких відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, характер його поведінки, прийшов до висновку, що на даний час немає достатніх підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, а тому в задоволенні позову про позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 слід відмовити.

Одночасно суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити його ставлення до обов'язку по вихованню дитини, а також покласти на орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Долинської РДА контроль за виконанням ОСОБА_3 свого батьківського обов'язку відносно сина ОСОБА_4

Зважаючи на те, що рішенням суду в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовлено, тому судові витрати слід залишити за позивачкою.

На підставі ст. ст. 19, 141, 150, 151, 155, 164-166 Сімейного кодексу України, 11 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст. 208, 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покласти на орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Долинської районної державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов'язків стосовно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя:

Повний зміст рішення виготовлено: 21 листопада 2017 року.