Справа № 477/299/17
Провадження № 2/477/457/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

16 травня 2017 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Сірюк С.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

22 лютого 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визначити місце проживання його сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним, за місцем його проживання, а також припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання дитини.

В обґрунтування своїх вимог вказував, що після припинення шлюбних відносин із ОСОБА_2, їх спільний син - ОСОБА_3 залишився жити із нею та на утримання якого рішення суду з нього - ОСОБА_4 було стягнуто аліменти.

Декілька разів відповідачка залишала сина у родичів, звідки він забирав дитину до себе, а згодом відповідачка повертала сина собі.

На початку січня 2017 року його брат ОСОБА_5 зателефонував та повідомив, що його - позивача син, перебуває у нього, звідки він і забрав дитину.

З січня 2017 року син проживає із ним постійно. Він забезпечив для дитини належні умови проживання, піклується про нього. Проживає із сином, своєю дружиною ОСОБА_6 та її дітьми від першого шлюбу. Відповідачка за цей час один раз навідала сина.

Посилаючись на те, що відповідачка до цього часу продовжує отримувати аліменти на утримання їх сина, який фактично проживає із ним та перебуває на його утриманні, чим він сам та його родина ставиться у скрутне матеріальне становище, просив про звільнення його від цих грошових стягнень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив про вище викладене.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, пояснила, що перебуває із ОСОБА_1 у зареєстровану шлюбі з 20 квітня 2017 року, разом проживали спільно ще до реєстрації шлюбу. З січня 2017 року із ними проживає постійно також однією сім'єю син її чоловіка - ОСОБА_3. Хлопчик, як і її діти від першого шлюбу, утримується повністю ними спільно. ОСОБА_3 доглянутий, забезпечений всім необхідним, відвідує школу. Мати - ОСОБА_2 утриманням ОСОБА_3 не займається, однак з її чоловіка - ОСОБА_1 продовжують відраховувати аліменти на її користь, що ставить їх родину в скрутне матеріальне становище.

Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, про причини неявки не повідомила, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялась за останнім відомим місцем реєстрації, у зв'язку з чим суд допустив заочний розгляд справи (а.с. 38).

Вислухавши пояснення позивача, свідка ОСОБА_6, дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог суд встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2012 року на користь матері з батька дитини було стягнуто аліменти в розмірі 1/ 4 частини усіх видів доходу ОСОБА_1

В той же час, як вказує позивач - ОСОБА_1, їх із ОСОБА_2 син - ОСОБА_3 з січня 2017 року проживає із ним та перебуває на його утриманні.

Згідно повідомлення Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області від 24.01.2017 року було проведено перевірку за заявою ОСОБА_1 щодо встановлення місця перебування ОСОБА_2 За наслідками перевірки було встановлено, що ОСОБА_2 за час мешкання за адресою: АДРЕСА_1 неодноразово на декілька діб залишала сина ОСОБА_3 під нагляд сусідам, вихованням сина не займалась. Місце її знаходження не встановлено, опитати не надалось можливим (а.с. 10).

За даними акту обстеження умов проживання слідує, що неповнолітній ОСОБА_3 мешкає із батьком ОСОБА_1 та його новою родиною в АДРЕСА_2. Дитина забезпечена необхідним одягом, приладдям та підручниками для навчання, сезонними речами (а.с. 12).

Зі змісту довідки про доходи позивача слідує, що з нього за місцем роботи здійснюється утримання виплат по аліментам (а.с. 13-14).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції ООН про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 2,3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (ч.3 ст.181 СК України).

Правова природа аліментів у розумінні глави 15 СК України є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого обов'язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина.

Отже, з аналізу наведених норм закону вбачається, що необхідною передумовою виникнення права батьків на отримання аліментів на утримання дитини є її проживання з цим із батьків.

Згідно з ч.2 ст.188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

За правилами ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

З досліджених письмових доказів встановлено, що з січня 2017 року неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком та окремо від матері та з цього часу саме батько утримує сина. Будь - яких доказів на підтвердження того, що відповідачка приймає участь в утриманні сина, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд виходить з того, що звільнення позивача від сплати аліментів на користь відповідачки на утримання їх сина не суперечать вимогам сімейного права і відповідає інтересам дитини.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідачки належить стягнути на користь позивача судові витрати.

Керуючись ст. ст. 213-215,215, 224-226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стягуються відповідно до рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2012 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі - 640 грн.

Заходи забезпечення позову, що застосовані ухвалою суду від 04 квітня 2017 року, - залишити до набрання даним рішенням суду законної сили.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції.

Строк, протягом якого розглядалася заява про скасування заочного рішення, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії.

Повний текст рішення виготовлено 16 травня 2017 року.

Суддя Л.М.Семенова