Справа № 464/2086/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/3537/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2, позивача - ОСОБА_3, представника позивачів - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_6 до ОСОБА_5 районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просять: визнати за ними право власності на частку 26/50 у будинку, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кибальчича, 7, що складається з: на другому поверсі з: житлова кімната - 18.3 кв.м (позначена у технічному паспорті 3-1), житлова кімната - 16.4 кв.м (позначена 3-2), кухня - 10.6 кв.м (позначена 3-3), ванна - 4.9 кв.м (позначена 3-4), коридор - 5.3 кв.м (позначений 3-5), кладова - 3.2 кв.м (позначена 3-6), вбиральня - 1,4 кв.м (позначена 3-7), балкон 5,3 кв.м, сходова клітка - 3,2 кв.м (позначена І), житлова кімната площею 11,6 кв.м (позначена 3-9), сходова клітка площею 2.5 кв.м (позначена І), підвал 14.7 кв.м; у спільному користуванні приміщення 0.8 кв.м. (І) 9.6 кв.м. (ІІІ), між квартирами №№ 1, 2, 3; підвал 14.7 кв.м між квартирами №№ 1, 2, 3.

В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що їхня частка у загальному будинку, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул.Кибальчича, 7, становить 26/50. Перекриття будинку між першим та другим поверхом було аварійним. А оскільки вони проживають на другому поверсі, то ними було здійснено укріплення перекриття, внаслідок якого, зокрема, було збільшено площу балкона. Позивач ОСОБА_3 зазначає, що 11.12.2014 року отримала розпорядження ОСОБА_5 районної адміністрації Львівської міської ради про демонтаж самочинно розширеної частини балкону. В подальшому вона звернулась до ОСОБА_5 районної адміністрації Львівської міської ради із заявою про узаконення добудови балкону, на яку отримала відповідь від 20.01.2016 р. №34-78, в якій надано перелік необхідних документів для узаконення розширення балкону, серед яких п. 6 згода всіх співвласників земельної ділянки. А оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 таку не надають, позивачі звернулися до суду з позовом, який просили задоволити.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 29 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_6 до ОСОБА_5 районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності - задоволено.

Вирішено визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_6 право власності на частку 26/50 у будинку, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кибальчича, 7, що складається з: на другому поверсі: житлова кімната - 18.3 кв.м (позначена у технічному паспорті 3-1), житлова кімната - 16.4 кв.м (позначена 3-2), кухня - 10.6 кв.м (позначена 3-3), ванна - 4.9 кв.м (позначена 3-4), коридор - 5.3 кв.м (позначений 3-5), кладова - 3.2 кв.м (позначена 3-6), вбиральня - 1,4 кв.м (позначена 3-7), балкон 5,3 кв.м, сходова клітка - 3,2 кв.м (позначена І), житлова кімната площею 11,6 кв.м (позначена 3-9), сходова клітка площею 2.5 кв.м (позначена І), підвал 14.7 кв.м; у спільному користуванні приміщення 0.8 кв.м. (І) 9.6 кв.м. (ІІІ), між квартирами №№ 1, 2, 3; підвал 14.7 кв.м між квартирами №№ 1, 2, 3.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 березня 2017 року оскаржила ОСОБА_5 районна адміністрація Львівської міської ради.

В обгрунтування апеляційної скарги покликаються на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що ОСОБА_10 та ОСОБА_6 здійснили самочинне розширення балкона на другому поверсі у будинку № 7 на вул. М. Кибальчика у м. Львові. Адміністративною комісією при ОСОБА_5 районній адміністрації притягнуто гр. ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності. Постановою від 06 серпня 2015 року № 204 на ОСОБА_10 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 грн., який сплачено нею в добровільному порядку. 25 листопада 2014 року на засіданні міжвідомчої комісії ОСОБА_5 районної адміністрації розглянуто заяву ЛКП «Житловик С», вирішено, що оскільки розширення балкона у будинку № 7 на вул.. М. Кибальчика, 7 виконано без погодженої проектної документації та дозволу органів місцевого самоврядування, самочинно розширена частина балкона підлягає демонтажу і його розмір та конструкцію належить привести до попереднього стану, про що було прийнято Розпорядження № 480 від 11 грудня 2014 року « Про самочинне перепланування приміщень у житловому будинку на вул. М. Кибальчича, 7 з розширенням балкона», розпорядження є чинним та в судовому порядку не оскаржувалось.

Звертає увагу на те, що відповідачі за отриманням відповідного розпорядження у районну адміністрацію не зверталися.

Окрім того, на розгляді в суді знаходиться справа про демонтаж балкону.

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, такі не спростував, а натомість ухвалив незаконне рішення про визнання правкас власності на квартиру в цілому з врахуванням збільшеної внаслідок реконструкції площі балкону.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення зазначених вимог закону не дотримався.

За приписами ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. ОСОБА_9 особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з врахуванням приписів ст. ст. 328, 357 ЦК України, ч. ч. 1, 2, 5 ст. 376 ЦК України, п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», ч. 2 ст. 383 ЦК України, ст. ст. 328, 392 ЦК України, п.3.1 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, що затверджене рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 р. № 835, виходив з того, що позивачі самовільно здійснили добудову до балкону, збільшивши його площу з 0,8 кв.м до 5,3 кв.м. Вказане підтверджується матеріалами справи та визнається особами, які беруть участь у справі, а відтак в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Однак, вважав, що оскільки в адміністративному порядку вирішити спірне питання не виявилось можливим, позивачами дотримана встановлена процедура визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а також здійснена позивачами добудова не порушує прав інших осіб, а відтак позов підлягає до задоволення.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд прийшов до таких без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для справи; обставини, які суд вважав встановленими - недоведені, висновки ж суду обставинам справи не відповідають, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Частиною 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому у використання як єдиного цілого за умови що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. В той же час, за приписами ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування житлового будинку і житлового приміщення приватного житлового фонду, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання лише за умови, що такі не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування.

Відповідно до ч.1 ст.177 ЖК України громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об'єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під'їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.1.4.1. Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій" переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 1.4.4. цього ж Наказу переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Згідно п.1.4.6. Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій" власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

Згідно п.1.4.1 Правил, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих, у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкції будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається.

У листі Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 11.09.2006 року, вказано, що роботи з перепланування повинні проводитися відповідно до проекту, розробленого з дотриманням вимог чинних будівельних норм і правил (ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», ДБН В.2.5-20-2001 «Газопостачання», ДБН А.22-3-97 «Склад, порядок, розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва»).

Згідно з п.4 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», передбачено одержання дозволу виконкому місцевої ради та згоди решти учасників спільної власності при проведенні прибудови, надбудови або перебудови жилих і підсобних приміщень будинку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

Ухвалою Львівської міської ради №376 від 21 квітня 2011 року затверджено правила благоустрою м. Львова.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09 вересня 2011 року № 835, затверджено Положення про порядок врегулювання самочинного будівництва у м. Львові, яке регулює процедуру вирішення питань, пов»язаних із самочинним будівництвом на території м. Львова, з метою визначення можливості збереження самочинно збудованих (реконструйованих) об»єктів містобудування та архітектури.

Встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності № С-01903 від 12.07.2007 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 володіють на праві приватної спільної сумісної власності 26/50 частинами житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кибальчича, 7, загальною площею 198, 3 кв.м, що займають такі приміщення: підвал 14, 3 кв.м, на другому поверсі: житлова кімната - 18,3 кв.м, житлова кімната - 16,4 кв.м, кухня - 10,6 кв.м, ванна - 4,9 кв.м, коридор - 5,3 кв.м, кладова - 3,2 кв.м, вбиральня - 1,4 кв.м, балкон - 0,8 кв.м, сходова клітка - 2,5 кв.м, житлова кімната - 11,6 кв.м, сходова клітка - 3,2 кв.м; у спільному користуванні приміщення - 0,8 кв.м, 9,6 кв.м між квартирами №№ 1, 2, 3; підвал - 14,7 кв.м між квартирами № № 1, 2, 3.

Встановлено й те, що позивачі самовільно здійснили добудову до балкону, збільшивши його площу з 0,8 кв.м до 5,3 кв.м. Як вбачається із листа Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради №04/246 від 07.02.2007 року будинок на вул. Кибальчича, 7 не є памяткою архітектури, але розташований в історичному ареалі м. Львова.

Розпорядженням ОСОБА_5 районної адміністрації Львівської міської ради від 11.12.2014 року зобовязано співвласників житлового будинку на вул. Кибальчича, 7 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 демонтувати самочинно розширену частину балкона і відновити до попереднього стану самочинно демонтовані перегородки у квартирі, оскільки вказані роботи виконано без погодженої проектної документації, розрахунку несучої здатності конструкцій будинку та дозволу органу місцевого самоврядування.

ОСОБА_5 районної адміністрації Львівської міської ради № 34-78 від 20.01.2016 року ОСОБА_10 повідомлено, що для розгляду питання розширення балкону на міжвідомчій комісії при ОСОБА_5 районній адміністрації їй необхідно подати документи згідно із переліком, серед яких, зокрема, завірена нотаріально або директором ЛКП згода співвласників земельної ділянки - при наявності та згода сусідніх землекористувачів, у разі, якщо самовільно збудований (реконструйований) обєкт розміщений по спільній мережі, або згода власників/співвласників квартири у будинку (при необхідності).

Вище викладене в судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанції сторонами спростовано не було.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачі не надали, а ні згоди інших співвласників квартир у будинку, а ні проектну документацію та дозвіл органу місцевого самоврядування на добудову балкону і не звернулась про виготовлення таких документів під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Вище перелічене судом першої інстанції враховано не було, що призвело до помилкового рішення про задоволення позовних вимог.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Це відповідно до приписів ст. 309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в користь ОСОБА_5 районної адміністрації Львівської міської ради з кожної по 303 грн. 50 коп. (триста три грн. 50 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 88, 209 ч.3, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 районної адміністрації Львівської міської ради - задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_6 до ОСОБА_5 районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в користь ОСОБА_5 районної адміністрації Львівської міської ради з кожної по 303 грн. 50 коп. (триста три грн. 50 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_12