АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/25/17 Справа № 175/2917/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

25 січня 2017 року м. Дніпро

Окрема думка судді Апеляційного суду Дніпропетровської області Пономарь З.М.

(в порядку ч.3 ст.19 ЦПК України)

Рішенням Дніпропетровського райсуду Дніпропетровської області від 04.11.2014р. відмовлено у задоволенні позову Прокурора Дніпропетровського району Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Дерземагенства у Дніпропетровській області до ОСОБА_2 (правонаступника ОСОБА_3О.) про припинення права власності та витребування земельних ділянок та визнання на них права власності за державою.

У результаті перегляду цивільної справи за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.01.2017р. зазначене рішення Дніпропетровської області від 04.11.2014р. залишено без змін. Ухвала апеляційного суду підписано мною, як одним із суддів складу цього суду відповідно до вимог ч.2 ст.19 ЦПК України, проте з нею я незгодна з наступних підстав.

Предявлений позов прокурора про припинення права власності ОСОБА_3 на придбані договорами купівлі-продажу від 28.01.2009р. та 13.02.2009р. 26 земельних ділянок на території Горьківської сільської ради Дніпропетровського району та області, витребування вказаних земельних ділянок та визнання на них права власності за державою обґрунтовано фактом незаконного вибуття їх з державної власності. Вказаний факт встановлено вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28.02.2014р., згідно якого внаслідок злочинних дій голови Дніпропетровської райдержадміністрації ОСОБА_4, заступника начальника відділу Держкомзему в Дніпропетровському районі ОСОБА_5, директора агентства нерухомості «9 Ярдів» ОСОБА_6 168 га земель сільськогосподарського призначення на території Горьківської сільської ради Дніпропетровського району у червні-вересні 2008 року з державної власності незаконно виведено шляхом передачі земельних ділянок 84 громадянам. За договорами купівлі-продажу від 28.01.2009р., 13.02.2009р. та 17.02.2009р. земельні ділянки придбані однією особою - ОСОБА_3 Прокурор вимагав повернути державі земельні ділянки, які пізніше обєднані ОСОБА_3 у 18, та які вибули з власності держави незаконно, внаслідок злочинних дій вказаних вище осіб.

Відмовляючи у задоволенні предявленого 25.07.2014р. позову прокурора, суд першої інстанції виходив з пропуску прокурором трирічного строку позовної давності, відсутності поважності причин їх пропуску та посилався на те, що про порушення інтересів держави прокурору стало відомо у червні 2011 року з часу предявлення ним позову в інтересах держави в особі Дніпропетровської райдержадміністрації Дніпропетровської області, зокрема, про визнання недійсними укладених ОСОБА_3 17.02.2009р. договорів купівлі-продажу земельних ділянок та про повернення їх у власність держави.

Зважаючи на те, що на підставі пропуску строку позовної давності можливо відмовити лише у разі обґрунтованості позову, суд першої інстанції фактично визнав обґрунтованим позов Прокурора Дніпропетровського району Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Дерземагенства у Дніпропетровській області про припинення права власності ОСОБА_3, витребування земельних ділянок та визнання на них права власності за державою. При цьому для суду першої інстанції визначальною підставою для відмови у задоволенні обґрунтованого позову стало порушення прокурором строку позовної давності на один місяць. Тобто, така відмова судом першої інстанції у позові фактично стала формальною без врахування дійсних обставин справи. Судом не прийнято до уваги, що факт передбаченої ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, не є безумовною підставою для відмови у позові, оскільки за положеннями ч.5 цієї статті порушене право підлягає захисту, а строк поновленню. Крім того, при порівнянні часу предявлення прокурором вказаних позовів суд не звернув уваги на те, що перший предявлено ним в інтересах держави в особі Дніпропетровської райдержадміністрації Дніпропетровської області, а другий - в інтересах держави в особі Головного управління Дерземагенства у Дніпропетровській області. Тобто, фактично позивачі за вказаними позовами є різні і коли саме Головному управлінні Дерземагенства у Дніпропетровській області стало відомо про незаконне вибуття земель з державної власності та чи взагалі ним порушено строк позовної давності судом не враховано. Посилання апеляційного суду про те, що вказаному управлінню про таке незаконне вибуття земель мало бути відомо з моменту їх первинної передачі громадянам у вересні 2008 року є припущенням, оскільки даним позовом оспорюється право ОСОБА_3, яке виникло на придбані земельні ділянки у 2009 році, факт вибуття земельних ділянок з державної власності внаслідок злочинних дій осіб встановлено відповідним вироком лише 28.02.2014 року, а повноваженнями щодо питань розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності Головне управління Дерземагенства у Дніпропетровській області наділено відповідними Положенням про нього (затв. наказом Держземагенства України від 05.09.2012р.) та наказами Міністерства аграрної політики України та Державного агентства земельних ресурсів України, виданими 2013 році. Саме вказані обставини викладено у письмових поясненнях представника позивача Головного управління Дерземагенства у Дніпропетровській області (а.с.80,81 т.2). За таких обставин предявлення 25.07.2014р. прокурором в інтересах держави в особі Головного управління Дерземагенства у Дніпропетровській області позову фактично відбулось у межах передбаченого ст.ст. 256,257 ЦК України строку позовної давності.

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Пономарь З.М.