Справа №345/3095/15-ц
Провадження № 2/345/145/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2017 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано Франківської області

в складі: головуючого судді Миговича О.М.

секретаря Шмігель І.О.

з участю : представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_3 про стягнення 20 625,92 грн. боргу за договором,

в с т а н о в и в :

що Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулося до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.12.2007 року між ПАТ КБ Приват Банк та ОСОБА_3 укладено договір б/н у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушив умови Договору, тому позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та підтвердив наведене. У письмовому поясненні на позов зазначив, що відповідач дав згоду на укладення Договору в такій формі та ознайомлення з Умовами свідчить про те, що він ознайомився і згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг. Сторони в даному договорі не обмежували строк дії кредитної картки конкретною календарною датою. Також зазначає, що пластикова картка є лише засобом користування поточним рахунком, а її статус (наприклад: блокування, сплив терміну дії тощо) не впливає на статус рахунку та Договору банківського обслуговування в цілому. Згідно Умов, Картрахунки відкриті на невизначений строк, закриття якого здійснюється на підставі заяви про закриття поточного рахунку. Відповідач із заявою по закриття поточного рахунку в Банк не звертався, Картку в Банк не повертав, заборгованість не погасив. Строк дії договору зазначений в п. 9.12 Умов, відповідно до якого, договір діє на протязі 12 місяців з його підписання. Якщо жодна зі сторін не заявляє про його припинення він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідач не звертався в Банк із заявами по припинення дії договору. Також зазначає, що Банк звернувся до суду в межах строку позовної давності, так як строк дії договору та строк дії картки не співпадають й договір автоматично лонгується на 12 місяців. Вважає, що позовна давність до правовідносин, які не припинилися і мають триваючий характер, застосуванню не підлягають і позивач має право на стягнення заборгованості за кредитом за останні три роки, що передували зверненню до суду.

Представник відповідача позов не визнав. У письмовому поясненні відповідач зазначив та підтвердив у судовому засіданні представник відповідача, що позовна заява не підлягає до задоволення узвязку із пропущенням позивачем строку позовної давності для звернення до суду. 16.01.2008 року йому відповідачу була видана платіжна картка, термін дії якої становив 3 роки. Банкоматом було вилучено банківську картку у 2011 році. Для отримання нової картки, ОСОБА_3 у Банк не звертався і нової картки не отримував. Поряд із строком дії Договору, сторонами було визначено строки виконання окремих зобовязань внесення щомісячних платежів які входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Останній платіж було здійснено 25.03.2011 року, а позовна заява подана до суду 06.08.2015 року.

Просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 24.12.2007 року між ПАТ КБ Приват Банк та ОСОБА_3 укладено договір б/н у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 10). Договір складається із заяви, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг.

Згідно позовної заяви, відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, суму кредиту та нараховані проценти за користування кредитними коштами не сплачує і за даними кредитної адміністрації Банку станом на 30.06.2015 року заборгованість за кредитом склала 20 625,92 грн.: заборгованість за кредитом 6 307,55 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 10 468,43 грн.; заборгованість за пенею 2 391,56 грн.; заборгованість по судовим штрафам 1 458,38 грн., що підтверджується розрахунком (а.с. 6 9).

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк, так і строки виконання зобовязань із щомісячними погашеннями платежів.

Згідно договору, сторонами було визначено строки виконання відповідачем зобовязань внесення щомісячних платежів, які входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Їх внесення повинно було здійснюватися до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно із договором (а.с. 10), термін дії картки становить 3 роки. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки. Договір укладено 24.12.2007 року.

У судовому засіданні встановлено, що з 2011 року відповідач кредитною карткою не користувався, оскільки вона була вилучена у банкоматі.

Банк не видавав боржнику нової платіжної картки, а боржник свої зобовязання за договором від 24.12.2007 року не виконав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обовязки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до ст. 256, ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого банком суду (а.с. 6 9), останній платіж на погашення суми за наданим кредитом та сплати відсотків, відповідачем було здійснено 25.03.2011 року. З того часу жодних операцій по зазначеній картці відповідачем не було здійснено.

Позивач звернувся до суду за захистом порушеного права 06.08.2015 року, та пропустив при цьому строк позовної давності, оскільки договір укладено 24.12.2007 року, а останній платіж здійснено 25.03.2011 року. З цього часу минуло більше трьох років, а тому строк позовної давності сплив 25.03.2014 року.

Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Жодних відомостей про те, що між сторонами було укладено договір про збільшення позовної давності суду не представлено.

У позовній заяві представником позивача не було поставлено вимоги про поновлення строку позовної давності і судом підстав для його поновлення не встановлено.

Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України під час розгляду справи № 6 103цс14, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачем така заява подана.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

На підставі ст.ст. 253, 256 259, 266, 267, 509, 526, 530, 615, 625, 1050,1054 ЦК України й керуючись ст.ст. 209, 213 215 ЦПК України, суд,

р і ш и в :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_3 про стягнення 20 625,92 грн. боргу за договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано Франківської області через Калуський міськрайонний суд Івано Франківської області шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Головуючий: