Справа № 310/7765/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2017 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Мирошниченко Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення аліментів, вказуючи, що на даний час він перебуває в складних життєвих умовах. З 30.09.2016 року взятий на облік у відповідну службу обліку бездомних громадян КУ «Територіальний центр соціального обслуговування Бердянської міської ради, є інвалідом 2 групи, переніс інсульт та за станом здоровя має певні проблеми опорно-рухового апарату, функцій зору, мовлення та памяті. Власного житла не має. Тривалий час мешкав в покинутих нежилих приміщеннях, в яких немає світла та опалення. Деякий час не мав документів, що посвідчують його особу. Паспорт громадянина України був поновлений йому 16.06.2017 року, а з 13.07.2017 року йому була призначена пенсія по інвалідності в розмірі 1312,00 грн., однак даної суми не вистачає для забезпечення потреб та належного рівня існування. Інших доходів в нього не має. Він є батьком трьох дітей: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Місце перебування сина йому невідомо, останній раз вони спілкувались 20 років тому і на той час він мешкав в Російської Федерації. ОСОБА_4 мешкає в м. Бердянську, інколи, приблизно раз на тиждень годує його. ОСОБА_5 він бачив останній раз на початку зими 2016 року, але спілкуватись з ним вона не побажала, добровільно будь-якої допомоги не надає. Просив стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (і.п.н. НОМЕР_1) та гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( і.п.н. НОМЕР_2) аліменти на утримання їх батька - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (і.п.н. НОМЕР_3) в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця з кожної, починаючи стягнення з дня предявлення позову.

Позивач у судове засідання не зявився. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Зазначив, що позивач не має свого житла і вимушений проживати в покинутих приміщеннях. Він отримує мінімальний дохід і потребує матеріальної допомоги. Позивачу невідомо де проживає його син ОСОБА_6, тому він вирішив звернутися з позовом тільки до дочок.

Відповідач ОСОБА_2 у письмовому запереченні та в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила суду, що батько покинув сімю і поїхав до Російської Федерації у 1988 році. На той час їй було 10 років. З того часу вона батька не бачила. Близькі родичі також не знали його місцезнаходження. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 04.07.2005 року батька визнали безвісно відсутнім з 01.01.2000 року. Позивач не виконував батьківських обовязків, участі у її вихованні не брав, про її розвиток та стан здоровя не цікавився, не створював умов для її розвитку, матеріально не забезпечував, її життям не цікавився з 1999 року. Зявився батько два роки тому, у нього був жалюгідний вигляд, тому вона дала йому одяг, взуття. Періодично вона годувала батька і по мірі можливості давала йому грошові кошти. Вважала, що батько не може претендувати на аліменти, оскільки свідомо нехтував та не виконував батьківських обовязків. Просила в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 у письмовому запереченні та в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила суду, що їй було два роки, коли батько поїхав на заробітки до Російської Федерації. З того часу він не цікавився її життям, не цікавився її розвитком та станом здоровя, умов для розвитку не створював, не виховував її, не допомагав матеріально. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 04.07.2005 року його визнано безвісно відсутнім з 01.01.2000 року. Півтора роки тому батько прийшов за місцем її проживання і вона його вперше побачила. Вона навчається і отримує стипендію в розмірі 1352 грн., але змушена доглядати та утримувати маму, яка є пенсіонером та дідуся, якому 88 років. Просила в задоволенні позову відмовити, оскільки позивач не виконував батьківських обовязків.

Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Із посвідчення від 09.12.2016 року та довідки про прийняття на обслуговування в заклад для бездомних осіб від 29.09.2017 року вбачається, що ОСОБА_6 перебуває на обліку в службі обліку бездомних громадян КУ «Територіальний центр соціального обслуговування Бердянської міської ради з 30.09.2016 року по теперішній час (а.с.4).

Відповідно до посвідчення, яке видано Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 14.08.2017 року ОСОБА_1 призначена державна соціальна допомога з 13.07.2017 року у розмірі 1312 грн. як інваліду 2 групи (а.с.7).

Стаття 1 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у звязку з втратою годувальника відповідно до закону.

Згідно копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 народився 04.10.1955 року, а відповідно до посвідчення, яке видано Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради 14.08.2017 року він є інвалідом ІІ групи, тому за ст. ст. 1, 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» він є непрацездатним (а.с.3).

Згідно листа Бердянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 19.09.2017 року, а також копій свідоцтв про народження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 є батьком: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6,47, 48).

За повідомленням Бердянської обєднаної державної податкової інспекції ОСОБА_2 отримує дохід у вигляді заробітної плати, а ОСОБА_3 отримує дохід у вигляді стипендії (а.с.9,10).

Відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

За вимогами ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не предявлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, доведення потреби в матеріальній допомозі є процесуальним обовязком саме позивача.

Потреба у матеріальній допомозі означає недостатність коштів, необхідних для підтримання нормальної життєдіяльності особи, а тому потреба в матеріальній допомозі має визначатися відповідно до встановленого законом прожиткового мінімуму.

За ч. 1 ст. 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю(договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини(аналогія закону).

Критерії визначення потреби у наданні матеріальної допомоги передбачені у ч. 4 ст. 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомого не є абсолютним.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність складає з 1 травня 2017 року складає 1312 грн., а з 1 грудня 2017 року - 1373 грн.

Із посвідчення, яке видано Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 14.08.2017 року ОСОБА_1 призначена державна соціальна допомога з 13.07.2017 року по 01.12.2017 року у розмірі 1312 грн. (а.с.7).

Таким чином, розмір соціальної допомоги, яку отримує позивач складає 1312 грн., що відповідає показнику прожиткового мінімуму, який з 01.12.2017 року буде складати 1373 грн. за ЗУ «Про державний бюджет на 2017 рік»

Звертаючись з позовом до суду позивачем не надано доказів, які підтверджують його потребу у матеріальній допомозі, оскільки коштів, які він отримує як соціальну допомогу є недостатньою для підтримання його нормальної життєдіяльності.

Зважаючи на те, що позивач не надав доказів на підтвердження його важкого майнового стану та потреби в матеріальній допомозі, перенесення інсульту, існування вад опорно-рухового апарату, функцій зору, мовлення та памяті, суд вважає, що позивач хоч і є непрацездатною особою та не забезпечений житлом, але його матеріальне забезпечення державою достатнє і він не потребує додаткового забезпечення.

Суд вважає, що за таких обставин, позивач може претендувати на стягнення з відповідачів на його користь додаткових витрат на підставі ст. 203 СК України, якщо такі мають місце.

Згідно ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обовязку утримувати матір, батька та обовязку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обовязків.

У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більше як три роки.

Виходячи з вимог ст. 204 СК України можливість звільнення від обов'язку утримувати батьків пов'язується із встановленням тієї обставини, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.

Ст. 80 КзПШ України передбачала, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Аналогічна норма міститься в ст. 180 СК України в якій передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідачу ОСОБА_2 виповнилося 18 років у 2006 році, а відповідачу ОСОБА_3 виповнилося 18 років у 2015 році, тому позивач повинен був утримувати своїх дітей до зазначених років.

Ухилення від виконання батьківських обов'язків означає умисне діяння (дію або бездіяльність), у результаті якого обов'язки по утриманню та/або вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі або не виконуються взагалі.

Поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 судом встановлено, що ОСОБА_1 з дітьми не спілкувався, не відвідував їх, участі у їх вихованні не брав, про їх розвиток, стан здоровя не цікавився, не створював умов для їх повноцінного розвитку, грошові кошти на їх утримання не надавав, що свідчить про ухилення від виконання батьківських обовязків.

Крім того, про ухилення позивача від виконання батьківських обовязків свідчить рішення Бердянського міськрайонного суду від 04.07.2005 року про визнання ОСОБА_1 безвісно відсутнім з 01.01.2000 року (а.с.44).

Суд вважає, що за викладених обставин підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 10, 75, 202, 204, 205 СК України, 80 КзПШ України, п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів», ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік», ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 05.01.2018 року.

Суддя