Ухвала

іменем україни

19 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зобов'язання звільнити будинок, стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 20 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_6 звільнити житловий будинок по АДРЕСА_1 стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на його (позивача) користь заподіяні збитки у розмірі 14 тис. грн та моральну шкоду, яку оцінив у 10 тис. грн.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що йому на праві власності належить зазначений вище житловий будинок.

17 серпня 2013 року між ним та ОСОБА_4 був укладений попередній договір, за умовами якого остання зобов'язалася придбати його не пізніше ніж 26 серпня 2014 року за ціною 12 тис. доларів США у національній валюті України за офіційним курсом гривні до долара США у публічному акціонерному товаристві «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») на день оформлення основного договору.

При укладенні попереднього договору ОСОБА_4 передала завдаток у сумі 4 тис. доларів США у національній валюті України за курсом купівлі у ПАТ «ОТП Банк», а він (ОСОБА_7) передав ключі від житлового будинку та звільнив його. З цього часу будинком користуються ОСОБА_5, яка є донькою ОСОБА_4, та чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_6

У строки, обумовлені попереднім договором, договір купівлі-продажу будинку між ними не укладено, тому вважає, що відповідачі не мають правових підстав для проживання у ньому.

Крім того, діями ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 йому завдано збитків у вигляді неправомірного користування майном без законних підстав у розмірі 14 тис. грн із розрахунку 1 тис. грн за кожен місяць користування майном у період із 26 серпня 2014 року до 16 листопада 2015 року (день звернення до суду), які позивач просив стягнути з відповідачів.

У грудні 2015 року ОСОБА_4 подала зустрічний позов про визнання договору недійсним та стягнення майнових збитків, на обґрунтування якого зазначала, що дійсно 17 серпня 2013 року між нею та ОСОБА_3 був укладений попередній договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 Укладення основного договору купівлі-продажу було заплановано на 26 серпня 2014 року.

У порядку виконання вказаного договору вона передала продавцю гроші у сумі 4 тис. доларів США та отримала ключі від будинку, вселивши до нього свою доньку з чоловіком.

Проте у подальшому договір купівлі-продажу укладено не було з вини ОСОБА_3, так як ним не були надані правовстановлюючі документи на будинок.

Посилаючись на наведені вище обставини, просила визнати попередній договір від 17 серпня 2013 року, укладений між нею та ОСОБА_3, недійсним, стягнути з останнього передані 91 640 грн (4 тис. доларів США) та завдану їй майнову шкоду у розмірі 7 905 грн, усього 99 545 грн.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 березня 2016 року первісний позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Виселено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із житлового будинку АДРЕСА_1

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 94 160 грн.

У решті позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 20 липня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено у частині стягнутих із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошових коштів, зменшено їх розмір до 32 540 грн.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

З касаційної скарги вбачається, що рішення апеляційного суду оскаржується в частині зустрічного позову, в іншій частині судове не оскаржується, тому в силу ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом установлено, що 17 серпня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у простій письмовій формі був укладений попередній договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 за умовами якого остання зобов'язалася придбати його не пізніше ніж 26 серпня 2014 року за ціною 12 тис. доларів США у національній валюті України за курсом купівлі у ПАТ «ОТП Банк» на день оформлення основного договору.

При укладенні попереднього договору ОСОБА_4 передала завдаток у сумі 4 тис. доларів США у національній валюті України за курсом купівлі у ПАТ «ОТП Банк», а ОСОБА_7 передав ключі від житлового будинку та звільнив його. З цього часу будинком користуються ОСОБА_5, яка є донькою ОСОБА_4, та чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_6

Відповідно до п. 5.2 попереднього договору у випадку його невиконання покупцем сума, вказана у п. 5.1 цього договору, покупцю не повертається і залишається у продавця. Пунктом 5.3 договору встановлено, що у випадку невиконання цього договору продавцем він зобов'язується повернути покупцю протягом 3 днів із дати встановлення у п. 1.1 цього договору подвійну суму завдатку, а у разі затримки її повернення - сплатити на користь покупця пеню у розмірі 2 % за кожен день прострочення.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 переданого завдатку у розмірі 94 160 грн, суд першої інстанції виходив із того, що сплачені ОСОБА_4 кошти за попереднім договором підлягають поверненню ОСОБА_3 як авансовий платіж.

Апеляційний суд зменшив розмір стягнутих із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошових коштів до 32 540 грн, пославшись на те, що курс купівлі долара США у ПАТ «ОТП Банк» станом на 17 серпня 2013 року становив 8 грн 13 коп., відповідно еквівалент 4 тис. доларів США складав 32 540 грн.

Однак вищезазначений висновок суду апеляційної інстанції не відповідає нормам матеріального права та суперечить фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником в рахунок належних з нього за договором платежів та підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом.

Із матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу будинку в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, тому передані ОСОБА_4 кошти у розмірі 4 тис. доларів США є авансом.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку щодо правової природи переданої грошової суми.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12.

Частиною 1 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 4 тис. доларів США після підписання попереднього договору купівлі-продажу зазначеного вище житлового будинку.

Отже, сторони уклали договір у розумінні ЦК України, який породив у них грошове зобов'язання у разі неукладення договору купівлі-продажу квартири не пізніше 26 серпня 2014 року.

Судом установлено, що договір купівлі-продажу сторонами укладено не було. ОСОБА_4 вказувала, що договір не був укладений із вини ОСОБА_3 Отже, при доведеності цієї обставини у останнього виник обов'язок із повернення отриманих ним від ОСОБА_4 коштів.

Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконаним у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент у іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок визначення не встановлений договором, або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Із урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що повернення ОСОБА_3 авансу у розмірі 4 тис. доларів США має здійснюватись із конвертацією у національній валюті на день подачі зустрічного позову, а саме: 21 грудня 2015 року, що складає 94 160 грн (відповідно до довідки за курсом 1 долар США складає 23 грн 54 коп. х 4 тис. = 94 160 грн).

Апеляційний суд, вирішуючи спір, на порушення вимог ст. 212-214, 315 ЦПК України вищезазначених вимог закону до уваги не взяв та дійшов помилкового висновку про зменшення розміру стягнутої суми з урахуванням курсу купівлі долара США у ПАТ «ОТП Банк» станом на 17 серпня 2013 року.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 20 липня 2016 року скасувати.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 березня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик