Справа №587/1906/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/857/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

17 травня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 06 квітня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8

про визнання дійсним нікчемного договору купівлі-продажу нерухомого майна, -

в с т а н о в и л а :

22 вересня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який уточнив в ході судового розгляду справи і обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належить на праві власності по 1/4 частини нежитлового приміщення, що знаходиться в с. Кардашівка Сумського району Сумської області. 24 січня 2014 року між сторонами була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу 3/4 частин спірного нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: с. Кардашівка Сумського району Сумської області, буд. 36 Б, що складається з пилорами «Б» - загальною площею 145,2 м.кв., столярного цеху «В» - загальною площею 306,2 м.кв., виробничого корпусу «Г» - загальною площею 258, 4 м.кв., виробничого корпусу «Д» - загальною площею 129,2 м.кв., навісу «Е», в рахунок чого позивачем було передано 20 000 доларів США, що еквівалентно на час передання грошових коштів 159860, 00 грн. (курс валют за даними НБУ станом на 24. 01. 2014 року складав 799,3 грн.), про що відповідачами була написана та підписана власноручно розписка. На підтвердження фактичного виконання умов договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, відповідачі передали позивачу у фактичне користування вказане приміщення, де він розташував обладнання для здійснення підприємницької діяльності, пов'язану з обробкою деревини. На неодноразові звернення з проханням прибути до нотаріуса з документами для укладення договору купівлі-продажу, від відповідачів не послідувало позитивної реакції, а тому ОСОБА_3 вимушений звернутись до суду з даним позовом, оскільки, вважає, що його права та інтереси порушено і вони підлягають захисту та відновленню. Підтвердженням факту звернення до відповідачів з пропозицією прибути до нотаріуса та здійснити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна є лист з проектом договору купівлі-продажу, що був направлений на адресу кожного з відповідачів 08.04.2016 року. ОСОБА_9 20.04.2016 року помер, його дружина ОСОБА_6 01.06.2016 року звернулась з заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка, що підтверджується відомостями зі спадкового реєстру, а відповідно до вимог ст.ст.1218, 1268, 1270 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, а тому і прийняла обовязок відповідати за даним позовом. Оскільки відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірного майна, позивач просив постановити рішення про визнання дійсним нікчемного договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 06 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8 про визнання дійсним нікчемного договору купівлі-продажу нерухомого майна відмовлено за його необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 посилаючись на неповноту зясованих обставин, що мають значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що судом не надано належної оцінки письмовим доказам, а саме власноручно написаної та підписаної розписки відповідачів, яка містить перелік приміщень які продаються, їх частка, сума грошових коштів, за які продається таке нерухоме майно, та те, що ОСОБА_5 було визнано факт отримання грошових коштів в сумі 20000,00 дол. США за продаж приміщення, про що він поставив свій підпис та такий підпис поставив і ОСОБА_9 Вважає, що в судовому засіданні було доведено факт повного виконання договору: отримання грошових коштів, фактичне передання нежитлового приміщення позивачу, написання розписки, отримання проекту договору купівлі-продажу. При ухваленні рішення, судом не були застосовані норми ст.ст. 220, 626, 655, 664, 706 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що сторонами не було досягнуто домовленості щодо укладення договору купівлі-продажу спірного майна, а також щодо усіх істотних умов договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належить на праві власності по 1/4 частини нежитлового приміщення, що знаходиться в с. Кардашівка Сумського району Сумської області, буд. 36 Б, яке складається з пилорами «Б» - загальною площею 145,2 м.кв., столярного цеху «В» - загальною площею 306,2 м.кв., виробничого корпусу «Г» - загальною площею 258,4 м.кв., виробничого корпусу «Д» - загальною площею 129, 2 м.кв., навісу «Е», що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с. 9-26).

З копії розписки від 23 жовтня 2013 року вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_9 отримали від ОСОБА_3 167000 гривень ( еквівалент 20000 доларів США) в рахунок оплати за 3/4 частини вартості нежитлових приміщень за адресою с. Кардашівка Сумського району Сумської області, буд. 36 Б, які складаються з пилорами «Б», столярного цеху «В», виробничого корпусу «Г». виробничого корпусу «Д», навісу «Е» (а.с.7).

Також судом встановлено, що в 2014 році ОСОБА_5, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 від ОСОБА_3 надійшла пропозиція купити пилораму. Домовленість була така, що ОСОБА_3 вносить 20000 дол. США, потім протягом місяця іншу частину ще еквівалент 20000 доларів США, а потім протягом року остачу в розмірі 12000 доларів. Грошову суму у розмірі 20000 дол. США ОСОБА_3 передав ОСОБА_5 та ОСОБА_9, про що ними була написана розписка. Через місяць ОСОБА_3 сказав, що в нього виникли фінансові складнощі, просив відстрочити подальший розрахунок, а потім попросив повернути гроші. В подальшому виникли спори з приводу розрахунків, оскільки ОСОБА_3 з моменту передачі 20000 дол. США працював на пилорамі, отримував прибуток, хоча остаточно за нерухоме майно не розрахувався.

08 квітня 2016 року позивач надіслав відповідачам лист з вимогою про укладення договору купівлі-продажу (а.с. 27). До зазначеного листа також було додано проект договору купівлі-продажу (а.с. 28-30).

04 листопада 2013 року відповідачі на адресу співвласника майна ОСОБА_8 передали нотаріально посвідчену заяву, в якій зазначили, що мають намір продати належне їм у праві спільної часткової власності 3/4 частки нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: с. Кардашівка, вулиця без назви, буд.36 Б за 450000 грн. (а.с. 44), тоді як ОСОБА_3 в позові стверджує, що вартість спірного майна була визначена домовленістю сторін в розмірі 20000 дол. США, що складало 159860 гривень ( за курсом валют станом на 24 січня 2014 року).

У відповідь на лист відповідачів від 04 листопада 2013 року ОСОБА_8 своїм листом від 03 грудня 2013 року повідомив, що з заяви відповідачів про намір продати свої частки в спірному майні, окрім ціни продажу, не зазначено інші умови, на яких продавець продає свої частки, хоча такі умови є істотними та повинні визначити порядок та строк проведення розрахунків, а також інші істотні умови договору (а.с. 210).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1,2 ст.638 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві).

Відповідно до ч.1 ст.656 ЦК України предметом договору купівлі - продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладання договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Продавцем за договором купівлі-продажу може бути будь-який учасник цивільних відносин, який відчужує майно, що знаходиться у його власності (ст.658 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Аналізуючи вище викладене та наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що до спірних правовідносин не можна застосувати положення ч.2 ст.220 ЦПК України, оскільки сторони не досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, зокрема щодо ціни майна.

Саме неповна сплата позивачем вартості нерухомого майна є причиною неявки відповідачів до нотаріуса для укладення та посвідчення договору купівлі-продажу майна.

Посилання апелянта на підтвердження досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних обставин справи на те, що відповідачі передали йому в користування нерухоме майно, не спростовують висновків суду. Оскільки передача власником свого майна в користування іншій особі може бути з різних підстав і не завжди свідчить про продаж такого майна.

Доказів про те, що ціна продажу нерухомого майна складала саме 20000 дол. США позивач ні в суді першої ні в суді апеляційної інстанції не надав.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для зміни чи скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -