ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/376/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2017 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., розглянувши матеріали за скаргою ОСОБА_2, в якій "відповідачем" вказано "Державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва" щодо визнання незаконною бездіяльність, визнання постанови незаконною, третя особа - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль",

Встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшла вказана скарга, з посиланням на положення ст.383 ЦПК України.

Відповідно до ч.1, 2, 8 ст.8 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року): суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Отже, вказана скарга була подана без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року), а саме: відсутнє обгрунтування щодо визначення вищевказаного процесуального статусу сторін як "відповідач" (особу якого конкретно не зазначено) та "третя особа" в непозовному провадженні; не зазначено повної адреси скаржника - номеру квартири в багатоквартирному будинку №31 по вул. Російській в м. Києві; зміст позовних вимог конкретно не викладено, в тому числі щодо не зазначення дати винесення спірної постанови та прізвища особи, яка її винесла.

Враховуючи наведене, згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було вирішено залишити без руху заяву з наданням заявнику строку для виправлення вказаних недоліків - 3 дні. Копії вказаної ухвали були отримані особисто скаржником 27 листопада 2017 року (згідно з розписками у рекомендованих листах), проте, недоліки скарги не були усунуті у повному обсязі.

Відповідно до ч.9 ст.10 ЦПК України: якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Так, до Дарницького районного суду м. Києва надійшла скарга зі змінами та доповненнями (з долученням лише однієї копії) та додатковим доказом у виді копії паспорта, проте яка була подана взагалі лише в одному примірнику, тобто всупереч вимогам ч.1 ст.120 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року (які у повному обсязі кореспондуються з вимогами ч.1 ст.177 ЦПК України). Так, щодо ненадання вказаних копій то заявником не враховано, що заявник повинен додати до заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, тобто для всіх вищевказаних учасників справи.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому, з положень ч.3 ст.185 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.7 ст.185 ЦПК України - повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, вважаю, що відповідно до ст.185 ЦПК України скаргу належить повернути.

Керуючись ст.185 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути скаргу ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на ухвалу до Апеляційного суду м. Києва може бути подана протягом 15 днів з дня отримання її копії.

Суддя: