Справа № 136/1920/16-ц Провадження № 22-ц/772/1112/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 5Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Іващука В.А., Якименко М.М.

за участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області, ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4, про визнання свідоцтва недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 13 березня 2017 року у цій справі,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 19 серпня 2004 року на імя її сина ОСОБА_3 виконавчим комітетом Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області було видано свідоцтво № 349 про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований по вул. Зої Космодем`янської, 40 (змінено на «Богдана Хмельницького») у с. Стара Прилука Липовецького району Вінницької області.

Цей будинок було побудовано у 1963 році, в ньому проживали вона з чоловіком, який помер у 2004 році, та їх діти.

Після розлучення її сина ОСОБА_3 з ОСОБА_4 їй стало відомо, що будинок з господарськими будівлями є предметом поділу спільного майна подружжя.

Посилаючись на те, що видачею вказаного свідоцтва порушено її право на частку в майні колгоспного двору, членом якого вона була до 15 квітня 1991 року, зокрема на частину будинку, вона просила суд визнати його недійсним.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 13 березня 2017 року позов задоволено, вказане свідоцтво визнано недійсним, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням, представник ОСОБА_4 ОСОБА_5, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріально права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Перевіривши…

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з положеннями статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних(ст. ст. 120, 123 ч.2 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських ОСОБА_6 народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: Вінницька область, Липовецький район, с. Стара Прилука, вул. Зої Космодем`янської, 40, відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір, головою якого в період з 1961 року по 15.04.1991 року був ОСОБА_7(у деяких документах ОСОБА_7) Степанович, що підтверджується довідкою виконкому Староприлуцької сільської ради № 730 від 28.10.2016 року (а.с. 11-13), записами в погосподарській книзі (а.с. 7-9), відповідно до яких головою господарства був записаний ОСОБА_7, який працював їздовим в колгоспі імені "Родина" (рос.), що також підтверджується даними заведеної на його імя трудової книжки колгоспника(а.с. 149-150).

Станом на 15.04.1991 року (момент набрання чинності Законом України "Про власність") членами вказаного колгоспного двору були ОСОБА_8 (голова двору), ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10, що підтверджується довідкою виконкому Староприлуцької сільської ради № 730 від 28.10.2016 року (а.с. 11-13).

З урахуванням цих обставин та положень ст. ст.120, 123 ЦК УРСР суд дійшов висновку, що особи, які були членами колгоспного двору станом на 15.04.1991 року, набули право на частку в його майні в рівних частинах.

23.07.2004 року виконавчим комітетом Староприлуцької сільської ради за заявою ОСОБА_2 було прийнято рішення, яким головою двору поставлено ОСОБА_3, у звязку з чим внесено зміни в погосподарську книгу, а також - про оформлення за ним права власності на будинковолодіння на підставі запису в погосподарській книзі(а.с. 108, 109).

19.08.2004 року виконком Староприлуцької сільської ради видав на імя ОСОБА_3 свідоцтво № 349 про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані в селі Стара Прилука по вулиці Зої Космодем`янської, 40, Липовецького району Вінницької області.

30.12.2004 року ОСОБА_7 помер(а.с. 54).

04.12.2015 року рішенням 3 сесії 7 скликання Староприлуцької сільської ради (а.с. 14) вулицю Зої Космодем`янської перейменовано на "Богдана Хмельницького".

Встановивши вказані обставини на підставі належно оцінених доказів(ст.212 ЦПК) та керуючись наведеними вище нормами матеріального права, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при видачі оспорюваного свідоцтва на імя ОСОБА_11 як одноосібного власника будинку, виконком Староприлуцької сільської ради не врахував частку позивачки в цьому будинку, яку вона набула як член колгоспного двору, чим порушено її права як співвласника будинку, а тому його слід визнати недійсним.

Всі доводи апеляційної скарги зводяться до посилань на безпідставне віднесення судом зазначеного господарства до суспільної групи колгоспний двір, а відтак до невірного застосування положень статей 120, 123 ЦК УРСР.

Однак із такими доводами погодитись не можна, оскільки вказаними вище доказами підтверджується членство ОСОБА_7 у колгоспі, а тому судом вірно віднесено зазначене господарство до суспільної групи колгоспний двір. Протилежного апелянтом не доведено. Жодного доказу на підтвердження таких доводів скарги ним суду не надано.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість рішення суду, тому відповідно до положень ст. 308 ЦПК України вказану апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, відхилити, рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 13 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : В.А. Іващук

ОСОБА_12