Справа №464/577/17
пр № 2/464/569/17
У Х В А Л А

08.02.2017 року суддя Сихівського районного суду м.Львова Чорна С.З. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: 1) визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру № 29, 29а в будинку № 21 по вул.Угорська у м.Львові; 2) визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 квартири № 29, 29а в будинку № 21 по вул.Угорська у м.Львові.

При огляді поданої позивачем позовної заяви встановлено, що така не відповідає вимогам ст.119 ЦПК та Закону України «Про судовий збір» з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.5 ст.119 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору, однак позивачем, в супереч вимогам даної законодавчої норми, не долучено до позовної заяви документ, що підтверджує сплату судового збору з урахуванням вказаної ціни позову (квитанції чи платіжного доручення).

Згідно п.4 ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру. Пунктом 2 ч.1 ст.80 ЦПК України визначено, що ціною позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування є вартість цього майна; у позовах про право власності на нерухоме майно дійсною вартістю нерухомого майна. При цьому, в силу положень пунктів 5, 6 ч.2 ст.119 ЦПК України, дійсна вартість спірного майна повинна бути підтверджена відповідними документами (доказами). У відповідності до п.1.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Однак, позивачем у позовній заяві взагалі не зазначено ціну позову, яку слід визначати з дійсної вартості предмету даного позову, яким є спірне майно квартира № 29, 29а в будинку № 21 по вул.Угорська у м.Львові та не додано жодних доказів (документів), за наявності яких дається можливим визначити вартість даного майна, що водночас позбавляє суд можливості вірно вирахувати розмір судового збору, який повинен бути сплачений виходячи із ціни даного позову.

При цьому, слід розяснити, що відповідно до п.9 ч.1 ст.80 ЦПК України, ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна, поняття якої є за своїм змістом і числовим значенням рівнозначне поняттю ринкової вартості. При визначені вартості майна на який особа має намір набути права власності слід керуватись Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Позивач, відповідно до ч.2 ст.60 ЦПК України, повинен провести оцінку нерухомого майна, на яке він просить визнати за собою право власності, звернувшись до відповідного експерта (оцінщика), надавши суду звіт (висновок про ринкову оцінку вартості нерухомого майна), або ж інший визначений чинним законодавством документ, який посвідчує/визначає дійсну вартість спірного майна (витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно або балансову довідку юридичної особи, тощо).

Згідно п.10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснено, що подані до суду позовні заяви можуть містити кілька самостійних вимог, кожна з яких є обєктом справляння судового збору.

Так, згідно положень ст.6 Закону України «Про судовий збір», судовий збір сплачується окремо за кожну позовну вимогу майнового характеру, за кожну позовну вимогу немайнового характеру та окремо за вимогу майнового та немайнового характеру. Якщо предявлено позов з кількома майновими або немайновими вимогами, то судовий збір сплачується з кожну вимогу окремо.

Таким чином, позивачу при подачі даного позову необхідно не лише оплатити судовий збір з урахуванням ціни позову (виходячи з дійсної вартості нерухомого майна), але й при цьому врахувати кількість заявлених ним позовних вимог та долучити оригінали відповідних платіжних документів до матеріалів позову.

Крім того, за вимогами пунктів 5, 6 ч.2 ст.119 ЦПК України, позовна заява, окрім інших даних, повинна містити викладення обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначаючи докази, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Так, з огляду на зміст та предмет позовних вимог, суть спору та описані позивачем в позовній заяві обставини справи, останній не представив суду жодних належних доказів, що підтверджують наявність у володінні та приналежність стороні на даний час описаного у позові нерухомого майна (реєстраційні документи про право власності на майно). При цьому, наявність підстав для звільнення позивача від доказування не встановлено.

Враховуючи наведене, вважаю, що позовну заяву слід залишити без руху та відповідно надати позивачу строк для усунення недоліків такої, шляхом подання позовної заяви та/або уточнення до позову (в т.ч. додатків) з дотриманням вимог ст.119 ЦПК України та сплати судового збору в порядку та розмірах визначених Законом України «Про судовий збір» у відповідності кількості ним заявлених позовних вимог з подальшим долученням оригіналів платіжних документів до матеріалів позову.

Керуючись ст.ст. 119, 121, 293 ЦПК України, суддя,

у х в а л и в :

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності залишити без руху, надавши строк, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання ухвали суду, для усунення недоліків заяви.

Розяснити позивачу, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали, позовна заява вважатиметься неподаною та буде йому повернута.

На ухвалу в частині визначення розміру судових витрат може бути подано апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Чорна С. З.