08.12.2017 Єдиний унікальний номер 205/4482/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2017 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Скрипник К.О.,

при секретарі - Молчанові Є.Д.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі, без застосування технічного запису відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа - Друга дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 14 липня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому вказав, що квартира АДРЕСА_1 була придбана його батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 03.07.1991 року, посвідченого Другою дніпровською державною нотаріальною конторою. 15 листопада 2009 року помер батько позивача, після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаної квартири, яку успадкувала мати, як спадкоємиць першої черги за законом. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_3, після її смерті відкрилася спадщина на спірну квартиру в цілому. Єдиним спадкоємцем за заповітом є позивача, заповіт було складено за життя ОСОБА_3 та посвідчено 21 березня 2006 року Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою. Однак, в змісті заповіту нотаріусом було помилково вказано, що квартира АДРЕСА_1 знаходиться в смт. Таромське Новокодацького району м. Дніпро. В смт. Таромське за вказаною адресою розташований приватний будинок, який не має поділу на квартири. Таку ж помилку, про те, що спірне майно знаходиться в смт. Таромське було допущено і в свідоцтві про право на спадщину за заповітом, видане на ім`я позивача Другою дніпровською державною нотаріальною конторою 27.01.2014 року. Таким чином, в результаті помилок, допущених нотаріальними органами, які на сьогодні виправити не можливо, оскільки заповіт було складено вже померлою особою, позивач втратив право на спадкове майно. Позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 43,4 кв.м., житлову - 27 кв.м. та скаладається з 1- коридор, 2 - санвузол, 3 - кухня, 4,5 - житлові, 6 - комора, 7 - коридор, I - балкон, в житловому будинку літ. А-5.

Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день і час проведення слухання справи сповіщався належним чином.

Від третьої особи надійшла письмова заява з проханням слухати справу у відсутність їх представника.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою дніпровською державною нотаріальною конторою 27.06.2012 року, за реєстровим № 2-660, свідоцтва про право власності, виданого Другою дніпровською державною нотаріальною конторою 27.06.2012 року, за реєстровим № 2-662 (а.с.12,13).

Встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, яка за життя 31 березня 2006 року склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов'язки, а також ті майнові права та обов'язки, які належатимуть їй на день смерті заповіла ОСОБА_1(а.с.45).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно матеріалів спадкової справи № 479/2013, заведеної Другою дніпровською державною нотаріальною конторою, вбачається, що після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, з заявою про прийняття спадщини за заповітом 27 січня 2014 року звернувся ОСОБА_1(а.с.56).

ОСОБА_1 спадщину прийняв та 27 січня 2014 року на його ім'я видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, на квартиру АДРЕСА_1, (як зазначено в свідоцтві) за реєстровим № 2-49 (а.с.15).

Разом з тим, як зазначає позивач, при видачі свідоцтва про право на спадщину були допущені помилки, оскільки спірна квартира не знаходиться в смт. Таромське, а знаходиться за адресою: квартира АДРЕСА_1. В смт. Таромське за вказаною адресою розташований приватний будинок, який не має поділу на квартири та це не його спадщина, а чуже майно. Отже, в результаті помилок, допущених нотаріальними органами, які на сьогодні виправити не можливо, оскільки заповіт було складено особою, яка померла на даний час, позивач втратив право на спадкове майно.

Відтак, як вбачається з матеріалів справи, при реєстрації в КП ДМБТІ свідоцтва про право на спадщину, виданого 27.06.2012 року на ім`я ОСОБА_3, зазначено, що спірне майно знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12 на звороті), тобто маються розбіжності в адресах.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За правилами ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

При вирішенні спору про право на спадкове майно, з урахуванням зазначених положень закону, доведенню у цих правовідносинах підлягають обставини щодо: належності майна спадкодавцю; права на спадкування за заповітом чи за законом; факту прийняття спадщини; кола спадкоємців, які прийняли спадщину та розмір їх часток у праві власності на спадкове майно.

Разом з тим, доказів в підтвердження різних адрес позивачем не надано, та вказані обставини необхідно доводити в іншому провадженні, та звертатися з позовом з інших правових підстав, оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом, ніхто його спадкові права не оспорює, на його ім'я видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом та відсутня відмова нотаріальної контори на звернення позивача, що дає підстави звернутися до суду з позовом про захист спадкових прав.

Тому, у суду відсутні законні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа - Друга дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

А тому, враховуюче вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають.

Враховуючи викладене і керуючись ст. ст. 1222, 1223, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 82, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа - Друга дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя К.О. Скрипник