ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/404/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2017 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., вивчивши матеріали за скаргою ОСОБА_2 на постанову та дії по ВП №51295038, із визначенням суб"єкту оскарження - Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, вказано боржника - ОСОБА_3,

Встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшла вказана скарга, з посиланням на порядок, передбачений ст.383 ЦПК України.

Відповідно до ч.1, 2, 8 ст.8 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року): суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Отже, вказана скарга була подана без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року), а саме: не вказано номеру засобу зв"язку боржника та суб"єкта оскарження, при цьому не зазначено найменування державного виконавця щодо визначення суб"єкта оскарження, згідно з переліком, який визначено ст.383 ЦПК України, згідно з якою: учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи; відсутнє обгрунтування щодо посилання в скарзі на винесення вказаної постанови державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Враховуючи наведене, згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було вирішено залишити без руху заяву з наданням заявнику строку для виправлення вказаних недоліків - 5 днів. Копія вказаної ухвали була отримана особисто скаржником 18 грудня 2017 року (згідно з розпискою у рекомендованому листі), проте, недоліки скарги не були усунуті у повному обсязі.

Відповідно до ч.9 ст.10 ЦПК України: якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Так, до Дарницького районного суду м. Києва надійшла скарга зі змінами та доповненнями від 21 грудня 2017 року, викладена на трьох аркушах, проте яка була подана лише в одному примірнику, тобто до цієї скарги не було додано копій цієї скарги для всіх учасників справи - всупереч вимогам ч.1 ст.177 ЦПК України (які у повному обсязі кореспондуються з вимогами ч.1 ст.120 ЦПК України, який діяв до 15 грудня 2017 року). Так, щодо ненадання вказаних копій то заявником не враховано, що заявник повинен додати до заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб (акт щодо відсутності вказаних копій не складався, оскільки наявний у супровідному листі перелік додатків не містить посилання на їх наявність).

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому, з положень ч.3 ст.185 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.7 ст.185 ЦПК України - повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, вважаю, що відповідно до ст.185 ЦПК України скаргу належить повернути.

Керуючись ст.185 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути скаргу Гаращук Галини Василівни по справі №753/19656/17.

Апеляційна скарга на ухвалу до Апеляційного суду м. Києва може бути подана протягом 15 днів з дня отримання її копії.

Суддя: