УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., ЗавгородньоїІ.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Міністерства оборони України на його користь 100 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 08 грудня 2009 року № 618 його було звільнено з військової служби у запас відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» за пунктом «б» (за станом здоров'я), а з 01 лютого 2010 року наказом військового комісара Василівсько-Михайлівського об'єднаного районного військового комісаріату Запорізької області № 13 його було виключено зі списків особового складу.

Позивач зазначав, що внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, 28 квітня 2010 року йому була встановлена ІІІ група інвалідності.

Посилаючись на розвиток хвороб та погіршення стану здоров'я, у зв'язку з чим він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання та психологічний дискомфорт, ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_4 20 000 у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України відхилено, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Міністерство оборони України, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Суди попередніх інстанцій, частково задовольняючи позовні вимоги, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували ст. ст. 23, 1167 ЦК України, врахували роз'яснення, викладені у пп. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,глибину фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що встановлена позивачу ІІІ група інвалідності є наслідком захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, а тому обов'язок держави відшкодувати завдану ОСОБА_4 моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 6-86гс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

Т.О.Писана