У х в а л а

іменем україни

08 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Селидівської міської ради Донецької області, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Донецької області від 01 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 25 червня 2005 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який розірвано 18 лютого 2005 року. Перебуваючи у шлюбі в них народився син - ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірванню шлюбу залишився проживати з відповідачем.

Зазначав, що з моменту розлучення між ним та відповідачем виникли непорозуміння щодо його участі у вихованні сина та спілкуванні з ним, ОСОБА_5 штучно створюються перешкоди щодо можливості нормального спілкування з дитиною. При цьому, мирним шляхом врегулювати такі суперечки неможливо.

Звертає увагу, що у зв'язку з відсутністю можливості вирішити протиріччя між сторонами щодо можливості його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, він звернувся до комісії з питань захисту прав дитини Селидівської міської ради Донецької області, у результаті чого

09 червня 2010 року вказаною комісією прийнято рішення, яким визначено порядок його участі у спілкуванні з сином та у його вихованні (з подальшими змінами від 25 листопада 2015 року), а саме: шляхом двох днів зустрічей І, ІІІ або ІІ, ІV тижня з ночівлею (п'ятниця - субота з 16.00 до 20.00 год. або субота -неділя з 09.00 до 16.00 год.).

Посилаючись на те, що останні два роки між сторонами існує конфлікт, який не вдається вирішити мирним шляхом, оскільки відповідач негативно впливає на його стосунки з сином шляхом чинення перешкод у спілкуванні батька та сина, тоді як він як батько дитини хоче з нею особисто спілкуватись та має на це право, просив: зобов'язати

ОСОБА_5 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином; визначити наступні способи його участі у вихованні сина - ОСОБА_6: особисте спілкування шляхом побачень п'ять раз на тиждень з понеділка по п'ятницю з 18.00 год. до 19.00 год. за місцем навчання сина або за місцем його проживання/перебування; спільний відпочинок (першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком); необмежене спілкування з сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв'язків, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування батька та сина; ночівля дитини за адресою його мешкання II, IV тижня місяця на вихідних днях; у разі, якщо святкові дні припадають на день його побачення з сином або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком; в день його побачення з сином він має право особисто забирати сина з дому, школи; зобов'язати ОСОБА_5 за два дні до дня його зустрічі з сином надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, - повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від

06 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у спілкуванні з сином - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у визначений рішенням виконавчого комітету Селидівської міської ради Донецької області від 09 червня 2010 року № 104, зі змінами, які внесені рішенням від 25 листопада 2015 року № 137, час та спосіб, а саме: шляхом встановлення у виді двох днів зустрічей, за бажанням дитини та за згодою сторін, I, III або II, IV тижня місяця з ночівлею (п'ятниця - субота з

16.00 год. до 20.00 год. або субота - неділя з 09.00 до 16.00 год.).

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 01 червня

2017 року рішення суду першої інстанції змінено шляхом виключення з резолютивної частини рішення слів «за бажанням дитини та за згодою сторін».

Додатково визначено спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з сином шляхом спільного відпочинку у літній період протягом місяця.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасуватиоскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Змінюючи рішення суду першої інстанції шляхом виключення з резолютивної частини слів «за бажанням дитини та за згодою сторін» та визначаючи додатковий спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною шляхом спільного відпочинку у літній період протягом місяця, апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), керуючись приписами ст. ст. 141, 157, ч. 2 ст. 159 СК України та із урахуванням в першу чергу інтересів дитини, його віку та психологічних особливостей, дійшов обґрунтованого висновку, що спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначений рішенням виконавчого комітету Селидівської міської ради Донецької області від 09 червня 2015 року є доцільним та відповідатиме інтересам дитини.

Крім того, правильно зазначено й те, що неможливо встановити спілкування ОСОБА_4 з сином за бажанням дитини та згодою сторін, оскільки наявність такого застереження не узгоджується з предметом заявленого позову, оскільки саме у зв'язку з виникненням конфлікту між сторонами останній звернувся до суду, а також те, що таке положення не передбачено нормами сімейного законодавства.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 01 червня

2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С. Висоцька

М.К. Гримич