Справа № 464/8156/16-ц
пр.№ 2/464/440/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

03.03.2017 року

Сихівський районний суд м. Львова в складі :

головуючого-судді Мички Б.Р.

за участю секретаря судового засідання Янишин М.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Сихівський районний відділ Державної міграційної служби у Львівській області, про визначення часток у спільній сумісній власності та припинення права на частку у квартирі, -

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом, в якому просять: визначити частки у праві спільної сумісної власності, а саме: визначити, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить у спільній сумісній власності на праві власності по 1/4 частці квартири АДРЕСА_1 виплатити компенсацію ОСОБА_4 за ринковою вартістю 1/4 частки спірної квартири у розмірі 126 394, 80 грн.; припинити право ОСОБА_4 на 1/4 частку у квартирі АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку у квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що квартира АДРЕСА_1, належить їм та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Стверджують, що згоди щодо визначення часток у квартирі між власниками не досягнуто, а спільне користування і володіння спірною квартирою між ними та відповідачем є неможливим, оскільки останній руйнує їхній особистий простір та світогляд, не несе жодних витрат по утриманню спірної квартири, жодних домовленостей з ним неможливо досягнути, постійно вживає спиртні напої і вчиняє скандали, а відтак створює неможливі умови спільного користування і володіння квартирою. Зазначають, що спірна квартира складається з двох кімнат, і частка кожного із співвласників не може бути виділена в натурі, оскільки не має двох кухонь, двох ванних кімнат, які б можна було виділити кожному співвласнику квартири, розміри та план розташування квартири не дають можливості виділити належну кожному частку квартири в натурі з утворенням ізольованих квартир з самостійним виходом, тобто спірну квартиру неможливо поділити без втрати її цільового призначення, ні встановити порядок користування квартирою між співвласниками. А відтак, враховуючи вищевикладене та те, що частка відповідача у разі визначення судом часток у спірній квартирі буде незначною та вони готові компенсувати йому ринкову вартість даної частки шляхом внесення коштів на депозитний рахунок суду у розмірі 126 394, 80грн, а також враховуючи й те, що відповідачу на праві власності належить 1/2 частка у квартирі АДРЕСА_3 просять позов задоволити.

Позивач ОСОБА_3 та представник позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просять позов задоволити та не заперечують щодо заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому, згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглядати справу у їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа Сихівський районний відділ Державної міграційної служби у Львівській області явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд важає за можливе розглядати справу у його відсутності.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6, яка була приведена до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань та за відмову від давання показань згідно ст.ст.384, 385 КК України, пояснила суду, що проживає у квартирі АДРЕСА_4 Відповідач по справі є її зятем, однак вона боїться перебувати з ним сама в квартирі, оскільки той зловживає вживанням алкогольних напоїв, виганяє її з квартири, часто застосовує фізичну силу, як до неї, так і до його сина, ОСОБА_3.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_7, яка була приведена до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань та за відмову від давання показань згідно ст.ст.384, 385 КК України, пояснила суду, що часто відвідує родичів, які проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Ствердила, що комунальні послуги за спірну квартиру оплачують ОСОБА_1 та ОСОБА_3, відповідач у цьому участі не бере, оскільки не працює та зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя та застосовує фізичну силу до своїх співмешканців.

Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із свідоцтвом про право власності НОМЕР_1 від 09.08.2007 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22541665 від 22.04.2009 року квартира АДРЕСА_5 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Як вбачається із свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 від 03.09.2009 року ОСОБА_2 після реєстрації шлюбу 03.09.2009 року із ОСОБА_9 змінила прізвище на ОСОБА_1.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.ст. 368, 370, 372 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається з пояснень учасників процесу та показань свідків, позивачі позбавлені можливості у повній мірі користуватися та розпоряджатися своєю власністю, так як квартира належить їм та відповідачу на праві спільної сумісної власності без визначення часток, а домовленості щодо визначення часток у праві спільної сумісної власності позивачі із ним досягти не можуть.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо визначення часток у спільній сумісній власності, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Виходячи з рівності часток та враховуючи що співвласників майна є четверо і судом не встановлено обставин, які б давали підстави для збільшення чи зменшення часток, суд вважає можливим визначити, що кожному із співвласників у квартирі АДРЕСА_2 належить по 1/4 частки.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ч.4, ч.5 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Аналогічна за змістом норма міститься в ст.321 ЦК України.

Згідно з положеннями ч.2 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною 3 ст.358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За положеннями ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15 травня 2013 року, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Під час розгляду іншої справи № 6-68цс14 Верховний Суд України сформулював правову позицію від 2 липня 2014 року про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Обов'язковою умовою ухвалення рішення про припинення права особи на частку у спільному майні є попереднє внесення позивачем вартості частки на депозитний рахунок суду.

Як роз'яснено п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1- 4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна № 71294835 від 25.10.2016 року ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_3.

Згідно із копії технічного паспорта на приватизовану квартиру (будинок) від 07.11.2006 року вбачається, що спірна квартира знаходиться на 10 поверсі, загальна площа 65,6 кв.м., складається із двох житлових кімнат площею 30,4 кв.м., окремої кухні площею 15,2 кв.м., ванної кімнати площею 2,8 кв.м., вбиральні площею 1,7 кв.м. та коридору площею 11,0 кв.м.

А відтак, частка кожного із співвласників не може бути виділена в натурі, оскільки розміри та план розташування квартири не дають можливості виділити належну кожному частку квартири в натурі з утворенням ізольованих квартир з самостійним виходом, тобто спірну квартиру неможливо поділити без втрати її цільового призначення, ні встановити порядок користування квартирою між співвласниками, оскільки частка відповідача є незначною.

Звітом про оцінку майна, виконаного ТзОВ «Міжрегіональна агенція незалежної оцінки» від 20.10.2016 року, встановлено, що ринкова вартість оцінюваного об'єкта (спірної квартири) становить 505579 гривень 20 копійок, у тому числі вартість 1 м.кв. становить 7707 грн.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка за його згодою позивач ОСОБА_3, який був приведений до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань та за відмову від давання показань згідно ст.ст.384, 385 КК України, пояснив суду, що його мати, позивач ОСОБА_10, на даний час тимчасово проживає за кордоном, оскільки спільне проживання з відповідачем не є можливим, однак має намір повернутися проживати у спірній квартирі, оскільки іншого житла немає. А відтак, перерахувала йому 126 395,00 грн. для внесення на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області як компенсації вартості належної відповідачу 1/4 частки спірної квартири, які він і перерахував за призначенням 13 лютого 2017 року, що стверджується квитанцією № ПН439К. Окрім цього зазначив, що не заперечує щодо визнання права власності на 1/4 частки, яка належить ОСОБА_4, за його матір'ю, ОСОБА_1

Із заяви ОСОБА_2 від 24.10.2016 року вбачається, що вона також не заперечує щодо визнання права власності на 1/4 частки, яка належить ОСОБА_4, за її матір'ю, ОСОБА_1

А відтак, з огляду на вищевикладене встановлено, що спірна квартира є спільною власністю сторін по справі, спільне користування і розподіл між сторонами в натурі є неможливим, частка відповідача у спільній власності становить 1/4, тобто є незначною та такою, що не може бути виділена із спільного майна. За таких обставин та з урахуванням наявності у відповідача на праві власності іншого об'єкту житлової нерухомості, суд вважає, що в даному конкретному випадку припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника майна, не порушить його прав, а відтак його право власності на 1/4 квартири АДРЕСА_4 потрібно припинити та виплатити йому грошову компенсацію в розмірі 126 395 грн. 00 клоп. з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області, яка була внесена ОСОБА_3 13 лютого 2017 року за квитанцією № ПН439К.

А оскільки, як вбачається із показів допитаного у якості свідка ОСОБА_3, кошти в рахунок компенсації 1/4 частки спірної квартири були перераховані ОСОБА_1 та оскільки інші співвласники не заперечують щодо визнання за нею права власності на 1/4 частку, яка належить ОСОБА_4, суд приходить до висновку, що така позовна вимога підставна та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідача на користь позивачів слід стягнути по 4134,00 грн. судового збору, сплаченого ними при зверненні до суду з даним позовом.

На підставі ст.ст.15, 16, 321, 358, 365, 368, 370, 372 та керуючись постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», ст.ст. 10, 60, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд , -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визначити за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 1/4 частці квартири АДРЕСА_1

Припинити право ОСОБА_4 на 1/4 частку у квартирі АДРЕСА_1

В рахунок належної ОСОБА_4 1/4 частки квартири АДРЕСА_5, виплатити йому грошову компенсацію в розмірі 126 395 грн. 00 коп. з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області, яка була внесена ОСОБА_3 згідно з квитанцією № ПН439К від 13.02.2017 року, депозитний рахунок 0757, ЄДРПОУ - 26306742, банк отримувача - Державна казначейська служба України, МФО-820172.

Визначити за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 4134,00 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, у відсутності якої таке було постановлено, - протягом того ж строку з дня отримання його копії. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання такої рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії. Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Головуючий Мичка Б. Р.