АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1006/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 9 лютого 2009 року у справі за заявою Звенигородського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Кобиляцької сільської ради Звенигородського району Черкаської області про визнання спадщини відумерлою, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2009 року Звенигородський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Кобиляцької сільської ради звернувся до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, посилаючись на те, що проведеною Звенигородською міжрайонною прокуратурою перевіркою встановлено, що 21 листопада 1995 року в с.Кобиляки померла ОСОБА_7, мешканка с.Кобиляки Звенигородського району Черкаської області, що підтверджується актовим записом про смерть від 21 листопада 1995 року №11.

У день її смерті на території Кобиляцької сільської ради відкрилась спадщина.

Згідно сертифікату на земельну частку (пай) вона становить 2,24 (м2) умовних кадастрових гектарів землі, вартість якої, з урахуванням коефіцієнта індексації на 2009 рік становить 35 078 грн. 03 коп.

Спадкоємці за законом чи за заповітом із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк з моменту відкриття спадщини до Звенигородської державної нотаріальної контори не зверталися. Таким чином, на спадкове майно, яке залишилося після смерті спадкодавця ніхто з його спадкоємців не претендує. Даний факт підтверджується витягом із Спадкового реєстру державної нотаріальної контори №18087009 від 14 січня 2009 року.

Просив продовжити строк подачі заяви про визнання спадщини відумерлою, у звязку з тим, що прокурору не було відомо час смерті ОСОБА_7 Визнати спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7, відумерлою. Передати у власність територіальної громади с.Кобиляки в особі Кобеляцької сільської ради 2,24 умовних кадастрових гектарів землі вартістю 35 078 грн. 03 коп.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 9 лютого 2009 року заяву прокурора задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального права, просила суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

Вказала, що померла ОСОБА_7 є її рідною тіткою, яка все своє майно заповіла ОСОБА_6, що стверджується копією дублікату заповіту, посвідченого секретарем виконкому Кобиляцької сільської ради 22 грудня 1992 року, реєстраційний номер 48.

Оскільки апелянт проживала із ОСОБА_7 на час її смерті, вважає, що прийняла спадщину, як це визначено ЦК України в редакції 1963 року. До нотаріуса на той час не зверталася, оскільки про земельну ділянку їй нічого відомо не було. Після того, як апелянт дізналася, що тітці після її смерті була виділена земельна ділянка, вона звернулася до відділу держгеокадастру, де їй повідомили, що в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку частку (пай) Кобиляцької сільської ради зареєстровано сертифікат за №402 на імя ОСОБА_7 серії ЧР №0276000 від 29 червня 1997 року площею 3,19 умовних кадастрових одиниць. Державний акт не виготовлявся. На даний час земельна ділянка рахується за ОСОБА_8, що стверджується копією довідки від 16 лютого 2017 року за №31-28-0.3-339/2-17.

З метою отримання права власності на спадкове майно, вона звернулася до нотаріуса із заявою, але нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва, так як спадщина рішенням Звенигородського районного суду від 9 лютого 2009 року визнана відумерлою та передана Кобиляцькій сільській раді.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Задовольняючи заяву прокурора про визнання спадщини відумерлою, суд виходив із того, що після смерті ОСОБА_7, відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 2,29 га, на яку вона при житті мала право та з відсутності у неї спадкоємців.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

З довідки Міськрайонного управління у Звенигородському районі та в м.Ватутіне ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 16 лютого 2017 року №31-28-0.3-339/2-17, вбачається, що в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай) Кобеляцької сільської ради зареєстрований сертифікат за №402 на імя ОСОБА_7 (а.с. 27)

Згідно акта про смерть №11 Кобиляцької сільської ради Звенигородського району Черкаської області ОСОБА_7С померла 21 листопада 1995 року, що відповідно до ст. 525 ЦК УРСР (1963 року), є часом відкриття спадщини.

Звертаючись з заявою про визнання спадщини відумерлою, заявник посилався на норму статті 1277 ЦК України 2003 року.

Положення ст. 1277 ЦК України про те, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою, застосовується лише до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності ЦК України - з 1 січня 2004 року (ст. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК Української РСР .

Розглянувши спір суд першої інстанції не врахував, що на час виникнення спірних правовідносин був чинним Цивільний кодекс Української РСР 1963 року (на день смерті спадкодавця в 1995 році) та в порушення вимог закону справу було розглянуто на підставі Цивільного кодексу України 2004 року.

Суд не врахував, що Цивільним кодексом Української РСР 1963 року не передбачено визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання майна безхазяйним в порядку статті 137 ЦК Української РСР не заявлялася.

Крім того, колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції не перевірив факт прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, не залучив спадкоємців до участі у справі.

Скаржник ОСОБА_6 є спадкоємцем померлої ОСОБА_7 за заповітом, який складено 24 грудня 1992 року.

Згідно довідки виконавчого комітету Кобеляцької сільської ради ОСОБА_6 проживала без реєстрації з ОСОБА_7, яка померла 21.11.1995 року до дня її смерті, доглядала її до дня смерті та поховала за власний рахунок.

Із запису акта про смерть ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_6 отримала свідоцтво про смерть серії І-СР № 002584 та довідку на одержання допомоги по похоронах за №11.

Наведене свідчить, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення невірно встановлені фактичні обставини справи та порушені норми матеріального права, тому його не можна визнати законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви прокурора..

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 9 лютого 2009 року у даній справі скасувати.

В задоволенні заяви Звенигородського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Кобиляцької сільської ради Звенигородського району Черкаської області про визнання спадщини відумерлою - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :