У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Крижопільської селищної ради Вінницької області про стягнення збитків, завданих несвоєчасним виконанням рішення суду, заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних та моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 25 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, у якому зазначала, що рішенням Тульчинського районного суду від 05 січня 1998 року зобов'язано Крижопільську сільську раду Вінницької області надати їй квартиру.

Ухвалою Тульчинського районного суду від 11 жовтня 2006 року змінено спосіб виконання вказаного судового рішення та зобов'язано виконком Крижопільської селищної ради закласти в бюджет на 2007 рік кошти у сумі 49 400 грн для придбання ОСОБА_6 благоустроєної квартири, ухвалено стягнути з виконкому Крижопільської селищної ради на користь ОСОБА_6 49 400 грн вартості квартири.

Рішенням Крижопільської селищної ради Вінницької області від 12 січня 2007 року закладено у видаткову частину бюджету розвитку селищної ради на 2007 рік кошти у суму 49 400 грн для придбання квартири ОСОБА_6, виплату мало бути проведено протягом року рівними долями у першому та другому півріччі 2007 року. Проте вказані кошти їй було перераховано лише 28 серпня 2015 року.

Вказувала, що оскільки значно зросла ціна на нерухомість порівняно з 2006 роком, то за період з листопада 2006 року по січень 2015 рік інфляційні втрати, які вона понесла склали 293 683 грн, сума 3 % річних складає 13 147 грн 16 коп., збитки, завдані несвоєчасним виконанням рішення суду, виходячи з середньої ринкової вартості квартири у м. Крижополі на час звернення з позовом, складають 350 000 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь 756 830 грн 16 коп., із яких: 306 830 грн 16 коп. - загальна заборгованість з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних; 350 000 грн - збитки, завдані несвоєчасним виконанням рішення суду; 100 000 грн - моральна шкода.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 25 січня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень із ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 05 січня 1998 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 1998 року, за позовом ОСОБА_6 позовні вимоги останньої були задоволені шляхом визнання ордера № 565 на житлове приміщення, виданого на підставі рішення виконкому Крижопільської селищної ради від 29 листопада 1994 року ОСОБА_8 з сім'єю із 5 чоловік на заняття квартири АДРЕСА_1 недійсним, виселено ОСОБА_8 з усіма її членами сім'ї з указаної квартири з наданням іншого жилого приміщення та зобов'язано виконком Крижопільської селищної ради народних депутатів видати ОСОБА_6 ордер на заняття квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2006 року за поданням начальника відділу державної виконавчої служби Крижопільського районного управління юстиції змінено спосіб і порядок виконання рішення Тульчинського районного суду від 05 січня 1998 року і зобов'язано виконком Крижопільської селищної ради закласти в бюджет на 2007 рік кошти у сумі 49 400 грн для придбання ОСОБА_6 квартири та стягнуто з виконкому на користь ОСОБА_6 49 400 грн вартості квартири.

Рішенням Крижопільської селищної ради Вінницької області від 12 січня 2007 року закладено у видаткову частину бюджету розвитку селищної ради на 2007 рік кошти у суму 49 400 грн для придбання квартири ОСОБА_6 і виплата вказаної суми мала бути проведена протягом року рівними долями у першому та другому півріччі 2007 року.

У 2014 році ОСОБА_6 звернулася до Тульчинського районного суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа у зв'язку із втратою його оригіналу і 13 жовтня 2014 року вказана заява була задоволена, а 17 березня 2015 року цим же судом був поновлений пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа і у серпні 2015 року судове рішення було примусово виконано.

Згідно з довідкою відділення АБ «Укргазбанк» від 24 вересня 2015 року на поточний рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_6, 28 серпня 2015 року зараховано платіж в сумі 49 820 грн з призначенням платежу: «Стягнення відповідно до виконавчого листа Тульчинського райсуду у справі №148/1584/14-ц від 06 листопада 2014 року ОСОБА_6»

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що оскільки спірні правовідносини між сторонами стосуються виконання рішення органами виконавчої служби, то позивач не має права вимагати від відповідача сплати штрафних санкцій, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Крім того, апеляційний суд зазначив щодо посилання заявника на приписи ст. 1166 ЦК України, яка встановлює принцип повного відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями винної особи, те, що обставини про неправомірність дій відповідача чи про його бездіяльність щодо виконання вказаних судових рішень, не були підставою заявлених вимог та предметом розгляду в суді першої інстанції, тому в силу вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України не можуть бути предметом апеляційного розгляду.

У той же час, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України, апеляційний суд не звернув уваги на те, що позивач обґрунтовував підстави позову щодо заподіяння йому збитків несвоєчасним виконанням рішення суду. Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Вирішуючи спір по суті, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди не навели будь-яких висновків щодо позовних вимог ОСОБА_6 про відшкодування на його користь збитків, заподіяних несвоєчасним виконанням судового рішення, оскільки порівняно з 2007 роком, у якому позивачу мала бути виплачена зазначена сума на придбання квартири, у 2015 році ціни на нерухомість значно зросли; не з'ясували, з яких підстав судове рішення було несвоєчасно виконане та чи є в цьому вина позивача.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Разом із тим у судових рішеннях відсутні будь-які висновки щодо підстав для відмови позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 25 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Є.П. Євграфова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова