Справа № 370/740/15-ц Головуючий у І інстанції Косенко А. В.
Провадження № 22-ц/780/1313/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1.
Категорія 38 20.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

20 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Голуб С.А., Матвієнко Ю.О.,

за участю секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 29 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Гавронщинської сільської ради Макарівського району Київської області, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, -

встановила:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що після смерті ОСОБА_6, який помер 02 серпня 2011 року, відкрилась спадщина за законом на спадкове майно, яке окрім іншого майна, складається з житлового будинку з по господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Київська, 40, в с. Гавронщина Макарівського району Київської області.

Спадкоємцями майна ОСОБА_6 є його дочка, ОСОБА_3 та дружина, ОСОБА_4, позивачі по справі.

Інших спадкоємців ні за законом ні за заповітом немає.

Позивачки як спадкоємці за законом своєчасно, протягом шести місяців прийняли спадщину, звернувшись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини.

Проте, для оформлення в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадкове майно за законом останнім відмовили через відсутність у спадкодавця правовстановлюючого документу на житловий будинок, тому за захистом свого права були вимушені звернутися до суду.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 29 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті ОСОБА_6, який помер 02 серпня 2011 року, та яке складається з

- 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою, по вул. Київська, 40 в с. Гавронщина Макарівського району Київської області, загальною площею приміщень 86,8 кв. м, житлова 42,0 кв. м, житловий будинок А, прибудова а, тамбур а1, ганок а2, криниця №1, інвентаризаційною вартістю згідно технічного паспорту 40 212 грн.;

Визнано за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті ОСОБА_6, який помер 02 серпня 2011 року, та яке складається з

- 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою, по вул. Київська, 40 в с. Гавронщина Макарівського району Київської області, загальною площею приміщень 86,8 кв. м, житлова 42,0 кв. м, житловий будинок А, прибудова а, тамбур а1, ганок а2, криниця №1, інвентаризаційною вартістю згідно технічного паспорту 40 212 грн.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, а також на порушення норм процесуального та матеріально права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на істотні обставини, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_7 задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову ПАТ «ВТБ Банк» відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 травня 2006 року помер ОСОБА_8 (свідоцтво про смерть серії І-ОК №329666 видане 04.02.2015р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макарівського районного управління юстиції у Київській області), який до дня смерті постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з випискою з погосподарської книги Гавронщинської сільської ради Макарівського району Київської області власником житлового будинку розташованого у с. Гавронщина по вулиці Київській, 40 Макарівського району Київської області є ОСОБА_8, який помер 10 травня 2006 року, актовий запис №12 від 10.05.2006 року. Разом з ним на момент смерті проживали його сини: ОСОБА_6 та ОСОБА_9.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 прийняли спадщину після смерті батька, ОСОБА_8.

02.08.2011 року помер ОСОБА_6 (свідоцтво про смерть серії І-ОК №318452, видане 31.10.2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макарівського районного управління юстиції у Київській області), який до дня смерті постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина за законом, до якої, окрім іншого майна, увійшла 1/2 садибного житлового будинку, що знаходиться в с. Гавронщина, Макарівського району Київської області, вулиця Київська, 40 (технічний паспорт від 25.12.2014р.).

Спадкоємцями майна ОСОБА_6 є його дочка, ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії VІ-БК №471818 від 06 вересня 1989 року), та дружина, ОСОБА_4 (свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІ-ТП №260924 від 21 лютого 1987 року), позивачі по справі.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень частини 5 статті 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень частини 43 пункту 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. N924-753/0/4-13 виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив його державної реєстрації.

Успадкувавши 1/2 частину садибного житлового будинку, померлий ОСОБА_6 за життя не здійснив державної реєстрації свого права власності на вказане майно та не отримав свідоцтво про право на спадщину на садибний житловий будинок.

В свою чергу, позивачі по справі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли спадщину за законом, що відкрилась після смерті ОСОБА_6 (витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №39101324 від 06.12.2014 року), та отримали зокрема свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 11.12.2014р. на частину спадкового майна померлого, а саме, 1/3 частини квартири №7 (сім), яка знаходиться в будинку №22 (двадцять два) по вулиці Макаренка в селі Світильня Броварського району Київської області, що належала померлому ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Світильнянською сільською радою Броварського району 12 квітня 2000 року, зареєстрованого в Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації і записаного в реєстрову книгу за №3974, свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку видане ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за N93-6338, а також свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 11.12.2014р. на частину спадкового майна померлого, а саме, 1/3 частини квартири №7 (сім), яка знаходиться в будинку №22 (двадцять два) по вулиці Макаренка в селі Світильня Броварського району Київської області, що належала померлому ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Світильнянською сільською радою Броварського району 12 квітня 2000 року, зареєстрованого в Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації і записаного в реєстрову книгу за №3974, свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку видане ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за №3-6345.

У відповідності до положень частин першої та другої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно підпункту 3.14 пункту З глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Оскільки позивачі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, 11.12.2014 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровим №3-6345 та № 3-6338, на 1/2 частки у праві спільної часткової власності на квартиру, вважається, що вони прийняли усю спадщину ОСОБА_6

Однак у зв'язку з відсутністю у померлого ОСОБА_6 правовстановлюючого документу на вищезазначений садибний житловий будинок, Броварська районна державна нотаріальна контора Київської області відмовила останнім у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно (згідно листів від 17.03.2015р. №577/02-14, №578/02-14).

Відповідно до положень частин другої та третьої пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи, що позивачі як спадкоємці за законом своєчасно, протягом шести місяців прийняли спадщину, звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, отримали свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна спадкодавця, майно на законних підставах належить спадкодавцю, відповідач не заперечує проти вимог позивача, тому суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно зясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Голуб С.А.

ОСОБА_10