АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 645/4499/16-ц Головуючий суддя І інстанції Шарко О. П.
Провадження № 22-ц/790/2400/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про спадкове право
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: -ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря : Баранкової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом та просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 29/100 частин ідеальної долі, які належать ОСОБА_6, житлового будинку 12 по провулку Танкопія в м.Харкові, літ А-1 з відповідною частиною надвірних будівель, приміщення літ. 1-3, 1-5, у житловій прибудові літ А1 -1 приміщення літ. 1-2. 1-6, сіни літ. «а», приміщення літ. 1-1, сіни літ. «аб» приміщення літ. 1-7, сіни п;т. «а7», приміщення 1, ганок літ. «а8», з виділеними по службових будівлях та спорудах: половину сараю літ. «З», зливну яму №4, частину замощена №7, частину огорожі» №1 з виділеною земельною ділянкою з боку домоволодіння № 12-а про провулку Танкопія з окремим виїздом на провулок Танкопія, площею 117,5 кв.м.

В обґрунтування позовної заяви зазначала, що 29 жовтня 2009 року померла її мати ОСОБА_6, яка постійно мешкала та була зареєстрована за адресою: м.Харків. провулок Танкопія, 12. Після її смерті залишилась спадщина, яка складається з 29/100 частин ідеальної долі у праві власності на житловий будинок № 12 по провулку Танкопія в м.Харкові з відповідною частиною надвірних будівель, згідно рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 вересня 2006 року по цивільній справі № 2-1734/2006. Раніше ОСОБА_6 1/4 частина зазначеного будинку належала на праві приватної власності на підставі договору дарування від 27 грудня 2003 року, мати позивача була власником 29/100 частин будинку, але у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєстровано 1/4 частину, тобто на вже відповідну частку після перерозподілу ідеальних часток, згідно дійсного рішення суду. Після смерті матері, вона звернулась до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, нотаріусом заведено спадкову справу. Для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті мати, їй необхідно надати до нотаріальної контори документи, які підтверджують право власності за спадкодавцем, оформити спадщину через нотаріальну контору позивач не має можливості, нотаріус позбавлена такої можливості у звязку з відсутністю реєстрації рішення суду. Заповіт ОСОБА_6 не складала. 12 серпня 2008 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було розірвано, актовий запис № 308. В подальшому ОСОБА_6 в шлюбі не перебувала. Крім позивача дітей у неї більше не було. Позивач змінила своє прізвище «Теличко» на прізвище «Сорочан» після реєстрації шлюбу з ОСОБА_8, який було зареєстровано 16 червня 1990 року Комінтернівським відділом запису актів громадянського стану м.Харкова, актовий запис № 536, та в подальшому шлюб розірвано рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 27 вересня 2013 року. Крім позивача, спадкоємцями її матері є її рідна сестра ОСОБА_4 та її рідний брат ОСОБА_5, відповідачі по цій справі. Спадщину після смерті матері вона прийняла, але отримати свідоцтво про право на спадщину неможливо, оскільки рішення суду, за яким частина будинку належала спадкодавцю, не було за життя зареєстровано належним чином, а саме у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації».

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10 лютого 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги та визнати за ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом на 29/100 частин ідеальної долі, які належать ОСОБА_6, житлового будинку № 12 по провулку Танкопія в м.Харкові, літ А-1 з відповідною частиною надвірних будівель, приміщення літ. 1- 3. 1-5, у житловій прибудові літ А1-1 приміщення літ. 1-2, 1-6, сіни літ. «а», приміщення літ. 1- 1. сіни літ. «аб» приміщення літ. 1-7. сіни літ. «а7». приміщення 1, ганок літ. «а8», з виділеними по службових будівлях та спорудах: половину сараю літ. «З», зливну яму №4, частину замощена №7, частину огорожі» №1 з виділеною земельною ділянкою з боку домоволодіння № 12-а по провулку Танкопія з окремим виїздом на провулок Танкопія, площею 117,5 кв.м.,

При цьому посилалася на те, що рішення незаконне, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не надав належну оцінку фактам зазначеним у позові та документам наданим до матеріалів позову.

Зазначила, що звернулася до суду з позовом, оскільки нотаріус нотаріальної контори відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, бо нею не надано правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити частково, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що до суду не надано правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця ОСОБА_6 на спадкове майно - 29/100 частин ідеальної долі, які належать ОСОБА_6, житлового будинку 12 по провулку Танкопія в м.Харкові, а тому позов до суду є необгрунтованим, також суд наголосив, що не виконує функцій інших державних органів щодо оформлення права власності і у даному випадку, не має повноважень для фактичної підміни правовстановлюючого документу на нерухоме майно судовим рішенням про визнання права власності.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що в судове засідання ОСОБА_3 не надано доказів стосовно того, що частина спірного будинку належав її матері на праві власності.

Однак такі висновки суду не відповідають наступним вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості:

1. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

3. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дійсно, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч. З ст. 334 ЦК України).

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч. 4 ст. 334 ЦК України).

Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є рідною донькою ОСОБА_6, яка померла 29 жовтня 2009 року.

На підставі договору дарування, посвідченого Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою 27.12.2003 року за №1-2901 ОСОБА_6 належало 1/4 частка будинку №12 по пров. Танкопія, у м. Харкові.

Однак суд першої інстанції не взяв до уваги, що право власності за рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2006 року по цивільній справі № 2-1734/2006 були перерозподілені ідеальні долі у праві власності на житловий будинок №12 по пров. Танкопія, у м. Харкові, та виділено у власність ОСОБА_6 29/100 частин, замість 1/4 частини, що належала їй у домоволодінні № 10 по пров. Танкопія в м. Харкові. Вказане рішення суду є чинним і п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України є обовязковим.

Хоча право власності за спадкодавцем на підставі зазначеного рішення суду в установленому законом порядку не було зареєстровано, суд не взяв до уваги, що відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а згідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до постанови державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 від 13.07.2016 року, ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку, що знаходиться у м. Харкові, пров. Танкопія, 12, після ОСОБА_6, оскільки з матеріалів спадкової справи не вбачається підтвердження зареєстрованого права власності на 29/100 часток будинок, у звязку з чим відсутні правові підстави для видачі свідоцтва про право на спадшину, що свідчить наявність у даному випадку спору, який підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, оскільки на підставі вказаного рішення районного суду спадкодавець ОСОБА_6 набула право власності на 29/100 частин домоволодіння № 12 по пров. Танкопія, у м. Харкові, з відповідною часткою надвірних будівель. При цьому самочинно збудовані будівлі не входять до складу спадщини, тому їх наявність сама по собі на позбавляє позивача права на спадкування. Що стосується вимог про визнання права власності на земельну ділянку, то позивач не надала до суду доказів про те, що спадкодавець ОСОБА_6 набула право власності на земельну ділянку і тому це майно не увійшло до складу спадщини і в цій частині позов є недоведений.

Таким чином, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального права, то з передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, із ухваленням нового рішення про задоволення часткове позову.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 315, 319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10 лютого 2017 року скасувати.

ОСОБА_10 Михайлівни задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлою 29 жовтня 2009 року, на 29/100 частин житлового будинку літ. «А-1» з відповідною частиною надвірних будівель за адресою по провулку Танкопія 12 в м. Харкові.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати, судовий збір, з ОСОБА_4, ОСОБА_5, з кожного по 818,10 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії