У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Бондаренко Н.В., Григоренка М.П.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_3 - адвокатом Пашкевич Іриною Андріївною на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Рівненського нотаріального округу Сивоглаз С.С. про визнання недійсним договору дарування, поновлення права власності, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2016 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, поновлення права власності.

Визнано недійсним договір дарування від 17 жовтня 2014 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С.С. та зареєстрований в реєстрі за № 2307 з моменту його укладання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі, представник ОСОБА_3 - адвокат Пашкевич І.А. покликається на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано пояснень приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С.С..

У матеріалах справи відсутні докази того, що на момент укладення спірного договору у позивачки було загострення хвороби.

Усі витрати на утримання квартири несе відповідачка.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7, яка є головою ОСББ у будинку в якому проживають сторони, вказала, що напередодні укладення договору ОСОБА_5 пояснила, що вона розуміє зміст та правову природу договору.

Аналогічні пояснення було надано приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С.С..

____________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/16624/15-ц Головуючий в суді І інстанції - Ковальов І.М.

Провадження № 22-ц/787/2305/2016 Суддя-доповідач - Шимків С.С.

Відповідач мала можливість користуватися подарованою квартирою, оскільки їй було передано ключі від квартири.

Позивачем не доведено того, що під час укладення договору мала місце помилка стосовно правової природи правочину та наявність обставин, які зумовлюють визнання договору дарування недійсним.

Просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання договору дарування недійсним та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

У запереченні на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5 адвокат Тарновецький Я.М. рішення суду вважає законним та обгрунтованим. Просить про відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення без змін.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2014 року між ОСОБА_5 (дарувальники) та ОСОБА_3 (обдаровувана) укладено договір дарування квартири, згідно умов якого дарувальник передала ОСОБА_3 безоплатно у її власність квартиру АДРЕСА_1

Даний договір посвідчено 17 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С.С. та зареєстровано в реєстрі за № 2307.

У зв'язку з хворобою дарувальника договір посвідчено удома за адресою: АДРЕСА_1.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка просила визнати недійсним договір дарування з підстав передбачених, зокрема, ст. 229 ЦК України, яка встановлює правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що укладаючи оспорюваний договір вона мала на меті відчуження на користь відповідачки квартиру, яка є єдиним її житлом, лише за умови довічного утримання та надання їй допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи та пояснень ОСОБА_5, вона є особою похилого віку, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також хворіє гіпертонічною хворобою ІІ ст. дисциркуляторна енцефалопатія, цукровим діабетом та хворобою Паркінсона (а.с. 7, 87).

Як вбачається з будинкової книги для прописки громадян, проживаючих АДРЕСА_2, а також відмітки у паспорті ОСОБА_5 про реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 з 09.07.2004 року зареєстрована та проживає у спірній квартирі (а.с. 12, 7 зворот).

Матеріали справи не містять доказів про наявність у позивачки іншого житла.

У судовому засідання встановлено, що ОСОБА_5, після укладення договору дарування, продовжує проживати у спірній квартирі, фактично передача квартири згідно умов договору дарування не відбулася.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Із роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними", убачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному житлі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-202цс15 та від 11 листопада 2015 року № 6-1124цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Колегія суддів апеляційного суду, з'ясувавши зазначені обставини, дійшла до висновку про те, що позивач не мала на меті безоплатну, безумовну передачу ОСОБА_3 своєї квартири, оскільки така передача мала відбутися за умови надання допомоги ОСОБА_5 та її утримання.

Отже, доводи апеляційної скарги про відсутність помилки у правовій природі правочину не заслуговують на увагу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_3 - адвокатом Пашкевич Іриною Андріївною відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею чинності.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: Н.В. Бондаренко

М.П. Григоренко