АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: №22-ц/791/859/17 Доповідач Кутурланова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

ОСОБА_1,

секретар Цулукіані І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 березня 2017 року у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтавтеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтавтеплоенерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги теплопостачання.

В обґрунтування своїх вимог, уточнених у листопаді 2016 року, підприємство послалось на те, що надавало послуги централізованого теплопостачання до квартири АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_2, які останнім оплачувались не у повному обсязі, внаслідок чого в період з 01.03.2011 року по 01.11.2016 рік утворилась заборгованість у розмірі 17019 грн 52 коп.

З огляду на зазначене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 вказану суму заборгованості, а також індекс інфляції в сумі 7832 грн 11 коп., 3% річних в сумі 1434 грн 66 коп.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15.03.2017 року позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтавтеплоенерго» задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за послуги з теплозабезпечення у сумі 17019 грн 52 коп., індекс інфляції в розмірі 7832 грн 11 коп, 3% річних у сумі 1434 грн 66 коп. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процессуального права.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які зявилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2, будучи власником квартири АДРЕСА_2, не у повному розмірі сплачував кошти за надані послуги з теплопостачання, у звязку із чим дійшов висновку про наявність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на нормах матеріального і процесуального права та досліджених судом доказах.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Відповідно п.1 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені у встановлених законом чи договором розмірах.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно договору купівлі-продажу від 05 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_3, та відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 99,100) ОСОБА_2 у період з липня 2007 по 15 квітня 2016 року був власником квартири АДРЕСА_3.

Позивач надавав послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за зазначеною адресою, які відповідач не оплачував в повному обсязі, що вбачається з наданого позивачем розрахунку, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка складає 17019,52 грн (а.с.78-80).

Зважаючи на те, що позивач надавав, а відповідач отримував послуги з теплопостачання, однак в порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» належним чином не сплачував за спожиті послуги, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані позивачем послуги.

Проте, як вбачається з відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с.130) в період з 15.04.2016 року власником квартири №65 по вул. Луценка в м. Полтаві є ОСОБА_4.

Таким чином, стягненню з ОСОБА_2 підлягає заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з березня 2011 року по 15 квітня 2016 року включно, тобто до припинення права власності відповідача на квартиру АДРЕСА_3, яка відповідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем та не спростованого належними та допустимими доказами, становить 14420,43 грн вартості наданих послуг, а також суму індексу інфляції 6704,45 грн та 3% річних у розмірі 1202,25 грн, що відповідає нормам ст.625 ЦК України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції та зменшення розміру стягнення за послуги теплозабезпечення з 17019,52 грн до 14420,43 грн за період з березня 2011 року по квітень 2016 року включно, суму індексу інфляції з 7832,11 грн до 6704,45 грн, 3% річних з 1434,66 грн до 1202,25 грн.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 не користувався послугами Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтавтеплоенерго» у звязку з реєстрацією та проживанням у м.Херсоні й не укладення договору з теплопостачальною компанією не спростовують позовних вимог, оскільки зазначена обставина не позбавляє власника обовязку утримувати належне йому майно, а відсутність договору між сторонами не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Зважаючи на те, що обставин, які б свідчили про користування іншою особою послугами з теплозабезпечення, які подавались до квартири АДРЕСА_1 судом не встановлено, приймаючи до уваги, що питання про відмову від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, між сторонами не вирішувалось, з огляду на те, що відсутність позначки про заборгованість з оплати послуг у квитанції про сплату послуг не є беззаперечним доказом відсутності такої заборгованості за попередній період, оскільки відомостей щодо сплати таких послуг або довідки відповідача про відсутність такої заборгованості на час припинення права власності відповідачем не надано, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги у наведеній частині безпідставними.

Приймаючи до уваги, що матеріали справи та пояснення сторін дають підстави для висновку, що після переобладнання власниками квартира АДРЕСА_4 увійшла до складу квартири №65 шляхом їх обєднання, про що комунальне підприємство у належний спосіб повідомлено не було, а після зясування цих обставин позивач подав письмову заяву, у якій просив стягнути заборгованість за надані послуги теплопостачання з власника квартири №65, яка була прийнята судом першої інстанції відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності підстав для відмови у позові за наведених обставин.

Керуючись ст. ст. 303, 309 ЦПК України,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 березня 2017 року змінити, зменшити розмір стягнення за послуги теплозабезпечення з 17019,52 грн до 14420,43 грн за період з березня 2011року по квітень 2016 року включно, суму індексу інфляції з 7832,11 грн до 6704,45 грн , 3% річних з 1434,66 грн до 1202,25 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

ОСОБА_1