Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року Новогродівський міський суд Донецької області

в складі: головуючого судді Грідяєвої М.В.

при секретарі Коваленко О.І.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новогродівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру та визначення часток в праві спільної сумісної власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру та визначення часток в праві спільної сумісної власності на квартиру вказуючи на те, що 15.11.2003 року вона уклала шлюб з відповідачем, стали мешкати разом та вести господарство. Враховуючи факт збільшення сімї, народження дітей: сина ОСОБА_5, 10.06.2004 року та доньки Асії, 13.08.2010 року, виникла потреба в придбані ними власного окремого житла. Після народження доньки вона почала активно накопичувати кошти на купівлю квартири. Відповідач фактично не працював і тому суттєву роль в накопичуванні коштів відігравала вона, так як мала постійне місце роботи та заробітну плату. Маючи належну для придбання квартири суму, за взаємною згодою та з її наполегливості вони знайшли недорогий варіант, який влаштовував їх та за готівку 22.12.2009 року придбали трьохкімнатну квартиру, яка потребувала капітального ремонту в м.Новогродівка по вул.Мічуріна,39/4, загальною площею 42,8 кв.м., житловою 29,8 кв.м. Однак, проявив недалекоглядність на майбутнє, вони вирішили оформити правочин купівлі-продажу квартири на відповідача, який в той час був її чоловіком, і став згідно нотаріально посвідченого договору єдиним власником квартири. Вони жили разом з дітьми, були однією родиною, зареєстровані на житловій площі вказаної квартири. Поступово в квартирі зробили ремонт, привели її до належного для проживання стану, збільшив її ринкову вартість. Враховуючи, що відповідач ніде не працював, основне навантаження в частині матеріального забезпечення вартості ремонту квартири та утримання сімї лягло на її плечі, з приводу чого між ними стали виникати протиріччі та сварки. Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 29.05.2015 року шлюб між ними розірваний. З цього часу вона зверталася до відповідача з проханням оформити належну їй частку в праві спільно сумісної власності квартири на неї, на що відповідач ухилявся, лякає її тим, що має намір продати квартиру без її згоди. Враховуючі відмову відповідача, в звязку з захистом свого права власності вона вимушена звернутися до суду. Відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей, ніде не працює. Посилається на ст.ст.60, 61, 63, 68, 69,70 СК України, ст.357 ЦК України. Зазначає, що майно набуте під час шлюбу є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки в праві спільної сумісної власності є рівними. Просить визнати право спільної сумісної власності за нею та відповідачем на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 42,8 кв.м. та житловою 29,8 кв.м., визначити за ними по 1/2 частки в праві спільної сумісної власності на квартиру, стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір в розмірі 551 грн. 60 коп.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просять його задовольнити. Позивач пояснила, що з відповідачем знаходились у шлюбі до 2015 року, квартиру вони придбали безкоштовно, сусідка її мати запропонувала їй цю квартиру, якщо вони оформлять документи, з якими були проблемі, так як в квартирі були прописані власника квартири донька та онука, яка була на той час неповнолітньою, і вони чекали декілька років, щоб зняти її з реєстраційного обліку квартири. Всі питання по квартирі вирішувала вона, вона їздила в Макіївку. До цього часу квартира стояла більше 17 років порожня, власниця квартири мешкала в Макіївці, донька в Запоріжжі. В квартирі почали робити ремонт до оформлення нотаріального договору. Мати відповідача продала квартиру та купила іншу квартиру в цьому ж будинку, надала їм частину грошей вже після того як вони мешкали в квартирі декілька років. В спірній квартирі стали мешкати раніше чим оформили договір купівлі-продажу, вона була прописана у квартирі своєї матері разом з дитиною, пізніше була прописана з дітьми в спірній квартирі. При оформленні договору до нотаріуса ходили разом з відповідачем, ніяких грошей колишньому власнику квартири вона не передавала, лише надавала гроші для отримання документів для їх пересилання в приблизному розмірі 500 грн. В договорі формально була вказана сума продажу квартири в розмірі 20000 грн. ОСОБА_2 відповідача після продажу квартиру, придбала собі іншу квартиру по вул.Мічуріна. В спірній квартирі вона мешкала разом з дітьми та відповідачем до часу розірвання шлюбу. Колишній власник квартири надала їй довіреність на продаж квартири, і вони разом з відповідачем оформили договір купівлі-продажу квартири. В спірній квартирі відповідач не мешкає, мешкає в с.Миколаївка, погрожував їй зняттям з реєстрації адреси квартири її та дітей. Добровільно вирішити питання по спірній квартирі не вдалось, відповідач пропонував сплатити йому його частку квартири, таких грошей у неї не має. Вона бажає визначити частки в квартирі та закріпити за собою свою частку з метою збереження квартири, та неможливістю відповідачем здійснити її продаж. Мешкати в квартирі вона не бажає, вважає, що квартира повинна бути залишена дітям. Витрачені під час ремонту квартирі гроші належали їй. Вона приймала участь у приватизації іншої квартири, вже після придбання спірної квартири і є власником частки цієї квартири разом із своєю матірю та дитиною.

Відповідач позов не визнав, пояснив, що спірна квартира була взята в 2007 році, в ній ніхто не мешкав, власники на їх ризик віддали їм квартиру та сказали робити ремонт. Квартира була в поганому стані, одразу була обумовлена сума, яку повинні були віддати за квартиру, після оформлення документів, вони відділи суму, яка була символічна у вигляді 300 евро, за рік вони зробили в квартирі ремонт, в 2009 році на час оформлення квартири вони в квартирі вже мешкали разом. Володільці квартирі не мешкали в місті, так як в приватизації приймали участь власник квартири, її донька та онука, які проживали в Макіївка, тому довіреність видали на позивача, яка по ній продала йому спірну квартиру, в цей час позивач була зареєстрована в квартирі його матери по вул.Мічуріна,4/31. Власнику квартири передавались гроші, в яких сумах і коли він не знає, всім займався позивач. На момент оформлення документів, його мати продала свою квартиру, частину грошей дала їм, а саме позивачу по справі, які вони передали власникам та витратили на оформлення документів. Вважає, що квартира належить йому на праві власності. В передачі грошей власником він участі не брав, гроші його мати передавала позивачу. В літку він живе у с.Миколаївка. Дітей знімати з реєстраційного обліку за адресою квартири він не бажає. Надав письмові заперечення на позов.

Представник відповідача позов не визнала, просить в позові відмовити, пояснила, що квартира АДРЕСА_2 була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2009 року відповідачем, позивач діяла на підставі довіреності, продала квартиру відповідачу, дана квартира була продана за 20000 грн., що зазначено в договорі, які були надані матірю відповідача позивачу, наявність боргів по квартирі в договорі не зазначено, відповідачем було зареєстровано право власності у БТІ. 12.11.2009 року за договором купівлі-продажу мати відповідача продала квартиру №52 в будинку №2 в м.Новогродівка, в цей же день отримала гроші в розмірі 5000 грн. в нотаріальній конторі та 38000 грн. переводом на її рахунок. 14.11.2009 року вона зняла 10000 грн., які передала відповідачу та 03.12.2009 року зняла 13405 грн., які також передала відповідачу для розрахунку за спірну квартиру. Позивач при звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу зазначала про відсутність спору майнового характеру між нею та відповідачем. Позивач на час придбання спірної квартири приймала участь в приватизації квартири АДРЕСА_3.

Свідок ОСОБА_6, показала, що є матірю відповідача, спірну квартиру вона шукала для себе, домовлялась з господаркою квартири, віддала 100 евро спочатку, як аванс, пізніше її умовили оформити квартиру на дітей. Коли прийшов час переоформлювати квартиру у дітей не було грошей, в звязку з чим вона вирішила продати двокімнатну квартиру, щоб розрахуватися за спірну квартиру, в листопаді вона продала квартиру, їй перевели гроші, вона зняла 10000 грн.. та передала позивачу в руки, пізніше в грудні, коли у позивача була довіреність вона зняла ще 10000 грн. та віддала позивачу. З власником квартири вона вартість квартирі не оговорювала, так як потрібно було зняти з реєстрації квартири онуку власниці, всіма питаннями займалась позивач. В квартирі робили ремонт декілька років, вона допомагала грошима на ремонт квартири. Під час придбання квартири працювали і позивач і відповідач. Син не звертався до неї з приводу грошей на квартиру, все вирішували разом з позивачем. По квартирі існувала заборгованість по комунальним послугам, яку погашали поступово. Позивач казала що гроші потрібні на переоформлення квартири та віддати колишньому власнику квартири. Квартиру оформлювали на сина, так як позивач приймала участь у приватизації іншої квартири за адресою матері, у її сина не було майна, і вона погодилась на оформлення квартири на сина. Свою двокімнатну квартиру продала в листопаді 2009 року, 38000 грн. їй перевили на рахунок, у нотаріуса віддали 5000 грн. Вона мешкала на дачі, позивач та відповідач мешкали у її квартирі по вул.Мічуріна, 2/52, до переїзду в спірну квартиру. Вона разом з чоловіком придбали іншу квартиру в м.Новогродівка, яку вона пізніше також продала.

Свідок ОСОБА_7 показала, що 12.11.2009 року вона придбала у матері відповідача квартиру АДРЕСА_4, за яку сплатили 5000 грн. у нотаріусу та перевела на рахунок 38000 грн.

Вислухавши сторони, опитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру та визначення часток в праві спільної сумісної власності на квартиру обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Судом встановлено, позивач та відповідач знаходились у шлюбі з 15.11.2003 року, від якого мають дітей сина ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку Асію, ІНФОРМАЦІЯ_2, шлюб розірвано рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 29.05.2015 року. Під час знаходження у шлюбі, сторонами було придбано: квартиру АДРЕСА_5, загальною площею 42,8 кв.м., житловою 29,8 кв.м., згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 22.12.2009 року, укладеного між ОСОБА_9, яка діяла від імені ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 на підставі довіреності, та відповідачем ОСОБА_3, продаж квартири вчинено за 20000 грн., квартира зареєстрована на відповідача згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.06.2013 року, вартість якої на час продажу становить 21999 грн.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статті 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Для визнання майна особистою приватною власністю одного із подружжя, необхідно встановлення, що майно за час шлюбу набуте саме за кошти які належали особисто йому.

Відповідно до ч.2 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючі, що спірна квартира була придбано сторонами під час знаходження у шлюбі, правовідносини сторін регулюється нормами ст.ст.57, 60 СК України, а саме загальними правилами, що майно набуте під час шлюбу, належить подружжю на праві спільної сумісної власності, так як під час його придбання обидві сторони працювали та мали дохід у вигляді заробітної плати, знаходились у шлюбі, саме позивач, про що не заперечує відповідач, займалась оформленням документів та фінансовими питаннями щодо оформлення квартири, на імя якої була оформлена довіреність від власників квартири на її продаж, тобто діяла в інтересах сімї та за погодженням з відповідачем, на той час чоловіком, позивач та відповідач тривалий час робили в квартирі капітальний ремонт. Твердження відповідача та його представника про передачу грошей на придбання квартири матірю відповідача, як на підставу відмови в позові, не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до ст.61 СК України обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесенні до сімейного бюджету. Враховуючі зазначене, приймаючи до уваги, що відповідачем не доведено що спірна квартира придбана під час шлюбу на кошти, які належали особисто йому, кошті які були передані матірю відповідача набули правового режиму спільної сумісної власності подружжя. Посилання відповідача та його представника на участь позивача у приватизації квартири АДРЕСА_6 та належність позивачу на праві власності 1/3 частки в праві власності, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.08.2010 року та зазначення в позовній заяві про розірвання шлюбу та в судовому засіданні під час розгляду справи, відсутності спору про поділ майна не спростовують встановлені судом обставини придбання спірної квартири АДРЕСА_5 подружжям та правовий режим вказаного майна та не заслуговують на увагу. В звязку з чим суд вважає, що спірна квартира придбаний сторонами, як подружжям на спільні кошти, а тому належить їм на праві спільної сумісної власності, в звязку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1,4 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Спільна сумісна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлено спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч.1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Враховуючи, що домовленості між сторонами щодо визначення часток в праві спільної сумісної власності на квартиру не існує, як не існує шлюбного контракту або договору, а тому, суд вважає, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_7 є рівними і повинні бути визначені в розмірі 1/2 за кожним.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, в звязку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який був сплачений позивачем при поданні позову в розмірі 551 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст.57, 60, 61, 63, 70 СК України, ст.ст.355, 357, 368 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру та визначення часток в праві спільної сумісної власності на квартиру задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_8, загальною площею, 42, 8 кв.м., житловою 29, 8 кв.м.

Визначити, що частки співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_7 є рівними та кожному належить 1/2 частка цієї квартири.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 грн. 60 коп.

Повна частина рішення виготовлена 14.11.2017 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Новогродівський міський суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя: