Провадження № 2о/201/211/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Карнаух І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м.Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (заінтересовані особи Територіальна громада в особі Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2) про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

16.11.2017р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (заінтересована особа: Територіальна громада в особі Виконавчого комітету Дніпровської міської ради) із заявою про встановлення факту помилки у заповіті (а.с. № 3-5).

Ухвалою суду від 20.11.2017р. заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та запропоновано заявниці усунути недоліки (а.с. № 8).

21.11.2017р. до суду надійшла уточнена заява ОСОБА_1, з усуненими недоліками, в якій заявницею визначено заінтересованою особою: Територіальну громаду в особі Виконавчого комітету Дніпровської міської ради та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 Ухвалою суду від 23.11.2017р. було відкрито провадження у цивільній справі №201/16923/17 (а.с. №14).

В обґрунтування вимог заяви ОСОБА_1 посилалася на те, що 20.10.2016р. ОСОБА_3 (мати заявниці) склала заповіт, за яким все належне їй майно, усі права та обовязки, які належали їй на час складання заповіту, а також всі майнові права та обовязки, які належатимуть їй на день смерті заповідала донці ОСОБА_1 Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_2, за реєстровим номером №1296 серія НВІ 235704, нотаріальне оформлення заповіту, у звязку з похилим віком ОСОБА_3, на прохання останньої було здійснено вдома у заповідача. 16.11.2016р. мати заявниці ОСОБА_3 померла. 16.09.2017р. ОСОБА_1 звернулася із заявою до Першої дніпровської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, проте державним нотаріусом було надано письмову відмову №4354/02-14 у видачі свідоцтва, з огляду на те, що заповіт складений з порушенням, що суперечить вимогам ст. 1247 ЦК України.

Заявниця вказує, що в тексті заповіту містяться помилки у дефініціях, внаслідок чого має місце неправильне тлумачення заповіту, а саме: ОСОБА_3 зазначена в заповіті, як спадкодавець, а повинна бути зазначена, як заповідач; в заповіті зазначено, що його складено не на прохання заповідача ОСОБА_3, а на прохання ОСОБА_1, що і стало підставою для відмови державного нотаріуса у видачі свідоцтва на право на спадщину. Наявність відповідних помилок у заповіті перешкоджає заявниці реалізувати волю спадкодавця та оформити спадщину.

На підставі викладеного, просила суд встановити факт того, що приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_2 в заповіті НВІ 235704, складеним ОСОБА_3 від 20.10.2016р. було помилково вказано ОСОБА_3, як спадкодавця, замість вірного «заповідач», встановити факт, що в заповіті помилково вказано, що даний заповіт був складений на прохання ОСОБА_1, замість вірного «На прохання ОСОБА_3».

Заявниця - ОСОБА_1 в судове засідання 18.12.2017р. не з,явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином через уповноваженого представника, про що в матеріалах справи наявна розписка (а.с. № 16). 18.12.2017р. до суду надійшла заява представника заявниці ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 23.09.2017р. - а.с. № 20), в якій представник заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, справу розглянути за відсутності заявниці та її представника (а.с. № 19).

Заінтересована особа - Територіальна громада в особі Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, про день та час розгляду справи 18.12.2017р. була повідомлена належним чином (а.с. № 17) про причини неявки в судове засідання свого уповноваженого представника суд не сповістила, із клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не зверталася.

Заінтересована особа приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_2, про день та час розгляду справи 18.12.2017р. був повідомлений належним чином (а.с. № 18). 18.12.2017р. до суду надійшла заява приватного нотаріуса від 13.12.2017р. за вих. №6/01-16, в якій він проти обставин викладених заявницею в заяві та зміст допущених помилок при оформлені заповіту не заперечував, просив суд заяву ОСОБА_1 задовольнити, а справу розглянути за його відсутності.

Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України (який набрав чинності 15.12.2017р.) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, надані суду представником заявниці та заінтересованою особою письмові заяви щодо змісту заявлених вимог, суд вважає за можливе розглянути дану справу по суті за відсутності заявниці та заінтересованих осіб.

Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України (який набрав чинності 15.12.2017р.) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.10.2016р. ОСОБА_3, 20.06.1938р.народження, було складено заповіт, за яким усе належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, усі майнові права та обовязки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також те майно, майнові права та обовязки, які належатимуть їй на день смерті, заповідала ОСОБА_1 16.04.1976р.н. (а.с.№6)

Заповіт було записано зі слів ОСОБА_3 та посвідчено приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_2 та зареєстровано в реєстрі за № 1296.

Разом з тим, в тексті посвідчувального напису заповіту зазначено: «У звязку з похилим віком, хворобою спадкодавця, на прохання ОСОБА_1 цей документ підписано та нотаріально оформлено вдома у заповідача за адресою : м.Дніпро, вул. Яснополянська, будинок №56».

16.09.2017р. ОСОБА_1, звернулася до Першої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на її імя свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, померлої 16.11.2016р.

16.09.2017р. державним нотаріусом Першої ДДНК ОСОБА_5 було надано письмову відмову ОСОБА_1, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за №4354/02-14, з огляду на те, що заповіт ОСОБА_3 за реєстровим номером №1296 від 20.10.2016р., посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_2, складений з порушенням, що суперечить вимогам ст.1257 ЦК України, а саме, що посвідчувальний напис нотаріуса містить помилки.

В наданій суду заяві від 18.12.2017р. приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_2, визнаний факт допущенням ним помилки, а саме, зазначено наступне: « У вказаному заповіті дійсно мною було допущено помилку у посвідчувальному написі, однак це не впливає на форму або зміст заповіту та розуміння волі заповідача (на даний час спадкодавця).

Згідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що має юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р., в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд вважає, що в ході розгляду справи встановлений факт наявності технічної помилки допущеної нотаріусом у посвідчувальному написі при оформлені заповіту складеному ОСОБА_3, яка стала підставою для відмови у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Враховуючи, що встановлення факту помилки у заповіті має для заявниці юридичне значення та від встановлення вказаного факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих та майнових прав ОСОБА_1, суд вважає можливим заяву ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до розяснень, що містяться в п. 18 Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесеними постановою Пленуму № 15 від 25.05.1998р.) при постановлені рішення в справах про встановлення фактів, розподіл судових витрат по даній категорії справ не застосовується.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесеними постановою Пленуму ВСУ № 15 від 25.05.1998р.), ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 223, 234, ч. 2 ст.247, ст. 259, ст.ст. 263-265, 293, 294, 315-319, п. 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017р.), суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (заінтересовані особи Територіальна громада в особі Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2) про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 в заповіті НВІ 235704, складеним ОСОБА_3 від 20.10.2016р., зареєстрований в реєстрі за №1296, було помилково вказано ОСОБА_3, як спадкодавця, замість вірного: «заповідач».

Встановити факт, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 в заповіті НВІ 235704, складеним ОСОБА_3 від 20.10.2016р., зареєстрований в реєстрі за № 1296, було помилково вказано, що даний заповіт був складений на прохання, ОСОБА_1, замість вірного: «На прохання ОСОБА_3».

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя Н.В.Ткаченко