Справа № 308/1170/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, якою визначено, що позовна заява повинна містити найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам ст. 119 ЦПК України. У звязку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Подана позивачем заява не відповідає формі позовної заяви. Частиною 1 ст.118 ЦПК України визначено, що позов предявляється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції. А відповідно до ч.1 ст.96 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу зокрема про присудження аліментів на дитину в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших зацікавлених осіб. А відповідно до ст.. 98 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається в суд у письмовій формі.

В порушення вимог п.п.2, 5, 6 ч.2 ст.119 ЦПК України заява не містить повних відомостей про місце проживання позивача та відповідача, не зазначено поштовий індекс, номери засобів звязку. В заяві не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, наявність підстав для звільнення від доказування, зокрема позивач зазначає, що ОСОБА_2 є учасником АТО і кожного місяця отримує грошове забезпечення в розмірі близько 11000 грн., однак жодного документу на підтвердження не додає, також не надано відомостей, які підтверджують проживання дитини з позивачкою та знаходження її на утриманні матері.

Крім того, позивач обґрунтовуючи вимоги про стягнення аліментів посилається на ст.80 КШС України (який втратив чинність) та згідно прохальної частини позову просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 25% частини всіх різновидів заробітку щомісячно. Разом з тим, питання щодо визначення розміру аліментів регулюється положеннями чинного Сімейного кодексу України, якими передбачено, що аліменти за рішенням суду на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька, який не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст.183 СК), або в твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі (ст.184 СК). За таких обставин, з врахуванням положень ст.ст.183, 184 СК України позивачу слід уточнити позовні вимоги в частині визначення розміру аліментів, які вона просить стягнути на утримання малолітньої дитини.

Дослідивши матеріали справи приходжу до переконання, що без зазначення наведених вище обставин, вирішити питання про відкриття провадження у справі неможливо, вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків заяви з подачею її до суду в новій редакції з врахуванням вимог ст. 119 ЦПК України.

Згідно ст. 121 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву (заяву, скаргу) подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача (заявника, скаржника) і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач (заявник, скаржник) відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 ЦПК України, позовна заява (заява, скарга) вважається поданою в день її первісного подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Враховуючи наведене вважаю, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків, а тому заяву слід залишити без руху, а позивачу надати строк для їх усунення. Керуючись ст. 121 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви до 14 лютого 2017 року, але не більше трьох днів з дня отримання копії ухвали. Розяснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4