Провадження № 2/646/39/2017
ЧЕРВОНОЗАВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.17 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Салайчук С.М.,

за участі секретаря Сімоненко К.Ю.,

розглянувши цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада звернулась до суду з вищевказаним позовом, який неодноразово уточнювався, та в останній редакції якого просила визнати недійним договір купівлі-продажу від 27.08.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №1482.

В обґрунтування позову зазначено, що 25.01.2014р. до Юридичного департаменту Харківської міської ради надійшов лист КП «Жилкомсервіс» від 23.01.2014р. № 1102/2/0705 відповідно до якого, в порядку контролю за використанням житлових квартир (кімнат), які знаходяться на території обслуговування КП «Жилкомсервіс» було виявлено квартиру, власник якої помер, а відомостей про спадкоємців, прийняття спадщини, переоформлення особового рахунку, або отримання довідок для оформлення спадщини до Дільниці №58 КП «Жилкомсервіс» ніхто з можливих спадкоємців не звертався.

Відповідно до отриманої інформації та матеріалам інвентаризаційної справи

КП «Харківське МіськБТІ» було встановлено, що квартира №135 по

вул. Червоношкільній Набережній, 18 у м. Харкові, загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м, належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 04.11.1993р., яке видано на підставі розпорядження відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради від 04.11.1993р. № 23088.

Згідно довідки про склад сімї ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за вищевказаною адресою з 23.07.1969р..

Померла ОСОБА_6 07.11.2011р., що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Паспорт померлої ОСОБА_6 не зданий. З заявами про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6 ніхто з можливих спадкоємців не звертався, про що свідчить відповідь з Першої Харківської державної нотаріальної контори, яка міститься в матеріалах справи.

Також було встановлено, що після смерті ОСОБА_6 спірна квартира на підставі договору купівлі-продажу від 27.08.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 1482, була продана ОСОБА_7

Продана вказана квартира ОСОБА_7 - Кар`євим М.К., який діяв в інтересах ОСОБА_6 на підставі довіреності від 09.01.2010р., посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8 нотаріусом міста Мурманська, Мурманської області, Російської Федерації.

В свою чергу відповідно до актового запису про смерть від 02.04.2005р. № 3205, ОСОБА_9 помер ще 01.04.2005р.

Таким чином, 27.08.2013р., тобто через один рік та девять місяців після смерті ОСОБА_6 та особи, якій, була видана довіреність на вчиненні від її імені дій, укладались правочини щодо передачі права власності на вказану квартиру іншій особі.

В подальшому, ОСОБА_7 продав належну йому квартиру ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 2192 від 05.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3

У свою чергу ОСОБА_2 продав спірну квартиру ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2013р. № 2089, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4

Територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради фактично була позбавлена права на отримання у власність даної квартири в порядку ст. 1277 ЦК України, а перехід права власності та подальша реєстрація квартири №135 по

вул. Червоношкільній Набережній, 18 у м. Харкові за ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були незаконні, з порушенням норма матеріального права та права власності територіальної громади міста в особі Харківської міської ради.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності та про заперечення проти позовних вимог.

Треті особи Приватні нотаріуси ОСОБА_4, ОСОБА_5 надати суду письмові пояснення та заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, дослідивши доводи позовної заяви та надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25.01.2014р. до Юридичного департаменту Харківської міської ради надійшов лист КП «Жилкомсервіс» від 23.01.2014р. № 1102/2/0705 відповідно до якого, в порядку контролю за використанням житлових квартир (кімнат), які знаходяться на території обслуговування КП «Жилкомсервіс» було виявлено квартиру, власник якої помер, а відомостей про спадкоємців, прийняття спадщини, переоформлення особового рахунку, або отримання довідок для оформлення спадщини до Дільниці № 58 КП «Жилкомсервіс» ніхто з можливих спадкоємців не звертався. (т.1 а.с.28)

Відповідно до інформації за матеріалами інвентаризаційної справи

КП «Харківське МіськБТІ» було встановлено, що квартира №135 по

вул. Червоношкільній Набережній, 18 у м. Харкові, загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м, належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 04.11.1993р., яке видано на підставі розпорядження відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради від 04.11.1993р. № 23088. (т.1 а.с.32-33)

Згідно довідки про склад сімї ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за вищевказаною адресою з 23.07.1969р. (т.1 а.с.30)

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть 07 листопада 2011 року померла ОСОБА_6. Паспорт померлої ОСОБА_6 не зданий. (т.1 а.с.29)

Згідно відповіді Першої Харківської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6 ніхто з можливих спадкоємців не звертався. (т.1 а.с.239)

Згідно договору купівлі продажу від 27.08.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 1482, після смерті ОСОБА_6 було продано спірну квартира ОСОБА_7 (т.1 а.с.49)

Продана вказана квартира ОСОБА_7 - Кар`євим М.К., який діяв в інтересах ОСОБА_6 на підставі довіреності від 09.01.2010р., посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8 нотаріусом міста Мурманська, Мурманської області, Російської Федерації. (т.1 а.с.60)

Разом з тим, згідно актового запису про смерть від 02.04.2005 № 3205, ОСОБА_9 помер 01.04.2005 року. (а.с.232)

Таким чином, судом встановлено що 27.08.2013р., тобто через один рік та девять місяців після смерті ОСОБА_6 та особи, якій, була видана довіреність на вчиненні від її імені дій, укладались правочини щодо передачі права власності на вказану квартиру іншій особі.

В подальшому, ОСОБА_7 продав належну йому квартиру ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 2192 від 05.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3 (т.1 а.с.17-19)

ОСОБА_2, в свою чергу, продав спірну квартиру ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2013р. № 2089, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 (т.1 а.с.24-25)

Відповідно до п. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати їх внутрішній волі.

У статті 215 ЦК України закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У пунктах 5, 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року розяснено, що відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом.

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності та про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Крім того, відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК України.

За цими ж правилами розглядаються зазначені вимоги і в разі, якщо стороною правочину є суб'єкт владних повноважень, крім вимог про визнання недійсним адміністративного договору.

Відповідності до ч.1 та ч.3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Також, ч.1 ст. 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю.

В звязку з цим, як передбачено ч. 1 ст. 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Крім того, ст. 1003 ЦК України передбачено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

При таких обставинах, з наведених вище норм актів цивільного законодавства України випливає, що представник є особою, яка уповноважена вчиняти лише ті правочин від імені довірителя, якого він представляє на підставі довіреності, право на вчинення яких має особа, яку він представляє, і ці дії повинні бути правомірними, конкретними і здійсненними.

Разом з тим, як встановлено судовим розглядом, на момент укладення договору купівлі-продажу від 27.08.2013р., як власник майна, так і особа, яка діяла в її інтересах були померлими, тому довіреність (як односторонній правочин) від 09.01.2010р., посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8 нотаріусом міста Мурманська, Мурманської області, Російської Федерації є нікчемним з огляду на вищезазначені норми матеріального права України.

Враховуючи наведене, договір купівлі-продажу від 27.08.2013р., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 1482 (у державному реєстрі прав на нерухоме майно 27.08.2013 року, індексний номер витягу: 8519490, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності: 2257970) за яким ОСОБА_7 придбав спірну квартиру у ОСОБА_6, є недійсним.

Аналізуючи наведене, суд вважає, що договір купівлі-продажу, який оспорюється позивачем, слід визнати недійсним.

Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212, 214-215, 224 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Харківської міської ради до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання недійсним договору купівлі-продажу задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 27 серпня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 1482.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2002 (дві тисячі дві) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.М. Салайчук