Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/847/16-ц

18 січня 2017 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Битківського Л.М.

секретар Соловей Л.П.

з участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_5 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у якому поставив питання про стягнення з відповідачів у солідарному порядку 19047,62 грн. на відшкодування завданої матеріальної шкоди, що полягає у втраті робочого коня червоної масті віком 10 років, який був травмований у результаті наїзду, вчиненого автомобілем марки ОСОБА_8, н.з. HGO958, який належить ОСОБА_7 і яким у момент ДТП керував ОСОБА_6 Одночасно позивач ставить питання про стягнення 5000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. Також позивач заявив про відшкодування витрат понесених з розглядом справи у суді, зокрема 700 грн. сплачених за експертну довідку, 1102,4 грн. сплаченого судового збору та 4000 грн. понесених витрат на правову допомогу адвоката.

Заявлені вимоги представники позивача в судовому засіданні мотивували тим, що 16.06.2016 року близько 16 год. в с.Пороги Богородчанського району Івано-Франківської області на автодорозі Богородчани-Гута ОСОБА_6, керуючи транспортним засобом марки «Мерседес Бенц» н.з HGO958, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, а саме допустив наїзд на коня, який належить потерпілій ОСОБА_5 Будучи причетним до ДТП ОСОБА_6 залишив місце події. За вказаним фактом відповідно до постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.07.2016 року ОСОБА_6 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, 124 КУпАП.

ОСОБА_7 у свою чергу був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП за фактом передачі керування автомобілем особі, яка не мала права керування транспортними засобами.

Крім майнової шкоди у розмірі 19047 грн., яка включає у себе вартість коня, позивачка ОСОБА_5 зазнала моральної шкоди, оскільки перенесла душевні страждання внаслідок самої події та дискомфорт повязаний з її наслідками, зокрема неможливістю подальшого використання тварини у веденні сільського господарства, пошук та придбання іншого коня, тощо.

ОСОБА_7, будучи залученим як співвідповідач до розгляду справи, заявив зустрічний позов до ОСОБА_5 у якому поставив питання про відшкодування за її рахунок завданої йому майнової шкоди у розмірі 8650 грн., якої зазнав внаслідок пошкодження автомобіля у результаті ДТП, що мала місце у тому числі і з вини ОСОБА_5, яка постановою Богородчанського районного суду від 18.11.2016 року притягнута до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 127 КУпАП. Зокрема за те, що будучи власником та погоничем тварини (коня), 06 травня 2016 року о 16 год. в с.Пороги на автодорозі Богородчани-Гута Богородчанського району Івано-Франківської області, всупереч вимог п. 7.7. ПДР залишила коня без нагляду, що призвело до виходу тварини на проїзну частину дороги і спричинило аварійну обстановку.

Автомобіль «Мерседес Бенц» н.з HGO958, який належить йому (ОСОБА_7В.), отримав у результаті ДТП пошкодження. Вартість відновлювального ремонту складає 8650 грн. Вказані кошти, а також судові витрати представник ОСОБА_7 просив стягнути з ОСОБА_5

Представник ОСОБА_6 заявлений ОСОБА_5 позов не визнав. Вказав, що ОСОБА_5С, не подано суд належних і допустимих доказів на підтвердження розміру завданої майнової шкоди. Не аргументовано суду також право на відшкодування заявленої моральної шкоди та її розмір. При цьому посилається на те, що груба необережність самої ОСОБА_5, яка залишила коня без нагляду випасатись у смузі відведення автодороги, сприяла виникненню дорожньо-транспортної пригоди. Просив у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Представники ОСОБА_5 в судовому засіданні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_7 не визнали. Вказали, що позивачем не подано суду належних доказів на підтвердження того, що автомобіль внаслідок ДТП отримав пошкодження тих деталей, на які виписано товарний чек та накладна. Зокрема у представленій довідці про дорожньо-транспортну пригоду, яка була складена лише 10.08.2016 року зазначено, що автомобіль отримав пошкодження бокової правої частини та передньої центральної частини. Сам характер пошкоджень ніде не зазначений, а тому не можливо оцінити потребу у заміні таких деталей як скла вітрового, задньої дверки та інших деталей. Крім того, вважає, що за таким позовом відповідальність мав би нести водій транспортного засобу, з вини якого заподіяна шкода, а не ОСОБА_5 Просили у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, зясувавши фактичні обставини справи суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обовязковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що постановою судді апеляційного суду від 06.07.2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КупАП виходячи з того, що він 06.05.2016 року в с.Пороги Богородчанського району Іва-Франківської області на автодорозі Богородчани-Гута, керуючи транспортним засобом марки ОСОБА_8, н.з. HGO958, допустив наїзд на тварину (коня) і залишив місце ДТП.

Постановою Богородчанського районного суду 18.11.2016 року ОСОБА_5 притягнута до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 127 КУпАП, а саме за те, що будучи власником та погоничем тварини (коня), 06 травня 2016 року о 16 год. в с.Пороги на автодорозі Богородчани-Гута Богородчанського району Івано-Франківської області, всупереч вимог п. 7.7. (в) ПДР залишила коня без нагляду, що призвело до виходу тварини на проїзну частину дороги і спричинило аварійну обстановку.

ОСОБА_7 за постановою інспектора Богородчанського ВП від 05.08.2016 року притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч.2 КупАП за фактом передачі 06.05.2016 року керування транспортним засобом марки ОСОБА_8, н.з. HGO958 ОСОБА_6М, який не мав посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «В».

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_5 суд виходить із доведеності факту заподіяння позивачці майнової шкоди внаслідок втрати коня, який вимушено був зданий на забій. Актом від 09.05.2016 року, складеним завідувачем Яблунською дільничною лікарнею ветеринарної медицини за участю представників Порогівської сільської ради було встановлено, що мерин червоної масті вагою близько 380 кг, що був травмований легковим автомобілем 06.05.2016 року, отримав травму задньої правої кінцівки і лікуванню не підлягає.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В абзаці 1 п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди», з наступними змінами, роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

За змістом ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

ОСОБА_1 діями відповідача ОСОБА_6, який вчинив дорожньо-транспортну пригоду та внаслідок дій ОСОБА_7, який як власник джерела підвищеної небезпеки, допустив ОСОБА_6 до керування належним йому транспортним засобом без жодних на те правових підстав (відсутність посвідчення водія) позивачці ОСОБА_5 завдано майнової шкоди, яку слід стягнути з відповідачів солідарно.

При визначенні розміру майнової шкоди, суд виходить з середньої вартості коня яка становить 12857,15 грн., визначеній у ціновій довідці від 27.07.2016 року №В-433, що видана експертом торгово-промислової палати ОСОБА_9 При цьому суд вважає, що позивачкою не обґрунтовано належними доказами, причини по яких до відшкодування нею було заявлено максимальну вартість, визначену у наведеній довідці.

Посилання представників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на той факт, що ОСОБА_5 притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 127 ч.4 КупАП, не може бути підставою для звільнення відповідачів від обовязку відшкодування заподіяної шкоди, як не може бути і підставою для стягнення з ОСОБА_5 майнової шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження транспортного засобу. Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_5, як погонич і учасник дорожнього руху в розумінні ст. 124 КупАП, не притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, тобто причинно-наслідкового звязку між її дією (бездіяльністю) та наслідком у виді ДТП у межах провадження у справах про адміністративне правопорушення не встановлено. Разом з тим, груба необережність ОСОБА_5, яка залишила коня випасатись на смузі відведення дороги без нагляду, на думку суду є підставою для відмови у задоволенні її вимог про стягнення на її користь моральної шкоди.

Питання про судові витрати слід вирішити у відповідності до ст.88 ЦПК України

На підставі наведеного, ст.ст. 1166, 1181 ЦК України, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд ,-

вирішив:

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у солідарному порядку на користь ОСОБА_5 12857 грн. на відшкодування майнової шкоди, 700 грн. понесених витрат на оплату товарознавчого дослідження, 551,20 грн. понесених витрат на сплату судового збору та 4000 грн. витрат на правову допомогу. В задоволенні решти вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення майнової шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Івано-Франківської області через Богородчанський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з часу його проголошення.

Суддя Битківський Л.М.