ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
6 квітня 2017 року Дзержинський міський суд Донецької області в складі: судді Скиба М.М., за участю секретаря Панаслюк Є.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Торецька цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне.
Між ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» та ОСОБА_1 29.11.2007 року укладено кредитний договір № 014/11-165/455, відповідно до умов якого відповідач отримав від банку кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 229000,00 грн., строком користування до 29.11.2014 року зі сплатою 16,5 % річних.
В силу того, що відповідач не зміг виконувати свої зобовязання в повному обсязі 16.07.2009 року підписана додаткова угода № 014/11-165/455/1 до кредитного договору, згідно якої тимчасово на період з 30.07.2009 року по 30.05.2010 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу.
29.11.2007 року Ленінським районним судом м. Донецька прийнято рішення по справі за позовом ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитом на суму 411679,17 грн., та витрати за сплату судового збору у розмірі 3441,00 грн.
Для забезпечення виконання зобовязань відповідача за укладеним кредитним договором від 29.11.2007 року, було укладено договір іпотеки № 014/11-165/455, за яким позичальник передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме : квартиру № 57, яка складається з двох кімнат загальною площею 48,2 кв.м., в тому числі житловою площею 32,6 кв.м., яка знаходиться за адресою : м. Донецьк, пр. Ленінський, 1а/57, що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу.
Позивач просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором в ромі зір 415120,17 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 57, яка складається з двох кімнат загальною площею 48,2 кв.м., в тому числі житловою площею 32,6 кв.м., яка знаходиться за адресою : м. Донецьк, пр. Ленінський, 1а/57, що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, шляхом визнання за позивачем права власності на зазначено майно за вартістю, визначеною на момент реєстрації на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності субєктом господарювання.
Представник позивача надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, про причини неявки суд не інформував. Справа розглядається заочно на підставі ст.ст. 224-225 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що між ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» та ОСОБА_1 29.11.2007 року укладено кредитний договір № 014/11-165/455, відповідно до умов якого відповідач отримав від банку кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 229000,00 грн., строком користування до 29.11.2014 року зі сплатою 16,5 % річних.
Для забезпечення виконання зобовязань відповідача за укладеним кредитним договором від 29.11.2007 року, було укладено договір іпотеки № 014/11-165/455, за яким позичальник передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме : квартиру № 57, яка складається з двох кімнат загальною площею 48,2 кв.м., в тому числі житловою площею 32,6 кв.м., яка знаходиться за адресою : м. Донецьк, пр. Ленінський, 1а/57, що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу.
Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ст. 12. Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".
Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла на час укладення договорів іпотеки у листопаді 2007 року, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки
Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.
Згідно п.п. 8.1.,8.4 іпотечних договорів, укладених між сторонами, у разі порушення позичальником зобов'язання за кредитним договором чи іпотекодавцем зобов'язань за цим договором, а також інших обов'язків іпотекодавця/позичальника, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки; іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених умовами договору.
Пунктом 8.3. Іпотечних договорів передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору.
Відповідно до п.8.5.1 іпотечних договорів, за рішенням іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватись у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки і рахунок виконання основного зобов»язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодерожателя відповідно до наведених умов.
Таким чином, як у статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і у договорах іпотеки, укладених між сторонами, зазначено, що за рішенням суду предмет іпотеки підлягає реалізації шляхом проведення процедури прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки і суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом.
Крім того, можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).
Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851 цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України.
Виходячи із позовних вимог банку який, відповідно до вимог статті 11 ЦПК України просив визнати за ними право власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за договорами іпотеки, у позові слід відмовити, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки і рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань є позасудовим способом врегулювання такого питання, що випливає як з вимог ст.ст. 37,39 Закону України «Про іпотеку», так і і договорів іпотеки, укладених між сторонами.
Отже, позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, оскільки це є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.
За таких обставин, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає.
Керуючись ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України, суд
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :