Провадження № 2/520/1580/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2017 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Луняченка В.О.,

при секретарі Нефедової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

23.09.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № OD30АЕ00000008 від 17.03.2008 року у розмірі 79019,76 дол.США, що за курсом НБУ станом на 03.08.2015 року становить 1668897,31 гривень, з яких 18308,93 дол. США заборгованість за кредитом, 140,18 дол. США заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 56796,53 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору 11,84 дол. США- штраф (фіксована частина), 3762,28 дол. США ( процентна складова). Підставою звернення до суду з дійсним позовом є не виконання відповідачами, належним чином, зобовязань з виконання умов кредитного договору № OD30АЕ00000008 від 17.03.2008 року з повернення кредитних коштів.

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» до суду надав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити, а також розглядати справу за відсутністю представника банку.

Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, діюча на підставі довіреностей, до судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій підтримала надані суду заперечення проти позову, а також надані суду пояснення щодо не визнання відповідачами позовних вимог, просить у позові відмовити у повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ч. 1ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так судом встановлено, що 17.03.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № OD30АЕ00000008, відповідно до якого банк надав останньому грошові кошти в розмірі 18710,68 доларів США, з оплатою відповідної процентної ставки, на строк до 15.03.2013 року.

Відповідно до зазначеного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати ОСОБА_1 повинен надавати банку грошові кошти ( щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом , яка складається із заборгованості за кредитом, з відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Також згідно умов договору у випадку порушення зобовязань ОСОБА_1, останній сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Банк виконав мови зазначеного договору надавши позичальнику кредит сумою 18710,68 дол. США.

А позичальник в свою чергу не виконує належним чином зобовязання з повернення кредитним коштів, у звязку з чим у останнього перед банком виникла заборгованість за кредитним договором № OD30АЕ00000008 від 17.03.2008 року, яка станом на 03.08.2015 року має розмір 1668897,31 гривень, з яких 18308,93 дол. США заборгованість за кредитом, 140,18 дол. США заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 56796,53 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору 11,84 дол. США- штраф (фіксована частина), 3762,28 дол. США ( процентна складова).

Для забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, 17.03.2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання взяла на себе зобовязання відповідати перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Банк звертався до боржників з повідомленням про наявність кредитної заборгованості та вимогою її сплати, яка відповідачами залишилась проігнорованими.

Також судом встановлено наступне:

Грошові вимоги, що виникли у позивача до ОСОБА_1 на підставі кредитно- заставного договору від 17.03.2008 року були забезпечені заставою, а саме боржником банку в якості забезпечення виконання вимог було передано автомобіль Mersedes Benz Vito 112СDI 2002 року випуску д/н НОМЕР_1, оцінений у 121 200 гривень (п.17.9, п.17.10 договору) - або 24 000 доларів США (5,05 грн. за 1 долар США по курсу НБУ на 17.03.2008р.).

Як вбачаться з вимог статті з Закону України «Про заставу», заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога. що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі- продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог.

Відповідно до п.7.1. кредитно-заставного договору від 17.03.2008 року, визначено, що застава забезпечує всі вимоги банку щодо виконання позивальником всіх його грошових зобов'язань за цим договором у такому розміру, у такій валюті, у такий строк і у такому порядку, як встановлено в цьому договорі. Зокрема, застава забезпечує вимоги банк щодо: повернення основної суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати винагород, сплати неустойки, відшкодування витрат та збитків банку та всіх інших вимог.

Також відповідно до п.17.11. кредитно-заставного договору було визначено, що розмір забезпечених вимог складає на дату підписання договору 25 414, 20 доларів США, які відповідно до п.7.2. договору застава забезпечує в розмірі їх повної вартої-п незалежно від того, якою така вартість може бути в будь-який час протягом строку дії договору (або в бік збільшення або в бік зменшення).

Тобто, відповідно до вимог статті 573 ЦК України. ст.22 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст..3 Закону Україин «Про заставу», банк забезпечив свої дійсні та майбутні вимоги, при цьому суттєвою умовою такого забезпечення є та обставина, що вартість таких сукупних вимог є незмінною, а саме на рівні 25 414, 20 доларів США.

Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м.Днінропетровська від 29.04.2013 року, було задоволено позовні вимоги Банку до ПАТ «Акцент банк», ОСОБА_1 про звернення стягнення. За вказаним заочним рішенням суду від 29.04.2013 року, було звернуто стягнення на рухоме майно за кредитно- заставним договором від 17.03.2008р., а саме автомобіль Mersedes Benz Vito 112СDI 2002 року випуску д/н НОМЕР_1, що належав ОСОБА_1, для задоволення грошових вимог 1ІАБ «ІІриватбанк» за кредитно-заставним договором від 17.03.2008р. в розмірі 411 768, 31 гри. або 51 535, 45 доларів США (7,99 грн. за 1 долар США по курсу НБУ на 29.04.2013р.)

За рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29.04.2013 року з боржника ОСОБА_1 вже було стягнуто заборгованість за вказаним кредитно-заставним договором від 17.03.2008 року в розмірі 411768, 31 грн. (51 535, 45 доларів США (7,99 грн. за 1 долар США по курсу НБУ на 29.04.2013р. - 18 308,93 дол.США основного боргу, 4 090, 95 дол.США проценти за користування, 784,96 дол.США комісія, 25 866,75 пеня за несвоєчасне виконання, 2452,58+31,29 штрафи) шляхом звернення стягнення на заставне майно.

Відповідно до п.9 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що застосовувати одночасно такі способи захисту своїх прав як звернення стягнення на предмет застави/іпотеки та стягнення заборгованості за договором кредиту можливе лише у разі, якщо заставодавець/іпотекодавець є відмінним від особи боржника. Аналогічний висновок також викладено у п.42 вказаної Постанови, а саме, суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення етап і 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

За вимогами стаття 19 ЗУ «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Як вбачається з умов кредитно-заставного договору, а саме п.12.2 та п. 13.2 передбачено, що Банк, у разі події Дефолту (невиконання зобов'язань боржником) не застосовуючи судових процедур, має право на власний розсуд обрати процедуру позасудового звернення стягнення на предмет застави для задоволення забезпечених вимог з-поміж таких: а) передача предмета застави у власність банку для задоволення і погашення забезпечених вимог; б) продаж предмета застави банком третій особі відповідно до вимог законодавства України; в) звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса (у випадку нотаріального посвідчення договору); г) будь- яка інша процедура, дозволена законодавством України. Про обрану процедуру звернення стягнення на предмет застави банк письмово повідомляє позичальника- п.13.2

Так, на вимогу Банку, боржник ОСОБА_1, за актом приймання-передачі передав банку придбаний за кредитні кошти автомобіль Мег§ес1е§-Веп2 УІТО 112СОІ 2002 року випуску д/н НОМЕР_1. Вказаний акт було складено 11.12.2009 року.

Також ОСОБА_1 передав Банку ключі від автомобіля, та усю документацію, у тому числі технічний паспорт.

Фактично, настання події Дефолту та факт передачі автомобіля Банку за актом приймання-передачі свідчить про застосування Банком процедури позасудового звернення стягнення на заставне майно, як то передбачено умовами н.12.2.5, п.13 кредитно-заставного договору від 17.03.2008 року.

У відповідності до п. 13.3.3. Банк під час звернення стягнення на предмет застави у позасудовому порядку шляхом його продажу або набуття на нього Банком права власності, 1 Позичачьник уповноважує Банк на його власний розсуд від імені Позичальника здійснювати будь-які дії, необхідні для відчуження, зняття з обліку, реєстрація, перереєстрація предмету Застави, у тому числі: а)укладати договір купівлі-продажу предмету застави; б)оформлювати право власності Банку на предмет застави; в)бути представником Позичальника у всіх органах влади і управління; г)підписувати та подавати будь-які заяви і документи, сплачувати податки, видавати довіреності, здійснювати дії щодо зняття з обліку, реєстрації в органах Державтоінспекції предмету Застави.

Проге, у процедурі позасудового звернення стягнення на предмет застави, автомобіль, що належав ОСОБА_1 був реалізований Банком лише в червні 2015 року, що потягло за собою нарахування Банком Позичальнику процентів та неустойки за період з 11.12.2009 року по червень 2015 року.

З часу застосування позасудової процедури звернення стягнення на предмет застави, Банк не здійснив з жодних своїх зобов'язань, передбачених умовами п. 12.2., н.13 та не надав можливості Позичальнику шляхом продажу предмета застави погасити виниклу заборгованість.

За змістом частини четвертої статті 613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку ( частина перша цієї статті).

Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов'язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало і в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (частина друга статті 613 цього Кодексу ).

Тобто, враховуючи суть взаємопов'язаних кредитних і заставних зобов'язань, факт прийняття кредитором від боржника предмета застави для його подальшої реалізації, що передбачено умовами пункту 12.2, п.13 укладеного між сторонами кредитно-заставного договору від 17.03.2008р.. породжує для кредитора обов'язок вчинити необхідні для цього дії протягом розумного строку, а саме 30 днів з часу виникнення події Дефолту - п. 12.2.5., п. 12.2.6. Ухилення від учинення таких дій зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора.

Тобто, прострочення кредитора свідчить про неправомірність дій Банку щодо нарахування з 11.12.2009 року процентів за кредитно-заставним договором від 17.03.2008 року, оскільки ухилення кредитора від реалізації предмета застави і неможливість вчинити боржникові аналогічної дії, спрямовані на задоволення вимог заставодержателя, має кваліфікуватися як невжиття заходів щодо зменшення збитків, завданих порушенням зобов'язання, та призводить до прострочення кредитора ( правовий висновок у справі №6-2387цс15 у постанові ВСУ від 06.04.2016р).

За таких умов, кредитор має право на відшкодування йому лише основної суми боргу, яка складає 22223,83 долара США.

У звязку з чим позовні вимоги щодо стягнення заборгованості в солідарному порядку з боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають частковому задовленню, а саме стягненню заборгованості безпосередньо з позичальника ОСОБА_1 у розмірі 22223,83 доларів США, яка складається із 18308,93 доларів США заборгованості за повернення основного кредиту; 140,18 доларів США заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 11,84 долара США фіксованої частини штрафу та 3762,28 доларів США процентна складова штрафу.

Що стосується договору поруки від 17.03.2008 року та виниклих на підставі нього у ОСОБА_4 зобов'язань перед Банком, то необхідно зазначити наступне.

Відповідно до договору поруки від 17.03.2008 року, я. ОСОБА_2, виступила фінансовим поручителем за кредитним договором від 17.03.2008 року, укладеного між Банком та ОСОБА_1

Відповідно до п.5 договору поруки, кредитор направляє поручителю письмову вимогу про сплату заборгованості позичальнику у випадку несплати ним зобов'язань по кредитно-заставному договору.

Як вбачається з вимог статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. За вимогами етапі 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За вимогами статті 559 ЦК України, визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленої в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до вимог п.11 договору поруки від 17.03.2008р., договір поруки діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Як вже зазначалося, відповідно до п.4.4. кредитно-заставного договору від 17.03.2008 року, на позичальника покладався обов'язок щомісяця в період з 17 по 21 число сплачувати щомісячні платежі по кредиту, процентам та винагороді.

Як зазначалось вище, сторони встановили як строк дії договору до 15.03.2013р., так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів з 17 по 21 число кожного місяця.

Як передбачено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

В законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» - статті 530, 631 ЦК України. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до п.5 договору поруки від 17.03.2008 року мова йдеться саме про невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитно-заставним договором від 17.03.2008р. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. З ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Невиконання позичальником своїх обов'язків настало з лютого місяця 2009 року та саме з цього часу, відповідно до вимог п.5 договору поруки від 17.03.2008 року, Банк повинен був повідомити ОСОБА_2 як поручителя про невиконання боржником своїх зобов'язань та саме з цього часу Банку рахується строк для пред'явлення вимог до позичальника ОСОБА_1

Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок строку для пред'явлення вимог поручителю необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цих зобов'язань.

У постанові ВСУ від 21 травня 2012 року № 6- 20 цс 11, зазначено, що умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх кредитних зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. Порука на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного кредитного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Тобто, передбачається, що порука, надана ОСОБА_2 за договором від 17.03.2008 року припинилася зі спливом шестимісячного строку з дня несплати ОСОБА_1 чергового щомісячного платежу з 17 по 21 лютого 2009 року, тобто припинилася 22.08.2009 року, що виключає відповідальність ОСОБА_5 за невиконання позичальником ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитно-заставним договором від 17.03.2008р.

У звязку з чим у цій частині позовних вимог слід відмовити.

Посилання представника відповідачів на застосування судом строків позовної давності не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2) заборгованості за кредитним договором № OD30АЕ00000008 від 17.03.2008 року у загальному розмірі 22223,83 доларів США, яка складається із 18308,93 доларів США заборгованості за повернення основного кредиту; 140,18 доларів США заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 11,84 долара США фіксованої частини штрафу та 3762,28 доларів США процентна складова штрафу, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у звязку з чим з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь банку судові витрати сумою 7090,93 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 110, 169, 208-215, 292, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № OD30АЕ00000008 від 17.03.2008 року задовольнити частково.

Стягнути на користь ПАТ КБ « Приватбанк» ( ) з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2) заборгованості за кредитним договором № OD30АЕ00000008 від 17.03.2008 року у загальному розмірі 22223,83 доларів США, яка складається із 18308,93 доларів США заборгованості за повернення основного кредиту; 140,18 доларів США заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 11,84 долара США фіксованої частини штрафу та 3762,28 доларів США процентна складова штрафу.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ « Приватбанк» про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором № OD30АЕ00000008 від 17.03.2008 року.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ « Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором № OD30АЕ00000008 від 17.03.2008 року з ОСОБА_2 як поручителя.

Стягнути на користь ПАТ КБ « Приватбанк» ( ) з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2) судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 7090,93 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні, з дня отримання копії рішення. .

Суддя Луняченко В. О.