Справа № 357/4040/17
У Х В А Л А

"17" квітня 2017 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б. І. розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Дроздівської сільської ради Білоцерківського району, третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсним акта суб'єкта владних повноважень ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що рішенням Дроздівської сільської ради Білоцерківського району № 15-128 від 22.02.2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки, в межах Дроздівської сільської ради, за адресою с. Дрозди Білоцерківського району вул.. Миру 23-а для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. Зазначене рішення сільради позивач вважає протиправним, оскільки рішенням Дроздівської сільської ради від 13.04.2016 року йому було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки по тій же адресі, а тому просить суд визнати рішення Дроздівської сільської ради Білоцерківського району № 15-128 від 22.02.2017 року недійсним та скасувати його.

За ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною другою статті 4 КАС України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п.1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Конституційний Суд України в Рішенні від 1 квітня 2010 року N 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС розтлумачив, що поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

В даному випадку вимоги позивача стосуються перевірки правомірності прийняття рішення щодо затвердження проекту землеустрою та відведення земельної ділянки у власність і відмови відповідача у наданні згоди на виготовлення проекту землеустрою позивачу.

З обставин справи не вбачається, що спірну земельну ділянку було передано іншій особі, з якою у позивачів виник спір, або що при вирішенні цієї справи порушуються права третіх осіб.

Окрім того, становище, яке існувало до видання оспорюваного акта, може бути відновлено застосуванням такого способу захисту порушеного права, як визнання незаконним (недійсним) акта суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки, пиймаючи рішення про затвердження проекту землеустрою та відведення земельної ділянки у власність і відмови позивачу у наданні згоди на виготовлення проекту землеустрою, відповідач здійснював владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Саме такі правові висновки були зроблені Верховним Судом України в постанові від 13.07.2016 року по справі за позовом фізичної особи до органу місцевого самоврядування про визнання протиправною відмови відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га на території Лішнянської сільської ради Дрогобицького району Львівської області.

Отже, враховуючи вищенаведене, при розмежуванні юрисдикції судів по земельних спорах необхідно виходити з того, що в порядку цивільного судочинства мають розглядатися спори з тих питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею, у яких однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень.

Такі розяснення надані в п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ».

У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

На це неодноразово вказував Верховний Суд України у постановах № 816/4339/14 від 25.05.2016 року, № 815/6901/14 від 25.10.2016 року, № 1716/3939/2012 від 26.10.2016 року.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду у судах у порядку цивільного судочинства.

При зверненні до суду з даним позовом позивачами було сплачено судовий збір.

Згідно п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

А тому враховуючи все наведене та керуючись ст.ст. 2, 3, 4, 17 КАС України, рішенням Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року N 10-рп/2010, ст. ст.15, 122 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі, оскільки заява не підлягає розгляду у судах у порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_3