Справа № 487/919/17
Провадження № 2/487/1049/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2017 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарі - Оцабера М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Миколаїв" про стягнення заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва із вказаним позовом, в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив наступне. З 22.08.2014 року по 30.04.2015 року він працював на посаді Директора з інформаційно-аналітичної діяльності у Комунальному підприємстві «Міжнародний аеропорт Миколаїв». На підставі наказу №80/к від 30.04.2015 року його звільнено з займаної посади на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України у звязку з невиконанням відповідачем законодавства про працю, умов колективного договору. У звязку з наявністю заборгованості по виплаті заробітної плати він неодноразово звертався до суду. Всього розмір заборгованості по заробітній платі станом на 17.02.2017 року становить 15 500 гривень. Просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, а також грошові кошти у сумі 2000 гривень відшкодування моральної шкоди.

До судового засідання позивач не зявився, суду надав заяву про слухання справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За змістом пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду Директора з інформаційно-аналітичної діяльності Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Миколаїв» з 22.09.2014 року по 30.04.2015 року.

Наказом Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Миколаїв» від 30.04.2015 року №80/к позивача було звільнено на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

У звязку з систематичним порушення відповідачем законодавства про працю, що полягало у невиплаті заробітної плати, утворилася заборгованість за період з 01.10.2014 року по 30.04.2015 року в розмірі 21700,00 гривень, вихідна допомога 9300,00 гривень, індекс інфляції за час затримки розрахунку 7405,90 гривень, середній заробіток за весь час затримки розрахунку 3100,00 гривень.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 19.06.2015 року за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Миколаїв» стягнуто з відповідача: заборгованість по заробітній платі у розмірі 21700,00 гривень; вихідну допомогу у розмірі 9300,00 гривень; індекс інфляцій за час затримки розрахунку у розмірі 7405,90 гривень; середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку у сумі 9000 гривень, а також 2000 гривень моральної шкоди.

Однак, вказане рішення суду виконано не було, виплата належних позивачу при звільнені сум не здійснена.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню під час розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, враховуючи невиплату заробітної плати станом на 17.02.2017 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року та січень 2017 року (із розрахунку 3100 гривень на місяць) у розмірі 15500 гривень.

Згідно ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року (далі за текстом Постанова Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року), при застосуванні норм Кодексу законів про працю України щодо порядку розгляду трудових спорів у справах про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові у звязку з виконанням трудових обовязків, суди повинні виходити з того, що за змістом ст. 124 Конституції потерпілий має право звернутися з такими вимогами до суду безпосередньо. Суддя не вправі відмовити особі у прийнятті заяви з такими вимогами лише з тієї підстави, що вона не розглядалася комісією по трудових спорах.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року, передбачено, що під моральною шкодою необхідно розуміти збитки немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, спричинених фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: в приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з пошкодженням здоровя, в порушенні права власності, інших громадянських прав, в порушенні нормальних життєвих функцій у звязку з неможливістю продовжувати активне суспільне життя, порушення відносин з навколишніми особами, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на викладене, беручи до уваги заподіяння позивачу моральної шкоди у вигляді душевних страждань, повязаних із порушенням його трудових прав, які обумовили порушення психоемоційної сфери існування ОСОБА_1 та викликали появу негативних психологічних переживань, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне задовольнити позов в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 гривень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 гривень у дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 116, 117, 233, 2371 КЗпП України, ст. 23 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Миколаїв» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 15500 гривень за несвоєчасну виплату заробітної плати.

Стягнути з Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Миколаїв» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2000 гривень відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Миколаїв» в дохід держави судовий збір в сумі 640 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Г. Нікітін