Головуючий I інстанції Брежнев О.А.
Категорія 48 Суддя доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.

суддів Дундар І.О., Курило В.П.,

за участю секретаря Молдованова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, посилаючись на те, що 07 липня 1992 року між сторонами був зареєстрований шлюб, під час шлюбу в 2003 році за сумісні кошти подружжям була придбана двокімнатна квартира №64 в б. 97 по вул.Петровська (вул.Садова) в м.Артемівську (м.Бахмут) Донецької області, яку за згодою сторін було зареєстровано на імя відповідачки. 16 лютого 2007 року, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, був укладений договір міни квартирами, за яким квартиру №64 в б. 97 по вул.Петровського в м.Артемівську обміняли з доплатою на більшу квартиру №7 в б. 6 по вул.Привокзальна в м.Бахмут, яка також за згодою сторін була зареєстрована на імя відповідачки. 30 січня 2014 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за позовом позивача було ухвалено заочне рішення, яким шлюб між сторонами був розірваний. В теперішній час згоди щодо поділу спірної квартири сторони не знайшли. Просить визнати квартиру №7 в б. 6 по вул.Привокзальна в м.Бахмут спільною сумісною власністю подружжя, визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вказаної квартири і залишити її у сумісному користуванні сторін.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 і залишено квартиру у сумісному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

З вказаним рішенням не погодилася відповідачка ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції вважав встановленими обставини, які не були доведені в судовому засіданні, а саме той факт, що спірна квартира була придбана за сімейні кошти, оскільки судом ця обставина не встановлювалася та матеріали справи не містять доказів на її підтвердження, також є помилковим посилання суду на те, що квартира, яка була обміняна відповідачкою на спірну квартиру, є спільною сумісною власністю, ця обставина не була визнана відповідачем, а позивачем не надано суду доказів на підтвердження цього факту. Крім того, квартира за адресою: м.Бахмут, вул. Петровського, б. 97 кв. 64 не була предметом спору у даній справі, а тому суд не мав права виходити за межі позовних вимог та з власної ініціативи визнавати її спільною сумісною власністю сторін.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник відповідачки ОСОБА_3, який діє на підставі договору, в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідачки, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом про поділ квартири, позивач посилався на те, що вона придбана у період шлюбу з відповідачкою і є спільним сумісним майном подружжя, його частка в зазначеному майні складає 50%.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачка посилалась на те, що спірна квартира була придбана не за їх з позивачем кошти і не є сумісною власністю подружжя, є її особистою власністю, а тому не підлягає поділу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя, частки сторін в цьому майні є рівними, тому визнав за позивачем право власності на 1/2 частину спірної квартири.

Вказаний висновок суду першої інстанції є правильним.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що сторони з 07 липня 1992 року перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Артемівської міської ради Донецької області, актовий запис №332.

30 січня 2014 року рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області шлюб між сторонами розірвано (а.с.8).

16 лютого 2007 року ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 здійснили обмін належних їм квартир. Належна ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому першою Артемівською державною нотаріальною конторою 03 липня 2003 року за реєстром №2-2796 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого КП БТІ м.Артемівська 07 липня 2003 року, квартира №64 загальною площею 50,6 кв.м та розташована в м.Артемівську вул.Петровського будинок №97 перейшла у власність ОСОБА_4 в 1/3 частині, та ОСОБА_5 в 2/3 частинах. Належна ОСОБА_4 в 1/3 долі, та ОСОБА_5 в 2/3 долях квартира номер 7 загальною площею 62,0 кв.м, розташована в м. Артемівську вул. Привокзальна, будинок №6 перейшла у власність ОСОБА_1 Міна здійснена з доплатою ОСОБА_1 в сумі 5000 грн., які ОСОБА_4 одержала до підписання договору. Даний договір посвідчено державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 16 лютого 2007 року за реєстровим № 1-537 (а.с.9).

Право власності на вказане жиле приміщення зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_1 15 березня 2007 року, про що свідчить витяг №13886920 від 15 березня 2007 року, виданий комунальним підприємством «Артемівське бюро технічної інвентаризації» (а.с.10).

Квартира №64 в б. №97 по вул.Петровського в м.Бахмут, яку було передано в обмін на спірну квартиру, була придбана на підставі договору купівлі-продажу 03 липня 2003 року.

Отже, судом встановлено, що спірна квартира була придбана під час шлюбу сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначені норми права встановлюють існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі (презумпція права спільної сумісної власності), незалежно від того, хто є набувачем за договором, та на чиє імя було зареєстровано право власності на таку річ.

У той же час, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є наступне майно, незважаючи на те, що воно набуте під час шлюбу: майно, набуте нею, ним до шлюбу, з будь-яких правових підстав; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки.

Системний аналіз приведених норм закону дає підстави зробити висновок про те, що відповідачка ОСОБА_1, яка заперечує право спільної сумісної власності на квартиру, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України має довести протилежне, зокрема, що майно було придбано нею до шлюбу, або було придбано у шлюбі, але за її особисті кошти.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовою підставою придбання спірної квартири став договір міни квартири від 16 лютого 2007 року на квартиру, яка була придбана 03 липня 2003 року за договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції в межах своїх повноважень, що йому надані статтею 212 ЦПК України, всім доказам по справі дав правильну правову оцінку і зробив правильний висновок про те, що відповідачкою не доведено, що придбана квартира є її особистою приватною власністю.

Квартира придбана не на підставі договору дарування або в порядку спадкування чи в наслідок її приватизації.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, підлягає розподілу.

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Шлюбний договір або договір про користування спірною квартирою між сторонами не укладався.

Тому суд дійшов правильного висновку, що позивач має право на 1/2 ідеальну частку спірної квартири незалежно від того, на кого з подружжя було оформлено правовстановлюючий документ.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309, 310 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, з урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції зроблені у відповідності зазначених вище норм, правильно встановлено фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Кішкіна

Судді І.О.Дундар

ОСОБА_7