АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 648/3110/15-ц
Номер провадження:22-ц/791/1694/17
Головуючий в І інстанції Сокирко Л.М.
Категорія Доповідач: Колісниченко А.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
за участю секретаряОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 14.07.2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості до договору банківського обслуговування № BLаЖГА00032906 від 10.05.2011 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року до суду із зазначеним позовом звернулося ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7» ОСОБА_6, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 10.05.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7» та ОСОБА_5 укладено договір банківського обслуговування №BLаЖГА00032906. Відповідно до умов договору банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 19 000,00 грн. зі сплатою відсотків 15,00 % річних з кінцевим терміном повернення 10.05.2014 року. Відповідач належним чином зобовязання за договором не виконував, у звязку з чим, станом на 14.08.2015 року виникла заборгованість в розмірі 28 470,23 грн., яка складається із простроченої суми кредиту 14 026,99 грн.; прострочених відсотків за користування кредитом 1926,04 грн.; комісії за РО 3 657,50 грн.; плати за пропуск платежів 8 859,70 грн., а тому ОСОБА_7 просив виниклу заборгованість стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за кредитним договором № BLаЖГА00032906 від 10.05.2011 року.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 14.07.2017 року позов ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7» заборгованість за договором банківського обслуговування № BLаЖГА00032906 від 10.05.2011 року у розмірі 26 226,22 грн., з них: прострочена до повернення сума кредиту 12 057,57 грн.; прострочені проценти за користування кредитом 1 651,45 грн.; комісії за РО 3 657,50 грн.; плата за пропуск платежів 8 859,70 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у сумі 262,26 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що задовольняючи вимогу позивача про стягнення з нього комісії РО в сумі 3 657,50 грн. суд першої інстанції не врахував, що п.3.6 Постанови Правління Національного Банку України від 10.05.2007 року №168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за №541/13808 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Також задовольняючи вимогу позивача про стягнення з ОСОБА_5 плати за пропуск платежів в сумі 8 859,70 грн., суд першої інстанції зробив висновок, що пенею позивач назвав плату за пропуск платежів. Однак до зазначених вимог ОСОБА_5 в суді першої інстанції просив застосувати спеціальну позовну давність в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України) та відмовити у задоволенні цієї вимоги , у звязку зі спливом строків позовної давності. Однак, суд на зазначені обставини не звернув уваги та не застосував строки позовної давності. У звязку з чим, просив рішення суду скасувати в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь Банку комісії за РО в сумі 3 657,50 грн. та плати за пропуск платежів в сумі 8 859,70 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні цих вимог. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

У письмових запереченнях на апеляцію ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7» посилаючись на необґрунтованість доводів ОСОБА_5 просило про відхилення скарги та залишення рішення суду без змін.

Представник ОСОБА_5 ОСОБА_8, у судовому засіданні на задоволенні апеляції наполягав, з підстав зазначених у скарзі.

Представник ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7» у судовому засіданні, в режимі відеоконференції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те. що всі позовні вимоги, які предявлялись банком до ОСОБА_5 належним чином доведено, що і знайшло своє відображення у рішенні суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які зявилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Відповідно до апеляційної скарги відповідачем рішення суду оскаржується лише в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7» комісії за РО в сумі 3 657,50 грн. та плати за пропуск платежів в сумі 8 859,70 грн., а тому апеляційний суд відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині.

З матеріалів справи вбачається, що 10.05.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7» та ОСОБА_5 було укладено договір банківського обслуговування № BLаЖГА00032906.

У звязку із порушенням відповідачем зобовязань станом на 14.08.2015 року виникла заборгованість за кредитом. Звернувшись до суду позивач посилався на те, що загальна заборгованість за кредитом становить 28 470,23 грн. та складається із :простроченої суми кредиту 14 026,99 грн., прострочених відсотків за користування кредитом 1 926,04 грн., комісії за РО 3 657, 50 грн., плати за пропуск платежів 8 859,70 грн.

За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь- яких збори, відсотків, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь- яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь- яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 року № 6-2071цс16, яка є обов'язковою для застосування відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4ст. 267 ЦК України).

Частиною 1 ст.258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до умов кредитного договору, укладеного між сторонами договору, п.1.2 передбачено, що кредитні кошти надано строком по 10.05.2014 року, за користування кредитними коштами встановлена плата в розмірі 15,00 % (а.с.5-8).

Як вбачається з тексту договору банківського обслуговування № BLаЖГА00032906 від 10.05.2011 року ним були передбачена відповідальність за невиконання чи неналежне виконання умов цього договору у вигляді штрафу у розмірі 25% від суми кредиту (п.8 спеціальної частини договору та п.4.2 загальної частини договору), а також пеня у розмірі 0,50% від суми невиконаних зобовязань за договором за кожен день прострочення (пеня розраховується за методом факт/360, (п.9 спеціальної частини договору та п.4.3 загальної частини договору (а.с.5-8).

Звернувшись із позовом до суду ПАТ «ВіЕйБі Банк» просив про стягнення 8 859,70 грн. в рахунок плати за пропуск платежів. Однак, укладеним між сторонами договором такий вид відповідальності передбачений не був. На неодноразові пропозиції надати обґрунтування стягнення цієї суми із зазначенням , що у її складі є пенею, а що штрафом, та за який саме період нараховувались штрафні санкції позивач належним чином не відреагував, пославшись на наданий ним розрахунок (а.с.4,210). При цьому у запереченнях на апеляцію від 30.10.2017 року позивач назвав суму 8 859,70 грн., яку він просив стягнути з відповідача вже не платою за пропуск платежів, а пенею. Зважаючи на суперечливість позиції позивача та наданих ним доказів щодо обґрунтування ним своїх вимог щодо стягнення зазначеної суми, колегія суддів вважає, що ним належним чином не доведено як призначення цього стягнення так і його структуру, а також яким чином вона узгоджується із положеннями укладеного між сторонами договору.

Окрім того, як вбачається із наданих позивачем розрахунків, сума 8 859,70 грн., яку він відносить до санкцій за неналежне виконання договору була нарахована ним у травні 2013 року. До суду із відповідним позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулось лише у серпні 2015 року, що з урахуванням положень п.1 ч.2 ст.258 ЦК України означає пропуск позивачем строку спеціальної позовної давності. Тому названі позовні вимоги задоволеними бути не можуть.

На вищенаведені обставини суд першої інстанції не звернув уваги, і тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк комісії за РО в сумі 3 657,50 грн. та плати за пропуск платежів в сумі 8 859,70 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог на підставі п.п.2,4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 14.07.2017 року, в частині задоволення позову публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_7» про стягнення комісії за РО у сумі 3 657,50 грн. та плати за пропуск платежів у сумі 8 859,70 грн., скасувати.

Ухвалити у справі, у зазначеній частині, нове рішення, яким у задоволенні названих позовних вимог публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський ОСОБА_7» відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий А.Г.Колісниченко

Судді: І.В.Вейтас

ОСОБА_3