Дата документу 20.03.2017 Справа № 554/5062/16-ц
Справа № 554/5062/16
Номер провадження 2/554/1059/2017
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.03.2017 року м. Полтава
Октябрський районний суд м.Полтави у складі :
головуючого судді - Січиокно Т.О.
за участю: секретаря - Ромахової В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з урахуванням інфляційних втрат за договором позики, 3 % річних, пені,-
Позовні вимоги позивачем мотивовані тим, що 31.08.2013 року між нею та ОСОБА_2, яка на той час перебувала у шлюбі із ОСОБА_3, укладено договір позики грошових коштів у розмірі 160000 грн. на строк до 31.08.2014 року. З метою забезпечення виконання зобовязання за даним договором, 31.08.2013 року укладено договір застави, який посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_4 Відповідно до умов даного договору застави ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 в заставу стаціонарну малу архітектурну форму: торговельний павільйон загальною площею 21,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул. Грушевського, 11.
26.09.2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис, за яким запропоновано звернути стягнення на заставне майно. Виконавчий напис нотаріуса від 26.09.2014 року було предявлено до виконання до Октябрського відділу виконавчої служби Полтавського МУЮ, однак 30.03.2015 року постановою повернуто виконавчий документ стягувачу, оскільки неможливо ідентифікувати обєкт, на який звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем, а здійсненні державним виконавцем заходи щодо розшуку даного майна виявилися безрезультатними.
На сьогоднішній час умови договору позики залишаються невиконаними. Оскільки боржник прострочив виконання грошового зобовязання на 849 днів, то зобовязаний сплатити 3 % річних та інфляційні втрати.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позов підтримав, просив його задовольнити з підстав викладених у ньому.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову та показала, що 31.08.2013 року нею було укладено договір позики грошових коштів із позивачем, однак фактично домовленість щодо позики була досягнута із останньою та її батьками, які і отримали грошові кошти у сумі 160000 грн. та використовували їх у власних потребах.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 заперечив проти задоволення позову та пояснив, що той не повинен нести цивільно правову відповідальність за борговими зобовязаннями своєї дружини ОСОБА_2, так як він не користувався позиченими коштами та на потреби сімї вони використані не були.
Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку:
31.08.2013 року між ОСОБА_1 ( Позикодавець) та ОСОБА_7 ( Позичальник) ( після укладення шлюбу ОСОБА_2, свідоцтво про шлюб І-КЕ № 110674, видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції 17.08.2013 року, а/з № 1047) укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у сумі 160000 грн., а позичальник зобовязався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених договором у строк до 31.08.2014 року.
31.08.2013 року між ОСОБА_7 ( заставодавець) ( після укладення шлюбу ОСОБА_2, свідоцтво про шлюб І-КЕ № 110674, видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції 17.08.2013 року, а/з № 1047) та ОСОБА_1 (заставодержатель) укладено договір застави з метою забезпечення виконання зобовязання за договором позики від 31.08.2013 року відповідно до якого заставодавець передала заставодержателю в стаціонарну малу архітектурну форму: торговельний павільйон загальною площею 21,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул. Грушевського, 11.
В умовах даного договору зазначено, що на укладення договору позики надана згода чоловіка заставодавця ОСОБА_3.
За нормами ст. 1046 ЦК України позикою є грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, які одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13, що у відповідності до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Згідно зі ст. ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь в справі виникає спір.
За результатми розгляду справи суд приходить до висновку, що наданий позивачем договір позики від 31.08.2013 року є належним доказом у справі, підтверджує факт позики між сторонами та засвідчує факт передачі відповідачу грошових коштів у розмірі 160000 грн.
З урахуванням викладеного вважаю, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконала умови договору позики від 31.08.2013 рокуу та в обумовлений строк до 31.08.2014 року борг у розмірі 160000 грн. не повернула, а тому з неї на користь позивача підлягає стягненню дана сума коштів.
З цих підстав суд не приймає до уваги доводи відповідача ОСОБА_2 а також свідка, яка являється матірю останньої - ОСОБА_8 в частині фактичного неотримання нею грошових коштів у розмірі 160000 грн., оскільки вони спростовані матеріалами справи.
За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.
Згідно з частиною 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З урахуванням пояснень сторін та матеріалів справи судом встановлено, що період прострочки виконання грошових зобовязань за договором позики від 31.08.2013 року склав 848 днів, а саме за період із 31.08.2014 року по 27.1.2016 року.
3 % річних розраховуються за формулою:
3 % річних = сума боргу х процентна складова х /100 %/365 днів х кількість днів прострочки.
Індекс інфляції розраховується за формулою:
Індекс інфляції = сума боргу х індекс інфляції/100% - сума боргу
Так, згідно даних Державного комітету статистики України розмір інфляції за рік у 2014 році склав 124,9%; у 2015 році 143, 3 %.
У 2016 році індекс інфляції у січні складав 100,9 %; лютому 99,6 %; березні 101,00 %; квітні 103,5 %; травні 100,1 %; червні - 99,8 %.
При чому, право на індексацію настає, коли індекс споживчих цін розрахований наростаючим підсумком, перевищить поріг індексації - 100 %.
У 2016 року індекс інфляції перевищував 101 % у квітні та травні, а тому складає за ці місяці 7200 грн. (1600 грн. + 5600 грн.).
160000 * х 101,00 %/100-160000 = 1600 грн.
160000 * х103,5 %/100-160000 = 5600 грн.
Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
Таким чином даною правовою нормою закріплено цивільно правову відповідальність за порушення боргових зобовязань, які виникають із договорів позики.
Оскільки стягнення пені в даній категорії правовідносин Цивільним законодавством не передбачено, то позовна вимога про стягнення пені до задоволення не підлягає.
Одночасно суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості у солідарному порядку із відповідача ОСОБА_3.
Так, судом встановлено, що цивільно правові відносини з приводу позики грошових коштів виникли виключно між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 Хоча остання при отриманні позики і діяла за згодою чоловіка ОСОБА_3, однак даних які свідчили про витрачання позичених коштів виключно в інтересах сімї та на її потреби суду не надано.
З цих підстав, цивільно правова відповідальність повинна бути покладена на
на відповідача ОСОБА_2 як на особу яка є стороною договору та безпосередньо отримувала грошові кошти.
Судові витрати суд вирішує у відповідності до положень ст.88 ЦПК України. Оскільки позов задоволено частково, то із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2874 грн.
Керуючись ст. ст.10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд ,-
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з урахуванням інфляційних втрат за договором позики,
3 % річних, пені задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2874 (дві тисячі вісімсот сімдесят чотири) грн.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Суддя Т. О. Січиокно

Повен текст рішення виготовлено та проголошено суддею 25.03.2017 року.