РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/195/17

Провадження № 2/700/172/17

25 квітня 2017 року

Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Яценко Г.М.,

за участю секретаря Кравець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Смільчинецька сільська рада про визнання недійсним рішення суду та державного акту на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Смільчинецька сільська рада про визнання недійсним рішення суду та державного акту на земельну ділянку.

В обґрунтування своїх вимог пояснила, що з 22 січня 1983 року позивач перебувала в шлюбі з ОСОБА_3, який помер 23.01.2016 року. Після смерті її чоловіка відкрилась спадщина на будинковолодіння, розташоване по вул. Медовій, 36, в с. Смільчинці, Лисянського району, Черкаської області та на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,55 га в межах Смільчинецької сільської ради відповідно до Державного акту Серії ЧР № 002443 від 05.03.2003 року.

Позивач звернулась за оформленням спадщини до Лисянської нотаріальної контори, але постановою нотаріуса її було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв»зку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкову масу, через що вона була змушена звернутись з позовом до суду.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 04 листопада 2016 року за позивачкою було визнано право власності на будинковолодіння та земельну ділянку площею 1,55 га, які належали ОСОБА_3.

З рішенням суду ОСОБА_1 звернулась до Лисянський відділу Держгеокадастру для переоформлення земельної ділянки, де їй було повідомлено, що земельна ділянка площею 1,55 га, яка належала ОСОБА_3, переоформлена на ОСОБА_2, відповідно до рішення Лисянського районного суду від 20.11.2007 року.

Про те, що ОСОБА_3 якимось чином переоформив земельну ділянку на відповідача, позивачу було невідомо, крім того на звернення позивача до Лисянського районного суду, їй було повідомлено, що в 2007 році цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку судом не розглядалася, будь яке рішення з цього приводу не виносилось і не видавалось.

Тому, позивач вимушена звернутись до суду із позовом про визнання недійсним рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 20.11.2007 року та визнання недійсним та скасування державного акту.

Позивач надав суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, до початку судового засідання надав письмове клопотання, у якому просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Представник Смільчинецької сільської ради до початку судового засідання телефонограмою повідомив суд, що проти задоволення позовних вимог не заперечував та прочив суд справу слухати за його відсутності.

На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, судом не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що з 22 січня 1983 року позивач перебувала в шлюбі з ОСОБА_3, який помер 23.01.2016 року. Після смерті її чоловіка відкрилась спадщина на будинковолодіння, розташоване по вул. Медовій, 36, в с. Смільчинці, Лисянського району, Черкаської області та на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,55 га в межах Смільчинецької сільської ради відповідно до Державного акту Серії ЧР № 002443 від 05.03.2003 року.

Позивач звернулась за оформленням спадщини до Лисянської нотаріальної контори, але постановою нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв»зку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкову масу, через що вона була змушена звернутись з позовом до суду.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 04 листопада 2016 року за позивачкою було визнано право власності на будинковолодіння та земельну ділянку площею 1,55 га, які належали ОСОБА_3.

З даним рішенням суду позивач звернулась до Лисянського відділу Держгеокадастру для переоформлення земельної ділянки, де їй було повідомлено, що земельна ділянка площею 1,55 га, яка належала ОСОБА_3, переоформлена на ОСОБА_2, відповідно до рішення Лисянського районного суду від 20.11.2007 року.

Про те, що ОСОБА_3 якимось чином переоформив земельну ділянку на відповідача, позивачу невідомо, крім того на звернення ОСОБА_1 до Лисянського районного суду, її було повідомлено, що в 2007 році цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку судом не розглядалася, будь яке рішення з цього приводу не виносилось і не видавалось, що підтверджується довідкою Лисянського районного суду Черкаської області від 14 березня 2017 року.

У відповідності до ст. 378 ЦК України, право власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду, у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Право власності за ОСОБА_2 було визнано на підставі рішення суду, але суд таке рішення не виносив і справа за його позовом не розглядалась, тому воно є незаконним.

Отже, відповідач безпідставно отримав у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,55 га.

Оскільки рішення Лисянського районного суду Черкаської області на підставі якого видано державний акт на право власності на земельну ділянку є незаконним, судом не виносилось, то і державний акт серії ЯД №953551 виданий на ім»я ОСОБА_2 в силу ст..393 ЦК України є недійсним.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому позовні заяви, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, у порядку їх надходження підлягають обовязковій реєстрації в день надходження документів. Провадження у справі здійснюється відповідно до цивільно-процесуального законодавства.

Частиною 3 ст. 208 ЦПК України визначено, що судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду.

Проте, судом встановлено що цивільна справа не заводилась, а рішення Лисянським районним судом від 20.11.2007 року і відповідно у ній не ухвалювалося, безпідставно визнавати його незаконним та скасовувати його невбачається за можливим, оскільки не може скасуватися те, що у встановленому законом порядку не ухвалювалося.

За таких обставин, у цій частині позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. 319, 321, 392, 393 ЦК України, ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Смільчинецька сільська рада про визнання недійсним рішення суду та державного акту на земельну ділянку - задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати державний акт серії ЯД №953551 виданий на ім»я ОСОБА_2, зареєстрованого 07.03.2008 року Лисянським відділом Черкаської регіонального філії «Центр ДЗК» за номером 47, та зняти його з державної реєстрації.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Лисянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя Г.М.Яценко