печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2017 року Печерський районний суд м. Києва в складі : головуючого - судді Цокол Л.І. за участі секретаря Кравченко Х.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи Приватного акцінерного товариства "Телеканал "ІНТЕР" про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірної та її спростування, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогами до ОСОБА_2 та просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та завдає шкоду, діловій репутації ОСОБА_1, інформацію, яка ІНФОРМАЦІЯ_2 року була поширена ОСОБА_2 під час його публічного виступу на політичному ток-шоу «ІНФОРМАЦІЯ_1» в прямому ефірі на телеканалі «Інтер»: «ОСОБА_2: А хто ж призначив міністра екології, ОСОБА_1 так званого, який роздає ліцензії на надра, а потім, вибачте, літає літаком людини, яка заробляє на цих надрах.

Ведучий: Мне кажется или Вам по сути ответить нечего. Мы о ОСОБА_1 еще поговорим.

ОСОБА_2: Тут все дуже просто. Міністр краде гроші, літає літаком... Впевнений, він же не одним літаком літає. Це ж абсолютно пов'язані речі. Міністр краде гроші, краде разом з підприємцями нечесними. ОСОБА_3 хто такий всі знають. Це член Партії регіонів, який кулаками бив, між іншим, коли ми були в опозиції в минулому скликанні, наших депутатів -колег бив... Але питання, хто давав таких людей, які мають з такими персонажами бізнес, як це називається, потім літають частними літаками".

Зобов'язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію про ОСОБА_1, яка ІНФОРМАЦІЯ_2 року була поширена ОСОБА_2 під час його публічного виступу на політичному ток-шоу "ІНФОРМАЦІЯ_1" в прямому ефірі на телеканалі "Інтер" шляхом оголошення ним на найближчому з дня набрання рішенням законної сили випуску політичного ток-шоу ІНФОРМАЦІЯ_1" у прямому ефірі на телеканалі "Інтер" резолютивної частини рішення суду зі вказанням, що «ІНФОРМАЦІЯ_2 року мною, ОСОБА_2, була поширена недостовірна інформація про колишнього міністра екології та природних ресурсів ОСОБА_1, яка принижує його честь та гідність, та завдає шкоди діловій репутації, а тому заявляю, що:

1) ОСОБА_1 не роздавав ліцензії на надра та не мав таких повноважень як

міністр екології.

2) ОСОБА_1 не літав приватними літаками з особами, які заробляють на надрах.

3) ОСОБА_1 не крав гроші на посаді міністра екології.

4) ОСОБА_1 не мав спільного бізнесу з особами, які заробляють на надрах.

Стягнути з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди грошові кошти в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень шляхом зарахування всієї суми відшкодування моральної шкоди на розрахунковий рахунок Міністерства оборони України № НОМЕР_1 (медичне забезпечення).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що поширена відносно позивача інформація є недостовірною, підлягає спростуванню, оскільки принижує честь і гідність та завдає шкоду діловій репутації ОСОБА_1

Під час судового розгляду представник позивача ОСОБА_4 підтримав вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_5 вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, вказуючи на те, що позивачем не доведено факт поширення недостовірної інформації, сама інформація є оціночними судженнями відповідача, які ґрунтуються на тих даних, що обговорювались в ЗМІ. Крім того, позивач не довів, що поширеною інформацією було завдано шкоди його особистим немайновим правам .

Представник третьої особи ПрАТ «Телеканал ІНТЕР» в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Суд вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Згідно ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

В пункті 4 постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Виключення становить надане в статті 2 Закону України від 7 грудня 2000 року N 2121-III ( 2121-14 ) "Про банки і банківську діяльність" поняття ділової репутації, яка визначається як сукупність підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про професійні та управлінські здібності такої особи, її порядність та відповідність її діяльності вимогам закону. Зазначене поняття застосовується до правовідносин, на які поширюється цей Закон.

Відповідно пункт 15 вказаної постанови вказує на те, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пункт 21 вказаної постанови вказує на те, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету

Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Пункт 26 вказаної постанови вказує на те, що відповідно до статті 19 Конституції України ( 254к/96-ВР ) правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

Вирішуючи даний спір слід врахувати наступне.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Позивач вказує на те, що факт поширення недостовірної інформації підтверджується відеозаписом повного випуску телепрограми «ІНФОРМАЦІЯ_1» та окремим відеозаписом виступу Відповідача з репліками щодо Позивача, розміщених в Інтернеті на ресурсі ІНФОРМАЦІЯ_3 Дані відеозаписи збережені на електронному носії, додані до позову та переглянуті під час судового розгляду. Таким чином, вказані докази підтверджують факт поширення ОСОБА_2 у своєму виступі під час телепрограми «ІНФОРМАЦІЯ_1» на всеукраїнському телеканалі Інтер в прямому ефірі недостовірної інформації про Позивача.

Вказані відеозаписи, які були записані Позивачем на ресурсі ІНФОРМАЦІЯ_3 в Інтернеті є неналежними доказами, тому що не є оригіналами зйомки записів з ефіру телеканалу Інтер за ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у зв'язку з чим не можуть підтверджувати факт поширення інформації.

Так, в матеріалах справи знаходиться відповідь на адвокатський запит ПрАТ «Телеканалу «Інтер» від 07.04.2016 року, в якій зазначено, що протягом встановленого ст. 48 Закону Укращи «Про телебачення і радіомовлення» строку, на адресу телеканалу не надходило звернень щодо телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_1», трансляція якої здійснювалась у прямому ефірі загальнонаціонального телевізійного каналу «ІНТЕР» ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у зв'язку з чим не збережено оригіналів зйомки записів з ефіру телеканалу «Інтер» за ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Вищевказана відповідь на адвокатський запит підтверджує, що Позивач не звертався із заявами щодо записів ефіру протягом встановленого ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» строку, тому запис з ефіру Телеканалу не був збережений.

Отже, під час судового розгляду не було надано оригіналу зйомки запису з ефіру Телеканалу.

Таким чином, факт поширення Відповідачем інформації, яка міститься на відеозаписі, який є не належним доказом, наданому Позивачем, не доведений, у зв'язку з відсутністю оригіналів зйомки записів з ефіру телеканалу «Інтер» за ІНФОРМАЦІЯ_2 року в телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року передбачено, що однією з обов'язкових обставин юридичного складу правопорушення є підпункт б), а саме: поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача.

З огляду на те, що позивачем не доведено факт поширення недостовірної інформації, позовні вимоги є недоведеними, а тому підлягають відхиленню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15,16,277 ЦК України, ст.ст.8,10,60,88,208,212,213,214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи Приватного акцінерного товариства "Телеканал "ІНТЕР" про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірної та її спростування, відшкодування моральної шкоди, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення ,- в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Цокол Л.І.