Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

Маляренка А.В., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначало, що 14 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитно-заставний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредиту сумі 27 611,95 доларів США на придбання автомобіля зі сплатою 17,04% річних та кінцевим терміном повернення 13 травня 2013 року.

20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки, згідно з яким останнє зобов'язалось відповідати перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору у межах 10 000 грн.

ОСОБА_3 належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв'язку із чим станом на 6 серпня 2013 року утворилась заборгованість у сумі 28 130,47 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 7 902,82 долари США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 4 727,70 доларів США, заборгованості з комісії за користування кредитом - 2 168,63 доларів США, штрафу (фіксована частка) - 31,28 доларів США та штрафу (процентна ставка) - 1 338,06 доларів США.

На підставі викладеного, позивач просив солідарно стягнути кредитну заборгованість з ОСОБА_3 та ПАТ «Акцент-Банк».

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2014 року у позові ПАТ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 липня 2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 28 130 доларів США, що еквівалентно 214 846 грн88 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 7 902,82 долари США, що еквівалентно 63 214 грн66 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом - 4 727,70 доларів США, що еквівалентно 37 774 грн32 коп., заборгованості з комісії за користування кредитом - 2 168,63 доларів США, що еквівалентно 17 237 грн35 коп., штрафу (фіксована частка) - 31,28 долари США, що еквівалентно 249 грн92 коп., штрафу (процентної ставки) - 1 338,06 доларів США, що еквівалентно 10 691 грн10коп. та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором - 30 000 грн.

Стягнено солідарно з ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 000 грн.

У іншій частині заявлених вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено наявність кредитної заборгованості, оскільки представником банку не надано оригіналу кредитно-заставного договору, відсутня деталізація розрахунку заборгованості. Крім того, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_3 передав ПАТ КБ «ПриватБанк» заставний автомобіль.

Апеляційний суд, врахувавши, що звернення стягнення на заставне майно не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена, встановив, що розрахунок заборгованості, наданий банком, містить відомості про зарахування суми від реалізації заставленого майна до суми кредитної заборгованості і дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та зменшення у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України розміру неустойки з 11 961,99 доларів США до 30 000 грн. Крім того, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо солідарного стягнення з ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_3 10 000 грн.

Проте повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна, зважаючи на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитно-заставний договір, згідно з яким ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 27 611,95 доларів США на придбання автомобіля зі сплатою 17,04% річних та кінцевим терміном повернення 13 травня 2013 року.

20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки, згідно з яким ПАТ «Акцент-Банк» зобов'язалось відповідати перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору у межах 10 000 грн.

ОСОБА_3 належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв'язку із чим станом на 6 серпня 2013 року утворилась заборгованість у сумі 28 130,47 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 7 902,82 долари США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 4 727,70 доларів США, заборгованості з комісії за користування кредитом - 2 168,63 доларів США, штрафу (фіксована частка) - 31,28 доларів США та штрафу (процентна ставка) - 1 338,06 доларів США.

Позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» заявлено до ОСОБА_3 та ПАТ «Акцент-Банк».

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) або Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Разом з тим справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав підвідомчі господарським судам відповідно до ст. 12 ГПК України.

За положеннями ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом третім пункту 15 цієї постанови роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Після відкриття провадження у справі суд своєю ухвалою закриває провадження, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-745цс15 та від 2 березня 2016 року у справах № 6-2307цс15 та № 6-224цс16.

Отже, у справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій помилково прийняли до розгляду позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк».

Ураховуючи вищевикладене, рішення суду апеляційної інстанції у частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині.

Вирішуючи спір в частині вимог до ОСОБА_3 судом апеляційної інстанції встановлено, що у рахунок погашення кредитної заборгованості боржник передав ПАТ «ПриватБанк» заставний автомобіль Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Із наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості апеляційним судом також встановлено, що сума від реалізації заставного майна була зарахована до суми боргу, заявленої банком.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Апеляційний суд, вірно визначивши характер спірних правовідносин та норми права, які підлягали застосуванню до правовідносин, які виникли між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, встановив, що на час звернення позивача з позовом кредитна заборгованість не була погашена відповідачем у повному розмірі, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, зменшивши суму неустойки з урахуванням ч. 3 ст. 551 ЦК України до 30 000 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права в частині вирішення позову до ОСОБА_3 є безпідставними, не спростовують висновків суду та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції в цій частині.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги в частині оскарження рішення суду апеляційної інстанції щодо позовних вимог банку до ОСОБА_3 та залишити рішення апеляційного суду в цій частині без змін.

Керуючись ст. ст. 205, 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 липня 2015 року скасувати в частині вирішення позовних вимог до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк».

Провадження у справі в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості закрити.

У іншій частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О.Кузнєцов
Судді:О.В.Кадєтова С.О.Карпенко А.В.Маляренко Г.І.Мостова