У Х В А Л А

06 листопада 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Л. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, заінтересована особа: ПАТ КБ «Правекс-Банк» на дії державних виконавців Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби ГТ УЮ у Київській області ОСОБА_3, ОСОБА_4,-

В С Т А Н О В И В :

До Білоцерківського міськрайонного суду звернувся представник боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 із скаргою на дії державних виконавців Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби ГТ УЮ у Київській області ОСОБА_3, ОСОБА_4. Скарга мотивована тим, що у серпні 2017 року ОСОБА_1 стало відомо про існування заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2016 року у цивільній справі №357/13455/15-ц про стягнення суми боргу 18 789,73 доларів США та 243 475,62 грн., а також 3654,00 грн. судового збору з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Правекс-Банк». Крім того, ОСОБА_1 стало відомо про відкрите виконавче провадження про стягнення з нього заборгованості на користь ПАТ «Правекс-Банк», тому він звернувся до ДВС із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Після ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження №52840198 було виявлено порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» та положень Інструкції з організації примусового виконання рішень. Скаржник просив суд поновити йому строк для звернення до суду із даною скаргою, визнати дії ДВС та держаного виконавця неправомірними, скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.10.2016 року, постанову про арешт майна боржника від 20.10.2016 року, постанову про арешт майна боржника від 13.05.2017 року, постанови про доручення проведення виконавчих дій від 08.06.2017 року.

В судове засідання представник боржника не зявився, подав заяву про розгляд скарги без його участі, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі..

Білоцерківський МВ ДВС ГТ УЮ у Київській області свого представника в судове засідання не направив, старший державний виконавець Вербицька М.Л. надіслала до суду письмово викладені заперечення в яких вважає, що підстави для задоволення скарги відсутні.

Заінтересована особа ПАТ КБ «Правекс-Банк» свого представника до суду не направили, про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належним чином.

Судом встановлено, що 20.10.2016 року державним виконавцем Такуєвим О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ЄДРВП №52840198, щодо примусового виконання виконавчого листа про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 боргу 18 789,73 доларів США та 243 475,62 грн., а також 3654,00 грн. судового збору на користь ПАТ «Правекс-Банк» .

20.10.2016 року державним виконавцем Такуєвим О.В. накладено арешт на все майно боржника в межах суми стягнення.

03.05.2017 року державним виконавцем Вербицькою М.Л. винесено постанову про арешт майна боржника.

08.06.2017 року державним виконавцем Вербицькою М.Л. винесено постанову про доручення проведення виконавчих дій.

Боржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 вважають, що відкриваючи виконавче провадження №52840198 постановою від 20.10.2016 року старший державний виконавець Такуєв О.В. діяв всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження», не перевірив сплату авансового внеску стягувачем, тому протиправно виніс оскаржувану постанову. Оскільки для відкриття виконавчого провадження правові підстави були відсутні, винесені в подальшому постанови про арешт майна боржника та про доручення вчинення окремих процесуальних дій також підлягають скасуванню.

Старший державний виконавець Вербицька М.Л. ввжаючи вимоги скарги такими, що задоволенню не підлягають, посилається на те, що редакція Закону України «Про виконавче провадження» не передбачала обовязку стягувача сплачувати авансовий внесок при зверненні до ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження, тому 20.10.2016 року державним виконавцем Такуєвим О.В. правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ЄДРВП №52840198.

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

ОСОБА_1 є боржником у ВП №52840198, тому звернення до суду з даною скаргою узгоджується з наведеними вимогами закону.

Як зазначено в п.3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

У письмово викладених запереченнях державний виконавець вказує на те, що державним виконавцем Такуєвим О.В. правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ЄДРВП №52840198 оскільки за вих.№617-10/16 від 04.10.2016 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернувся до ДВС з заявою про прийняття виконавчого документа до виконання, відкриття виконавчого провадження та застосування заходів примусового виконання рішення суду. До заяви стягувач додав оригінал виконавчого листа №357/12455/15-ц виданий 11.07.2016 року та копію довіреності. На час звернення стягувача до ДВС із вказаною заявою, ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачала обовязкової сплати авансового внеску перед зверненням до ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В даному випадку, суд не погоджується з твердженням старшого державного виконавця Вербицької М.Л. щодо відсутності у стягувача зобовязання сплачувати авансовий внесок, оскільки ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час звернення стягувача до ДВС, не зобовязувала додавати докази сплати авансового внеску.

Так, в матеріалах справи відсутні докази того, що стягувач звернувся до ДВС з відповідною заявою саме 04.10.2016 року. Таким доказом є відповідний штамп відділення поштового звязку. Копія самої заяви за вих.№617-10/16 від 04.10.2016 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» адресованої ДВС про прийняття виконавчого документа до виконання, відкриття виконавчого провадження та застосування заходів примусового виконання рішення суду, не доводить що вона була надіслана саме 04.10.2016 року. В той же час, ця заява отримана ДВС 19.10.2016 року, що підтверджується вхідним штампом.

02 червня 2016 року Верховною Радою України прийнято Закон України Про виконавче провадження № 1404-VIII, який набрав чинності 5 жовтня 2016 року. Отже, з 05 жовтня 2016 року редакція ч.2 ст. 26 Закону «Про виконавче провадження», передбачала, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника юридичної особи.

З огляду на це, винесення державним виконавцем 20.10.2016 року постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 18789,73 доларів США та 243475,62 грн., а також 3654,00 грн. судового збору, не узгоджується з вимогами закону, оскільки стягувач не здійснив авансови внесок.

Виявлені порушення свідчать про необхідність скасування оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому, слід скасувати і інші постанови винесені державним виконавцем у даному виконавчому провадженні, зокрема постанову від 20.10.2016 року про арешт майна боржника в межах суми стягнення, постанову від 03.05.2017 року про арешт майна боржника, а також постанову від 08.06.2017 року про доручення проведення виконавчих дій.

Відповідно до розяснень наданих в п.18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Враховуючи встановлені обставини по справі та наведені вимоги закону, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення скарги.

Керуючись ст.383-387 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.10.2016 року у ВП №52840198.

Скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.10.2016 року у ВП №52840198.

Скасувати постанову про арешт майна боржника від 13.05.2017 року у ВП №52840198.

Скасувати постанови про доручення проведення виконавчих дій від 08.06.2017 року у ВП №52840198.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя ОСОБА_5