10 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЄвграфовоїЄ.П., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 06 вересня
2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 09 грудня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації.
На обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень, зазначав, що протягом останніх років у нього склалися неприязні стосунки з відповідачем, котрий подає до різних інстанцій скарги, в яких поширює відомості, що не відповідають дійсності, порочать його честь і гідність.
Вказував, що 03 та 16 березня 2016 року ОСОБА_5 направив заяви на ім'я начальника Деражнянського відділення поліції, в яких вказував, що позивач допускає образливі чіпляння до нього, погрожує закриттю його підприємницької діяльності, провокує його на конфлікти, вважає його психічно неврівноваженою особою. При цьому ОСОБА_5 допустив в бік позивача висловлювання «адвокат-терорист».
22 та 24 березня 2016 року ОСОБА_5 звернувся зі скаргами до Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, в котрих вказав на негативні вчинки позивача, пов'язані з його адвокатською діяльністю, а також на те, що позивач його постійно принижує та провокує на конфлікти.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив визнати наведені у заявах та скаргах ОСОБА_5 відомості такими, що не відповідають дійсності, порочать його честь, гідність та ділову репутацію та зобов'язати
ОСОБА_5 спростувати поширені неправдиві відомості шляхом направлення відповідних заяв до установ, яким ці відомості було направлено.
ОСОБА_4 також вказував, що відомості, наведені відповідачем у запереченні на позов від 20 травня 2016 року, є недостовірними і підлягають спростуванню, однак способу такого спростування в уточнених позовних вимогах не навів. Крім того, ОСОБА_4 просив стягнути на його користь з ОСОБА_5 понесені ним витрати по сплаті судового збору та витрати, пов'язані з його явкою до суду.
Рішенням Деражянського районного суду Хмельницької області від

06 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 09 грудня

2016 року рішення Деражянського районного суду Хмельницької області від

06 вересня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 06 вересня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 09 грудня 2016 року, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із відсутності факту поширення недостовірної інформації, оскільки звернення відповідача до правоохоронного органу та органу, компетентного вирішувати питання дисциплінарної відповідальності адвокатів, здійснені з метою реалізації конституційного права на звернення, а не з метою поширення недостовірної інформації.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у заяві від 03 березня 2016 року, надісланій на ім'я начальника Деражнянського відділення поліції, ОСОБА_5 вказав:

- «ОСОБА_4 як приїде з Києва старається мене десь підловити і нападає на мене словесно, погрожує закриттю мого бізнесу, провокує мене на конфлікт, обзиває мою дружину «собакою», таким методом виводить мене з терпіння, щоб я не стримався і вдарив його, щоб була підстава мені і дружині відімстити за якісь фото, про які я нічого не знаю.

29 лютого 2016 року близько 19 години я зайшов в райвідділ міліції. Там я зустрів ОСОБА_4, який назвав мене хворим, таким чином знову хотів викликати на конфлікт. Я йому сказав, що досить вже конфліктувати з усіма людьми в Деражні, подавати до суду, міліцію та різні організації, органів влади. В мене давно склалася думка, що ОСОБА_4 психічно неврівноважений «адвокат». Я прошу Вас, так як Ви влада, прийняти відповідні міри до «адвоката-терориста» ОСОБА_4.».

У заяві, направленій начальнику Деражнянського відділення поліції від 16 березня 2016 року ОСОБА_5 вказав:

- «Він (ОСОБА_4, 15 березня 2016 року) з образою напав на мене, обзивав мене хворим, висловлювався в грубій формі»;

- «Він якийсь адвокат, не має ніякої культури поведінки, прикриваючись адвокатським посвідченням, він може образити будь-яку людину, що він і робить»;

- «Прошу прийняти міри до адвоката хулігана»;

- «Пора Деражнянській міліції припинити його протиправні дії».

В скарзі від 24 березня 2016 року, направленій ОСОБА_5 до Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, вказувалося:

- «ОСОБА_4 не сподобалось, що вийшло не його і подав до Деражнянського суду позов на старшого лейтенанта ОСОБА_7 Суд відмовив в позові ОСОБА_4 Тоді він звернувся до апеляційного суду Хмельницької області і там йому відмовили в позові»;

- «ОСОБА_4 після судів пресував своїми методами молодого спеціаліста, що той розрахувався».

У заяві-додатку до позовної заяви, адресованої 22 березня 2016 року Київській міській кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури, ОСОБА_5 вказав:

- «Це стид і позор, одні емоції, з нахабством (ОСОБА_4.) наголошує безкінечно, що я хворий психічно…»;

- «ОСОБА_4 визначив мені діагноз, цей діагноз якраз підходить адвокату ОСОБА_4.»;

«Коли Ви ознайомитесь з позовною заявою, переконаєтесь, що цей діагноз підходить адвокату ОСОБА_4.»;

- «Нема слів для цього хама».

На конверті з листом від позивача ОСОБА_5 від 15 березня

2016 року власноруч написав: «Скоро твоя бігатня в Деражні закінчиться».

У скарзі до Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів, направленій у березні 2016 року, ОСОБА_5 вказав:

- «Я просив ОСОБА_6, щоб він зупинився і не писав ті різні заяви, скарги в органи влади, не накидався як звір на моїх клієнтів.»;

- «Скільки я не знаю адвокатів, так і різних людей, я не зустрічав ні однієї людини з таким неадекватним, скаженим характером.»;

- «Після цього він звернувся до прокурора Деражнянського району, просидів у нього від ранку до вечора і зобовʼязав прокуратуру через свою наглість, щоб у мене вдома міліція зробила обшук на предмет фотокарток»;

- «Розізлившись, що не знайшли фотокартки, ОСОБА_4 постійно старається мене підловити, щоб не було свідків і постійно принижує мене, скандалить, добивається, щоб я також на нього реагував, хоче підставити, щоб подати на мене до суду»;

- «Так як я його знаю добре, знаю його підлість»;

- «Потрібно це зупинити, бо поки ви не заберете цей документ (посвідчення адвоката) він далі буде тероризувати усіх».

У запереченнях відповідача на позовні вимоги ОСОБА_4 від

20 травня 2016 року ОСОБА_5, зокрема, вказано:

«У розмові зі мною ОСОБА_4 розвинув тему про те, що у Деражнянській районній лікарні головний лікар та інші лікарі вчиняють протиправні дії і тому він мене спровокував на ведення з лікарями боротьби. За ініціативою ОСОБА_4 ним були підготовлені заяви такого ж характеру, як і відносно мене, щодо захисту честі та гідності від працівників Деражнянської ЦРЛ. За участю ОСОБА_4 у суді в якості мого представника він потребував, щоб я йому заплатив кошти в розмірі

1 000 грн, що мною було зроблено…»;

- «Як потім виявилося, він мене обманув, привласнивши заплачені йому кошти на свою користь»;

- «…він (ОСОБА_4,) не маючи сімʼї та постійного місця проживання, не має можливості харчуватися нормально, як порядні мешканці»;

- «У мене виник сумнів у тому, яким чином він отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, скільки я знаю, що він за період нашого знайомства не закінчував будь-який юридичний навчальний заклад і не міг мати диплому юриста»;

- «Також я почув, що ОСОБА_4 … влаштував конфлікт в міській раді та районній адміністрації…»;

- «Як мені відомо, ОСОБА_4, користуючись статусом адвоката, уже неодноразово вчиняє зазначені вище протиправні дії в м. Деражня і не несе за свої дії відповідальності».

Стаття 32 Конституції України гарантує судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімʼї.

Згідно із ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповдіно до ч. ч. 1, 4 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Стаття 34 Конституції України кожному гарантує також і право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, за змістом ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з роз'ясненнями п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», у випадку, коли особа звертається до органів державної влади чи органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій встановили, що відповідач при подачі заяв на дії позивача до правоохоронного органу та до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури як органу, уповноваженого за Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вирішувати питання дисциплінарної відповідальності адвокатів, реалізував надане йому Конституцією України та законами України право на звернення з метою захисту своїх прав, які він вважав порушеними діями позивача, а тому висновок судів про те, що висловлювання у цих зверненнях не є поширенням недостовірної інформації є обґрунтованим.

Крім того, суди також дійшли обґрунтованого висновку про те, що записка ОСОБА_5, адресована позивачу, також не містить фактичних відомостей, водночас матеріали справи не містять даних про доведення її змісту до відома третіх осіб чи особи (поширення).

При цьому суди дійшли вірного висновку про те, що подаючи заперечення на позов, які також не містять фактичних даних негативного характеру щодо позивача і є оціночними судженнями, відповідач діяв не з метою поширення недостовірної інформації, а реалізовував свої процесуальні права, передбачені ст. ст. 27, 31 ЦПК України.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів та до не згоди з висновком судів попередніх інстанцій.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 06 вересня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 09 грудня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від

06 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 09 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Г.І. Мостова