УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Демяносова М.В., СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Слов'янської міської ради Донецької області, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Слов'янської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування запису про державну реєстрацію прав, припинення права власності, визнання права власності на майно; за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Слов'янської міської ради Донецької області, треті особи: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Слов'янської міської ради, ОСОБА_7, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та виселення, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 08 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 рокуОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у місті Слов'янську Донецької області померла ОСОБА_8 До складу спадщини після її смерті входило право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1

Зазначена частка спадкового майна належала спадкодавцю ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09 серпня 1994 року виконкомом Слов'янської міської ради згідно розпорядження від 03 серпня 1994 року №1967-р.

Спадкоємцями після її смерті були ОСОБА_5 та ОСОБА_9

Спадкова справа за № 904/2010 заведена у Першій Слов'янській державній нотаріальній конторі.

Відповідачі по справі ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5), ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є дітьми та дружиною ОСОБА_5

ОСОБА_5 самостійно не оформлював спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_8, надав довіреність на вчинення дій по оформленню його спадкових прав своїй сестрі, ОСОБА_9

12 липня 2012 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_9 та ОСОБА_5 Згідно зазначених свідоцтв кожен із спадкоємців набув право власності на 1/6 частини квартири АДРЕСА_2, тобто по 1/2 тій частці, яка належала їх матері, ОСОБА_8 Право власності ОСОБА_9 та ОСОБА_5 на належну їм на праві приватної власності у порядку спадкування частку квартири зареєстроване у реєстрі прав власності на нерухоме майно 19 квітня 2013 року

У той же день було зареєстроване їх право власності по 1/3 частки за кожним на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09 серпня 1994 року виконкомом Слов'янської міської ради згідно розпорядження від 03 серпня 1994 року № 1967-р.

Свідоцтво про право на спадщину, видане 12 липня 2012 року державним нотаріусом Першої Слов'янської державної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_5, реєстровий №1-2639 є недійсним, також недійсним є запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на 1/6 та 1/3 частини квартири АДРЕСА_2, вчинені 19 квітня 2013 року, оскільки останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року у місті Слов'янську Донецької області, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1.

Оскільки на час видачі свідоцтва про право на спадщину 12 липня 2012 року та на час вчинення записів про реєстрацію за ним права власності на 1/3 та 1/6 частини квартири АДРЕСА_2, ОСОБА_5 помер, він не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, тому позивач вважав, що підлягає визнанню недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 12 липня 2012 року державним нотаріусом Першої Слов'янської державної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_5, реєстровий №1-2639; визнанню недійсними та скасуванню записи про реєстрацію права власності за ОСОБА_5, вчинені 19 квітня 2013 року (індексні номери витягів 2663469, 2661129, індексні номери рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 1803167 від 19 квітня 2013 15:06:01 та 1801606 від 19 квітня 2013 14:43:34), а право власності ОСОБА_5 на 1/3 та 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 підлягає припиненню.

У квартирі АДРЕСА_3 проживала та була зареєстрована тільки ОСОБА_9, яка на час знайомства ОСОБА_4 з нею не мала постійного місця роботи та потребувала тривалого лікування від наявних у неї захворювань. У зв'язку з відсутністю в неї засобів для існування, ОСОБА_9, дала об'яву про здачу житла у піднаймання.

При розмові з ОСОБА_9 виявилося, що квартира є трикімнатною, в неї є ізольовані кімнати, наявна велика заборгованість по сплаті за комунальні послуги та вона не є одноосібним власником житла.

Оскільки позивач мав велику потребу у житлі, а ОСОБА_9 мала потребу у щомісячному грошовому утриманні та побоювання, що за борги квартиру можуть відібрати, після консультацій з юристом вони вирішили укласти договір довічного утримання.

Юрист запевнив, що з 01 січня 2004 року набув чинності новий Цивільний Кодекс Україниі що згідно з вимогами цього Кодексу нотаріальне посвідчення цього договору не вимагається, якщо він буде укладений тільки на частку житла, яка належить ОСОБА_9 Обов'язковою умовою договору ОСОБА_9 вважала повне погашення ОСОБА_4 заборгованості за житло, поточну своєчасну сплату усіх комунальних послуг та надання їй щомісячного грошового утримання.

На їх прохання юрист уклав означений договір, який ОСОБА_4 та ОСОБА_9 підписали і після цього позивач у лютому 2004 року вселився у квартиру АДРЕСА_1

З лютого 2004 року і по теперішній час він проживає у спірній квартирі, користується нею як власник, погасив заборгованість по сплаті за комунальні послуги, у тому числі і ті, які були стягнуті на підставі виконавчого провадження, та регулярно сплачує поточні платежі, встановив у квартирі прилади обліку газу, води, електричної енергії, зробив у всій квартирі ремонт, виконує інші обов'язки, передбачені укладеним між ним та ОСОБА_9 договором довічного утримання. Позивач також надавав ОСОБА_9 кошти на оформлення документів на право власності у порядку спадкування після смерті її матері, ОСОБА_8, а ОСОБА_9, діючи у своїх інтересах та у інтересах свого брата ОСОБА_5, на підставі довіреності, оформила свідоцтва про право на спадщину після смерті їх матері.

ОСОБА_9 повідомляла його про вчинені нею дії по оформленню спадщини, а саме - отримання довіреності від свого брата, отримання свідоцтв про право на спадщину у нотаріуса та реєстрацію зазначених свідоцтв у реєстраційній службі.

Про те, що її брат помер, ОСОБА_9 від ОСОБА_4 приховала.

16 квітня 2013 року ОСОБА_9 повідомила позивача, що свідоцтва про право на спадщину на її ім'я та на ім'я її брата отримані, необхідно їх зареєструвати, зареєструвати свідоцтво про право власності та можливо звернутися до нотаріуса реєструвати угоду купівлі-продажу.

Позивач надав ОСОБА_9 необхідну суму коштів та, оскільки попередньо вони вирішили, що угода буде вчинена після травневих свят, він поїхав навістити своїх родичів у Дніпропетровськ.

По поверненні з Дніпропетровська він дізнався, що ОСОБА_9 померла та хто її поховав, йому невідомо.

Витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно знаходилися у квартирі.

Після смерті ОСОБА_9 він продовжує відкрито користуватися цією квартирою як власник, проживає у ній зі своєю сім'єю, продовжує сплачувати усі необхідні витрати, робить у квартирі необхідний поточний ремонт, покупає прилади, сантехнічне обладнання, яке вийшло з ладу.

Квартира АДРЕСА_2 у теперішній час не має власника, у зв'язку зі смертю власників, відсутності правонаступників, тому право власності на неї може бути визнане за ним за набувальною давністю, оскільки він одноособово і безперервно користується нею більше десяти років.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_5 12 липня 2012 року державним нотаріусом Першої Слов'янської державної нотаріальної контори, спадкова справа № 904/2010, реєстровий № 1-2639; визнати недійсними та скасувати записи про реєстрацію права власності за ОСОБА_5, вчинені 19 квітня 2013 року, індексний номер витягу 2663469, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 1803167 від 19 квітня 2013 15:06:01 щодо реєстрації за ОСОБА_5 права власності на 1/6 частини квартири АДРЕСА_2, індексний номер витягу 2661129, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 1801606 від 19 квітня 2013 14:43:34 щодо реєстрації за ОСОБА_5 права власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_2; припинити право власності ОСОБА_5 на 1/6 та 1/3 частки квартири АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 44,0 кв. м, житловою площею 29,3 кв. м, як на майно, отримане ним за набувальною давністю.

У березні 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року за місцем свого постійного проживання в Слов'янську Донецької області померла їх бабуся ОСОБА_8

Після її смерті залишилася спадкова маса, яка складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1

Спадкоємцями за законом першої черги після її смерті є її діти: її син, відповідно їх батько - ОСОБА_5 та її дочка - ОСОБА_9

ОСОБА_5 та ОСОБА_9 в установленому порядку, передбаченому законом, прийняли дану спадщину.

12 липня 2012 року, першою державною нотаріальною конторою м. Слов'янська Донецької області були видані ОСОБА_9 свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстраційний номер: 1-2643 на її ім'я - на1/2 частини вищевказаного спадкового майна, а також свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстраційний номер: 1-2639 на ім'я ОСОБА_5 на 1/2 частини даного спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_8

19 квітня 2013 року на ім'я ОСОБА_9 були зареєстровані в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно правовстановлюючі документи на спірну квартиру, у тому числі свідоцтво про право на спадщину за законом та свідоцтво про право власності на 1/3 частини цієї квартири на ім'я ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2 року за місцем свого постійного проживання у квартирі АДРЕСА_2, помер батько позивачів за зустрічним позовом - ОСОБА_5

Після його смерті залишилася спадкова маса, що складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_2, у тому числі з 1/3 частини даної квартири, яка належала і оформлена на ім'я ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 серпня 1994 року, виданого виконавчим комітетом Слов'янської міської Ради Донецької області, згідно з розпорядженням від 03 серпня 1994 року, а також 1/6 частини даної квартири, прийнятої в спадщину у встановленому законом порядку після смерті ОСОБА_8

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_6 - син спадкодавця, ОСОБА_5 - донька спадкодавця, а також ОСОБА_7 - дружина спадкодавця, яка не прийняла спадщину.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5., у встановленому законом порядку прийняли вищевказану спадщину після смерті ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_3 року за місцем свого постійного проживання у м. Словянську Донецької області померла їх тітка ОСОБА_9

Після її смерті залишилася спадкова маса, яка складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1

Спадкоємцями другої черги після смерті ОСОБА_9 є вони: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 - племінники, тієї частки, яку б успадкував би їх батько, відповідно брат спадкодавця - ОСОБА_5

Після смерті тітки вони у встановленому законом порядку прийняли дану спадщину.

Вони звернулися у першу державну нотаріальну контору м. Слов'янська із заявами про видачу їм свідоцтво право на спадщину за законом після смерті вищевказаних спадкодавців, однак постановою державного нотаріуса першої державної нотаріальної контори їм відмовлено у здійсненні вищевказаних нотаріальних дій - у видачі вищевказаних свідоцтв про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 зареєстрована на праві власності на ім'я ОСОБА_8, а також на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_9 за кожним з них на 1/3 її частини.

Державний нотаріус посилався на те, що ОСОБА_5 не реєстрував своє право спадкування в установленому порядку в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

У своїй постанові державний нотаріус посилався також на те, що нотаріус реєструє право власності на нерухоме майно лише в разі, якщо мало місце державна реєстрація відповідного права власності на нерухоме майно, якщо державна реєстрація права власності на нерухоме майно вже була проведена раніше.

Їх батько ОСОБА_5 до моменту своєї смерті не встиг до кінця оформити свої права на 1/2 частини вищевказаної квартири, однак дані права належали йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 серпня 1994 року і в силу положень статей 1268 і 1218 ЦК України, входять до складу спадщини, яку ОСОБА_6 та ОСОБА_5 прийняли в установленому законом порядку, тому вважали, що за нами може бути визнано право спільної часткової власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_2, за кожним, на 1/2 її частини.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 08 листопада 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено.Визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частки трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2, загальною площею 44,0 кв. м, житловою площею 29,3 кв. м, вартістю 108 135 грн. Визнано за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частки трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2, загальною площею 44,0 кв. м, житловою площею 29,3 кв. м, вартістю 108 135 грн. Виселено ОСОБА_4 з вказаної квартири. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, щоквартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09 серпня 1994 року виконкомом Слов'янської міської ради згідно розпорядження від 03 серпня 1994 року №1967-р., кожному по 1/3 частки (а.с. 22 т.1).

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року та після її смерті відкрилася спадщина 1/3 частки квартири АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на момент смерті ОСОБА_8, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Після смерті ОСОБА_8 спадщину прийняли її діти ОСОБА_5 та ОСОБА_9, оскільки мешкали разом зі своєю матір'ю у вказаній квартирі, були там зареєстровані та подали заяви про прийняття спадщини, після закінчення шестимісячного строку кожен з них стали власниками по 1/2 частки вищевказаної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_5 (а.с. 116 т.1).

На час його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з 1/3 частки вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09 серпня 1994 року виконкомом Слов'янської міської ради, та з 1/6 частки даної квартири, яка йому фактично належала після смерті його матері ОСОБА_8 (а.с. 22, 24 т.1).

Згідно із ст.1217 ЦК України (в редакції 2004 року) спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із ч.ч. 4, 5 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємцями ОСОБА_5 є його діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 113, 114 т.1).

У зв'язку з тим, що на момент смерті ОСОБА_5 його діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були неповнолітніми, тому відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину та мали право на 1/2 частки спірної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_9 (а.с. 117 т.1).

На час її смерті відкрилась спадщина, яка складалася з 1/2 частки квартири АДРЕСА_2, єдиними спадкоємцями якої є племінники ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Постановою державного нотаріуса Першої слов'янської державної нотаріальної контори Причепа В.Р. від 30 січня 2016 року відмовлено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 після померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_9 у зв'язку з тим, що померлі не реєстрували право власності в БТІ (а.с. 191-192 т.1).

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України на час смерті тітки ОСОБА_9 неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вважалися такими, що прийняли спадщину.

Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

З огляду на викладене, суди правильно зазначили, що позивачем ОСОБА_4 не надано жодного доказу, які б вказували, що він з 2004 року добросовісно заволодів спірною квартирою, оскільки він вселився в спірну квартиру як квартирант, договір довічного утримання від 02 лютого 2004 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 (а.с. 59-60 т.1) не посвідчений нотаріально та не зареєстрований у державному реєстрі, тому правильно не визнаний судами законним та допустимим доказом.

Крім того, твердження ОСОБА_4 про сплату частини платежів в погашення заборгованості по спірній квартирі та надання грошових коштів ОСОБА_5 та ОСОБА_9 під розписки (а.с. 33-38 т.1) зроблені ним з метою подальшого укладення договору купівлі-продажу спірної квартири не знайшли свого підтвердження, оскільки суди встановили, що ОСОБА_9 не забажала укладати з ним такий договір.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_4 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 08 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Демяносов М.В. Ступак О.В.