КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/64/17
Провадження № 2/488/737/17 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

23.11.2017 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

В складі : головуючого Лазаревої Г. М.,

при секретарі Чуб Т. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживачів, визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2017 року позивач звернулась до суду із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просила визнати недійсним договір кредиту.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 10.07.2008 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № б/н від 10.07.2008 року. Позивач стверджує, що відповідач належним чином не повідомив їй усі істотні умови правочину - предмет, загальну вартість, відсоткову ставку та не довів усі інші істотні умови кредитного договору. При цьому кредитний договір між сторонами не укладався, із будь-якими додатковими умовами до нього позивача не ознайомлювали. Такі дії відповідача позивач вважає такими, що порушують вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а умови договору позивач вважає несправедливими і такими, що не містять усієї необхідної інформації.

В судове засідання позивач не з'явилася та подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача також подав заяву про розгляд справи у його відсутність та свої письмові заперечення, які долучені до матеріалів даної справи.

Дослідивши надані сторонами письмові докази по справі та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи із такого.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що 10.07.2008 року між сторонами по справі був укладений кредитний договір на підставі заяви ОСОБА_2, і їй було видано кредитну картку «Універсальна» із встановленим кредитним лімітом. Вказаний договір складався із заяви, підписаної позивачем, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку. Вказане підтверджується наявними у матеріалах даної справи копіями заяви та вищевказаних документів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим нормативним актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

В силу ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 626, ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч.1 ст.634 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, вказаний договір кредиту був укладений між позивачем та відповідачем шляхом написання заяви. Позивач ознайомилася та погодилася з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, а також надала згоду, що її заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Також позивач зазначала, що з серпня 2012 року вона не здійснювала жодних розрахунків по картковому рахунку, проте із розрахунків заборгованості вбачалось погашення за наданим кредитом. На підтвердження цього позивач пояснювала що у відповідний час вона була не працевлаштована та не мала можливості здійснювати поповнення карткового рахунку. Також позивач вказала, що звернувшись до відповідача за зясуванням відповідних обставин, їй було повідомлено лише про місце здійснення платежів термінали ПАТ «Акцент Банк», іншої інформації надано не було.

Щодо зазначеного відповідач до суду не надав жодних належних доказів щодо нарахування відповідних коштів самою позивачкою, жодних доказів до суду не надходило.

Судом встановлено, що останні розрахунки, щодо виконання умов договору позивачкою було проведено 07.03.2013 р. та 11.04.2013 р., а отже здійснення погашення заборгованості є підтвердженням прийняття позивачем умов вище вказаного договору, щодо отримання кредиту, а отже відсутні підстави для визнання самого договору недійсним.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача (ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ).

Проте кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач посилаючись на вищенаведені обставини, які на її думку є підставами для визнання укладеного кредитного договору недійсним, будь-яких належних та допустимих доказів на їх обґрунтування не надала, і такі не встановлені судом в ході розгляду справи.

Посилання позивача на те, що правила Національного банку України від 10.05.2007 року №168 перед укладенням кредитного договору зобов'язують банки надати позичальнику сукупну вартість кредиту та іншу інформацію щодо умов кредитування, суд вважає безпідставними, оскільки такі вимоги стосуються конкретних кредитних договорів, в яких на момент їх укладення сторонами чітко в твердій сумі визначається розмір кредиту, а за умовами оскаржуваного договору у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, надання сукупної вартості кредиту та графіку погашення кредиту не передбачено та з обєктивних причин є неможливим підрахування банком відповідних показників сукупної вартості та графіку в момент видачі кредитної картки, оскільки залежить виключено від волі та поведінки позичальника щодо його бажання в майбутньому скористатися даним кредитним лімітом.

Крім того відповідно до ст. 15 ч.7 Закону України "Про захист прав споживачів" : У разі надання недостовірної, недоступної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника, що спричинило : придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків. Тобто вказаний закон передбачає наслідком ненадання повної інформації про кредитні послуги та кредит можливість розірвання кредитного договору, а не визнання його недійсним

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору кредиту недійсним.

Крім того позивач просить поновити строк позовної давності з огляду на те, що дізналася про порушення своїх прав після подачі банком позову про стягнення заборгованості у 2016 р. Суд вважає дану обставину неповажною, з огляду на те, договір було укладено в 2008 р..і позивач мав можливість дізнатися про можливі порушення законодавства при укладенні, за його бажанням з даного часу. Тому вбачаються підстави для відмови у поноленні строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та задоволення клопотання представника банку про застосування позовної давності.

Керуючись ст.ст.3, 4, 7, 10, 11, 214, 215, ЦПК України, ст. 267 ЦК України , суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ "ПриватБанк" "про захист прав споживачів, визнання правочину недійсним" відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області в 10-денний строк.

Суддя: Г.М. Лазарева