РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Полонця С.М.,

секретаря с/з ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_3», третя особа ПрАТ «УАСК «Аска-Життя» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір №7 від 06.06.2016 року, посилаючись на те, при укладенні оскаржуваного договору було порушено ряд норм встановлених Законами України «Про захист прав споживачів», «Про банки та банківську діяльність» та «Про страхування».

В судове засідання позивач не зявився, в позові просив розглядати справу без участі позивача та його представника.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, в письмових запереченнях проти позову, наданих до суду, просив розглядати справу без його участі.

В судове засідання представник третьої особи не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 06.04.2016 року ОСОБА_2, підписавши відповідну заяву №7 прийняв публічну пропозицію Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_3» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, розміщену на сайті ПАТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті договору, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені договором послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням цієї заяви підтвердив свою згоду на укладення договору страхування на зазначених в заяві умовах.

Фактично підписанням вищезазначеної заяви (шляхом здійснення акцепту пропозиції) позивачем з банком було укладено кредитний договір договір споживчого кредиту, на умовах якого позивачу банком був наданий кредит у розмірі 3620,85 грн. на строк 24 місяці з пільговим періодом 6 місяців, процентною ставкою 0,01% річних та розміром комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,25%, а протягом 07.04.2016 06.10.2016 року 0,00%.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Частиною 1 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до розяснень, викладених в п.п. 7, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009 року №9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк/фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Частина 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, вимагала від кредитодавця надання споживачу перед укладенням відповідного договору певної інформації. Також ця частина передбачала, що у разі ненадання зазначеної інформації субєкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього кодексу.

Відповідно до положень ст. ст. 15. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», ненадання інформації про послугу саме по собі не є підставою для визнання недійсним кредитного договору. За певних обставин це може бути підставою для розірвання договору або відшкодування збитків.

Тобто наявність недотримання кредитодавцем вищенаведених умов ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не має своїми наслідком визнання кредитного договору недійсним.

Разом з тим, всі передбачена ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» інформація була надана і позичальник ствердно та беззастережно власним підписом підтвердив та запевнив, що ознайомлений з умовами договору, тарифами банку та цілком згодний, що всі умови кредитного договору зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення, що ознайомлений та згоден з умовами надання кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками.

Посилання позивача на те, що під час укладення кредитного договору він його не прочитав нічим не підтверджене, безпідставне та не може свідчити про ненадання йому необхідної, детальної та достовірної інформації про послугу.

Згідно ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При цьому встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст.230 ЦК України.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін.

Доказів, що доводили б факт умисних дій чи умисної бездіяльності банку із метою обману позичальника та що доводили б заперечування або замовчування банком наявності обставин, які можуть перешкодити вчиненню кредитного договору позивачем до суду не надано.

Як вбачається з тексту оскаржуваного договору, в ньому викладені всі істотні умови, у тому числі щодо погашення кредиту, сплати відсотків, обовязки та права позичальника та банка, відповідальність сторін, в тому числі у випадку невиконання чи неналежного виконання зобовязань за договором.

Позивач не скористався своїм правом, передбаченим ч.2 ст.1056 ЦК України та ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та не відмовився від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав та не звертався до кредитора за додатковими розясненнями положень договору.

За положеннями ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотним дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, зокрема, встановлення жорстких обовязків споживача. Несправедливі умови не повинні включатись у договори зі споживачами.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути замінено або визнано недійсним, а у разі коли це зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача, такі положення теж підлягають зміні, або договір може бути визнаний недійсним в цілому.

У викладеній 08.06.2016 року у справі №6-330цс16 правовій позиції, аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», Верховний Суд України дійшов висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Позивачем не обгрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами наявності жодної, а тим більше всіх ознак, які б свідчили про те, що умови кредитного договору є несправедливими.

Сам факт наявності в кредитному договорі умови щодо встановлення комісії за обслуговування заборгованості не може бути визнаний, як такий, що свідчить про недійсність договору, або окремої його частини, враховуючи положення вимог ст. ст.6, 627 ЦК України щодо свободи договору, та не є несправедливою, дискримінаційною умовою в розумінні ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач добровільно погодився з відповідною умовою кредитного договору.

До того ж саме обслуговування, за яке передбачена вищевказана комісія, передбачає надання банком послуг, повязаних з наданням виписок, довідок щодо стану заборгованості по споживчому кредиту, списання та зарахування коштів за всіма видами рахунків в межах банку, уточненням, поверненням, анулюванням, зміною умов переказів підтверджень проведених платежів, відправленням повідомлень про уточнення платіжних реквізитів. Такі послуги банку спрямовані на позичальника і не є діями, які банк здійснює на власну користь, тобто не є супутніми послугами.

Крім укладеного за заявою №7 кредитного договору, 06.04.2016 року позивач, підписавши відповідну заяву №1977, прийняв публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, розміщену на сайті банку в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті договору, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені договором послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням цієї заяви підтвердив свою згоду на укладення договору страхування на зазначених в заяві умовах.

Фактично підписанням вказаної заяви (шляхом акцепту пропозиції) позивачем із банком укладено договір карткового рахунку у гривнях з кредитним лімітом 1000 грн.; із ПрАТ «ОСОБА_4 ЖИТТЯ» (далі Страховик) було укладено договір страхування, умовами якого визначена страхова сума, що дорівнює сумі використаного кредитного ліміту на кінець кожного розрахункового періоду, страховий тариф 1,20%, страхова премія.

Позивач самостійно здійснював вибір послуг, а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням заяви підтвердив свою згоду на укладення договору страхування на вказаних умовах.

Таким чином, реалізувавши своє волевиявлення в умовах свободи договору, позивач добровільно прийняв та погодився на послугу страхування і приєднався до відповідного договору страхування. За отриманням даної послуги позивач добровільно звернувся до власно обраного страховика.

Твердження позивача про нав'язування йому страхової компанії, як і самої послуги, не відповідає дійсності, а посилання на несправедливість умов кредитного договору щодо страхування є безпідставними.

Від укладеного договору страхування позивач також не відмовлявся ні при підписанні заяви, ні згодом, коли кредит вже був одержаний, протягом наступних 14 днів.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_3», третя особа ПрАТ «УАСК «Аска-Життя» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.М. Полонець