У Х В А Л А

іменем україни

12 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Писаної Т.О.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 28 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору від 15 червня 2007 року ОСОБА_4 отримав кредитні кошти у розмірі 25 тис. доларів США на строк до 14 червня 2017 року. На забезпечення виконання умов цього договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_5 договір іпотеки, предметом якого є нежитлова будівля по АДРЕСА_1. Крім того, на забезпечення виконання умов кредитного договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 окремі договори поруки. У результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку позичальник та його поручителі, незважаючи на вимоги, не погасили. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 26 вересня 2014 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 солідарно стягнуто кредитну заборгованість у розмірі 110 172 грн. 36 коп.

Посилаючись на те, що вказане рішення суду відповідачі виконали лише 12 березня 2015 року, при цьому за час невиконання цього рішення утворилася заборгованість по процентах та пені, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 584,14 доларів США, що еквівалентно 36 050 грн. 13 коп.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 28 березня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Креді Агріколь Банк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ«Креді Агріколь Банк» відмовлено з інших правових підстав.

У касаційній скарзі ПАТ «Креді АгрікольБанк» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ «Креді Агріколь Банк» пропустило строк звернення до поручителів, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України є підставою для припинення поруки, а також спеціальний строк позовної давності для стягнення неустойки з позичальника. Крім того, суд послався на те, що банк достроково стягнув кредитну заборгованість, тому не має права нараховувати відсотки за кредитним договором, а для нарахування трьох відсотків річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦПК України також відсутні підстави, оскільки рішення суду про стягнення з відповідачів основної заборгованості виконано.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову з інших правових підстав, апеляційний суд виходив із того, що висновки районного суду про те, що кредитна заборгованість погашена, як підстава для відмови в позові, невірний, оскільки за час виконання рішення суду банк має право нараховувати інші суми, передбачені договором, проте банк не довів обґрунтованості позову, оскільки наданий ним розрахунок заборгованості за кредитним договором є відображенням його односторонніх арифметичних розрахунків, не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не є доказом безспірності розміру грошових вимог.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 15 червня 2007 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 25 тис. доларів США на строк до 14 червня 2017 року.

На забезпечення виконання умов цього договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_5 договір іпотеки, предметом якого є нежитлова будівля по АДРЕСА_1. Крім того, на забезпечення виконання умов кредитного договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 окремі договори поруки.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 26 вересня 2014 року з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 солідарно стягнуто кредитну заборгованість у розмірі 110 172 грн. 36 коп.

Пред'являючи позов, ПАТ «Креді АгрікольБанк» посилався на те, що вказане вище рішення суду від 26 вересня 2014 року відповідачі виконали лише 12 березня 2015 року і за цей час утворилася заборгованість по процентах та пені, які нараховані згідно вимог закону та умов договору.

Апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову з підстав подання позивачем неналежного, на думку суду, розрахунку заборгованості, оскільки у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не дав оцінки твердженням банку про те, що сума заборгованості за кредитом була визначена рішенням суду, що набрало законної сили, а розрахунок нарахованих, прострочених відсотків річних, розрахунку процентів за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 3 % річних та пені за несвоєчасне погашення процентної винагороди здійснений за період з 12 липня 2014 року по 12 листопада 2015 року, тобто після ухвалення рішення про стягнення основної заборгованості за кредитом, яке відповідачі протягом тривалого часу не виконували.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У п. 4.5 кредитного договору передбачено сплату позичальником відсотків за фактичний час використання кредиту та нарахованих штрафних санкцій, а дія договору припиняється після повного погашення заборгованості.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року № 6-1252цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не дав оцінки тому, що відповідачі виконали рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 26 вересня 2014 року про стягнення кредитної заборгованості 12 березня 2015 року та не перевірив, чи має в такому випадку кредитодавець право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені до остаточного виконання вказаного судового рішення.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред᾿явить вимоги до поручителя.

Відповідно до статті 14 ЦПК України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України.

Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (ч. 2 ст. 223 ЦПК України).

Апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову до поручителів з підстав того, що банк пропустив шестимісячний строк звернення зі позовом до них, оскільки рішенням суду, що набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителів, тому підстав для застосування положень ч. 4 ст. 559 ЦК України немає.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 6-1199цс16 від 06 липня 2016 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Суд апеляційної інстанції на наведене вище уваги не звернув та у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції, не звернув уваги на те, що після рішення суду про стягнення суми з поручителя порука не може бути припинена, оскільки вона вже реалізована, та фактично ухилився від вирішення спору по суті.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

Т.О.Писана

О.В.Умнова

І.М.Фаловська