21 листопада 2017 року
Справа № 489/3863/16-ц
Номер провадження 2/489/168/17
РІШЕННЯ

Іменем України

21 листопада 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретаря - Сироватки Т.О.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачів - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

03.08. 2016 р. ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Вказував на те, що він є власником земельної ділянки площею 0,0618 га за № 38, яка знаходиться на території СТ «Імені 61 комунара» в Інгульському районі м. Миколаєва. Для оформлення прав на вищевказану земельну ділянку позивач має намір виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Проте ОСОБА_4, користувач суміжної земельної ділянки №39, відмовляється погоджувати акт прийому-передачі межових знаків на зберігання та ситуаційний план. Крім того позивачем було виявлено, що відповідачами протиправно захоплено частину його земельної ділянки шляхом перенесення паркану. На переконання позивача вищевказані дії порушують його права як землевласника. При цьому у добровільному порядку вирішити питання щодо поновлення його прав неможливо.

Посилаючись на вищевикладене, відповідно до уточненої позовної заяви, позивач просить суд зобов`язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_3 в користуванні земельною ділянкою № 38 за адресою: м. Миколаїв, Інгульський район, СТ «Імені 61 комунара», а саме зобов`язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 власними силами і за свій рахунок звільнити самочинно захоплену ними частину земельної ділянки № 38 за адресою м. Миколаїв, Інгульський район, СТ «Імені 61 комунара», шляхом перенесення огорожі на розмір заступу лінійним проміром 0,63 метрів з тильної сторони земельної ділянки № 39 за адресою м. Миколаїв, Інгульський район, СТ «Імені 61 комунара» відповідно до схеми 1-1, Додаток № 1 Висновку № 115-26/003 судової земельно-технічної експертизи від 22.05.2017 року.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала.

Представник відповідачів вважав позов безпідставним, посилаючись на відсутність будь-яких перешкод з боку відповідачів для перенесення позивачем огорожі, відповідно до меж, зазначених у ОСОБА_6 акті.

Вислухавши пояснення представників сторін, експерта, дослідивши надані докази, суд встановив таке.

Згідно Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.12.2014 р. за ОСОБА_3 визнано право власності на земельну ділянку № 38, площею 0,0618 га на території СТ «ім. 61 комунара» в м. Миколаєві, яка належала ОСОБА_7 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-МК №027954 від 16 січня 1996 р., виданого головою Миколаївської міської ради народних депутатів ОСОБА_8, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2531.

Також відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.01.2014 р. ОСОБА_3 після смерті його батька ОСОБА_9 успадковано садовий будинок № 38 в СТ «ім. 61 комунара» в м. Миколаєві, з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами.

Згідно Державного ОСОБА_6 на право власності на землю серії I-МК №025069 від 15.01.1998 р., виданого головою Миколаївської міської ради народних депутатів ОСОБА_8, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1001, земельна ділянка №39 в СТ «ім. 61 комунара» в м. Миколаєві передана у приватну власність ОСОБА_5

Вказані земельні ділянки розташовані по сусідству і є суміжними.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідачами порушено його право користування належною йому земельною ділянкою як землевласника, оскільки паркан між сусідніми ділянками перенесено на територію земельної ділянки позивача, чим порушено межі земельних ділянок, які визначено згідно правовстановлюючих документів. При чому в добровільному порядку усувати перешкоди, тобто переносити паркан на межу визначену в документах відповідач ОСОБА_4 відмовляється.

Відповідно до ст.ст.10,11, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, ЗК України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, яка полягає в забезпеченні раціонального використання земельних ресурсів, збереженні й відтворенні родючості ґрунтів, захисті їх від псування і забруднення, реалізації громадянами, юридичними особами та державою їхніх прав власності та землекористування відповідно до закону.

Відповідно до ст. 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Згідно ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

У відповідності до ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на землю на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За правилами ч. 2 ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню, в порядку встановленому законом.

Відповідно до ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

В силу ст.104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше, а також вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Положеннями ст.152 ЗК України передбачено забезпечення державою громадянам рівні умови захисту прав власності на землю та право власника земельної ділянки або землекористувача вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, серед іншого, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Судом встановлено, що земельні ділянки № 38 та № 39 в СТ «ім. 61 комунара» в м. Миколаєві, які належать на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5, розташовані по сусідству та межують між собою.

Відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками затвердженої Наказом Державного Комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18.05.2010 р., межа земельної ділянки - сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки.

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Положеннями ст. 198 ЗК України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Відповідно до ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка відповідно до ст.193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

Разом з тим згідно Кадастрової зйомки земельної ділянки № 38 в СТ «ім. 61 комунара» в м. Миколаєві межа між сусідніми земельними ділянками (№38 та № 39) являє собою пряму лінію довжиною 60,06 м.

Для встановлення обставин, чи дійсно відповідають площа та межі земельної ділянки № 38 площі та межам, встановленим та відображеним Державним актом про право власності на землю, виданим ОСОБА_7С.(попередній землевласник), судом було призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Регіональної торгово-промислової палати у Миколаївській області.

До суду надійшов висновок № 115-26/003 від 22.05.2017 р. судової земельно-технічної експертизи, відповідно до якого встановлено:

1)Фактична площа земельної ділянки №38, яка розташована в СТ «ім. 61 комунара» в м. Миколаєві, не відповідає площі, встановленій та відображеній в ОСОБА_6 акті на право приватної власності на землю серії IV-МК №027954 від 16 січня 1996 р., виданому ОСОБА_7 і складає 592,83 кв.м. Лінійні виміри, що зазначені в ОСОБА_6 актах на досліджуваних земельних ділянках № 38 і № 39 відповідають частково. На земельних ділянках № 38 і № 39 в порівнянні з фактично встановленими межами з Державними актами на ці земельні ділянки є різниця у лінійних промірах по фасадній, тильній та суміжній межах, а саме: різниця фасадної межі ділянки № 38 складає -0,13 м; межі з тильної сторони ділянки № 38 - -0,71 м.; різниця межі з тильної сторони ділянки № 39 - +0,63 м.

2)Є самозахват земельною ділянкою № 39 ( зі сторони межі земельної ділянки № 38) від меж фактичного землекористування до меж наданих у ОСОБА_6 на право приватної власності на землю IV-МК №027954 за №2531 від 16 січня 1996 р. на імя ОСОБА_7, загальною площею 18,83 кв.м. (заступ з тильної сторони земельної ділянки №39 розміром лінійного проміру 0,63 м. (схема 1-1, Додаток № 1).

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Таким чином, дослідивши всі надані сторонами докази в сукупності, суд дійшов висновку, що фактичні межі земельних ділянок № 38 та № 39 в СТ «ім. 61 комунара» в м. Миколаєві не відповідають межам встановленим у правовстановлюючих документах, в звязку з чим підлягають відновленню відповідно до Висновку, зазначеному експертом.

Проте, судом також встановлено, що паркан, який розмежовує земельні ділянки сторін у справі, належить на праві власності позивачу та був встановлений таким чином до того, як позивач набув право власності на земельну ділянку та садовий будинок. Крім того, до власника суміжної земельної ділянки - ОСОБА_5 з приводу відновлення меж, згідно правовстановлюючих документів, позивач не звертався, відтак нею його права порушені не були та позов в цієї частині є безпідставним. В той же час ОСОБА_4 є сторонньою особою, до повноважень якої не відноситься вирішення питань з приводу користування земельною ділянкою за зазначеною позивачем адресою.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги у обраний позивачем спосіб задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 10, 11, 30, 60, 212-214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.С. Тихонова