Справа № 453/613/15-ц
№ провадження 2/453/9/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.12.2017 року Сколівський районний суд Львівської області в складі: головуючого-судді Ясінського Ю.Є.

при секретарі Гринюк Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сколе Львівської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Сколівського району Львівської області, з участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок №7 по вул. Матьхова в с. Ямельниця, Сколівського району Львівської області. Свої вимоги мотивує тим, що згідно записів погосподарської книги №3 за 1967-1970, в 1946 році її дідом ОСОБА_8 та бабцею ОСОБА_9 було зведено житловий будинок №7 по вул. Матьхова в с. Ямельниця, Сколівського району Львівської області. Дід ОСОБА_8 помер 16.03.1967 року. ЇЇ бабця ОСОБА_9 єдина прийняла спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, в тому числі і житловий будинок №7 по вул. Матьхова в с. Ямельниця, Сколівського району Львівської області. 13.07.1971 року виконкомом ОСОБА_2 сільської ради було посвідчено заповіт ОСОБА_9, яка заповіла належне їй майно своїм синам ОСОБА_10, ОСОБА_11 та своїй дочці, а її матері ОСОБА_12. 27.09.1971 року ОСОБА_9 померла. При цьому, ніхто із спадкоємців за заповітом чи за законом не подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, а у володіння та управління спадкоми майном вступила її мама ОСОБА_12, яка після смерті спадкодавця і до 22.10.1979 року частково проживала в будинку. 22.10.1979 року її мати ОСОБА_12 була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1. 29.04.2009 року мати ОСОБА_12 померла. Після її смерті вона прийняла спадщину шляхом подання в нотаріаьну контору заяви та успадкувала 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, Львівської облатсі, грошові вклади, пакет інвестиційних сертифікатів ЗАТ «Галицькі інвестиції» ВЗ Енергетичні системи». В той самий час, державний нотаріус постановою відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок №7 по вул. Матьхова в с. Ямельниця, Сколівського району Львівської області, у зв»язку із відсутністю правовстановлюючих документів, що і стало причиною звернення до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_13 позов підтримали, просили задоволити. Вважають, що станом на 1961 рік ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_14, її мати ОСОБА_1 (дівоче прізвище Каплак) А.Д., ОСОБА_14, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 були членами когоспного двору, оскільки голова господарства ОСОБА_9 працювала в колгоспі імені Жданова с. Ямельниця і частка кожного в майні господарства скаладала 1/7 частину. На час вибуття 08.11.1962 року із колгоспного двору в м. Трускавець Львівської області її мати ОСОБА_12 після смерті 16.03.1967 року батька ОСОБА_8 та смерті 27.09.1971 року матері ОСОБА_9, будучи працездатною особою, не втрачала зв»язок з господарством, брала участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, а саме доглядала за будівлями, обробляла та прибирала присадибну ділянку, оплачувала комунальні послуги і т.д. Вважають, що ОСОБА_12 фактично вступила в управління майном.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Сколівського району Львівської області в судове засідання не з»явився з невідомих суду причин.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилась, в судовому засіданні 23.06.2015 року не заперечувала щодо задоволення позову. Подала заяву за вх. №2848 від 23.06.2015 року про подальший розгляд справи без її участі, від своїх спадкових прав відмовляється на користь позивачки ОСОБА_1

Треті особи ОСОБА_15 та ОСОБА_7 в судове засідання не з»явились, з невідомих суду причин, в минулих судових засідання просили відмовити у позові, вважали, що такий заявлено безпідставно.

Представник третьої особи ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_16 подав клопотання за вх. №1090 від 11.04.2016 року, згідно якого просить відмовити ОСОБА_1 в позові. Справу просить розглядати без його участі та участі його довірителя.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача та третіх осіб наданих в минулих судових засіданнях, дослідивши матеріали справи вважає, що у позові слід відмовити з наступних підстав.

З наявних в матеріалах справи погосподарських книг с. Ямельниця станом на 1967-1969 роки домогосподарство з особовим рахунком №212 відносилось до суспільної групи «когоспний двір». До складу даного колгоспного двору входили ОСОБА_9 голова двору, ОСОБА_8 - чоловік голови двору, ОСОБА_14 - пасербиця голови двору, ОСОБА_11 - старший син голови та ОСОБА_10 - молодший син голови, який помер 21.11.1984 року.

16 березня 1967 року помер ОСОБА_8.

27 вересня 1971 року померла ОСОБА_9 (свідоцтво серія І-СГ №247215).

Після смерті ОСОБА_9 членами колгоспного двору залишились ОСОБА_14, ОСОБА_11 та ОСОБА_10, що підтверджується копією записів з по господарської книги с. Ямельниця станом на 1971-1973 роки.

ОСОБА_17 встановлено в судовому засіданні, на початку 1970 років ОСОБА_14 виїхала на постійне місце проживання в м. Трускавець, а ОСОБА_11 - в інше постійне місце проживання у звязку з його одруженням. Ще раніше в 1965 році до м. Трускавець виїхала на постійне місце проживання ОСОБА_12, мати позивачки ОСОБА_1 Тим самим вищевказані громадяни, не приймаючи участі більше трьох років підряд своєю працею і коштами у веденні спільного господарстві, двору, втратили право на частку у майні колгоспного двору.

В пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист прав приватної власності» роз'яснено, що до правовідносин, які виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбано до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строкові військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних... особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Згідно ст. 7 Конституції СРСР від 1936 року (чинної на момент існування колгоспного двору) колгоспний двір - це родинно-трудове об'єднання осіб, все або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і. крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Статтею 120 ЦК УРСР від 1963 року (чинної на момент існування колгоспного двору) визначено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній земельній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу.

Статтею 126 ЦК УРСР від 1963 року (чинної на момент існування колгоспного двору) передбачено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у ведені спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в звязку з призовом на строкову війську службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

За містом Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5 (чинними на момент існування колгоспного двору), визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради.

В пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду Української PCP від 02.03.1973 року №3 «Про судову практику в справах про поділ колгоспного двору і виділ з нього» зазначено, що факт належності господарства до колгоспного двору підтверджується довідкою виконкому місцевої ради або випискою з погосподарських книг.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_18, ОСОБА_19 та ОСОБА_17, які ствердили, що мати позивачки ОСОБА_12 у 1962 році виїхала на постійне місце проживання до ІНФОРМАЦІЯ_2. Після смерті ОСОБА_9 мати позивачки ОСОБА_12 приїзжала до будинку, доглядала за ним та обробляла город. Свідок ОСОБА_19 в судоовум засіданні вказала, що після смерті ОСОБА_9 в будинку залишився проживати її син ОСОБА_10. Після його смерті в будинку ніхто з рідних не проживав, а тимчасово жили чужі люди, які згодом виїхали.

Представник позивача в судовому засіданні вказав, що мати позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_12 не втратила зв»язок із господарством, брала участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, доглядала за будівлями, обробляла та прибирала присадибну ділянку, оплачувала комунальні послуги та просили взяти до уваги пояснення свідків допитаних в судовому засіданні, які підтвердили дані факти.

Суд вважає, що твердження свідків про те, що померла ОСОБА_12 після вибуття не втратила зв»язок із господарством оскільки приїздила туди час від часу та обробляла город, не свідчать про те, що вона вела спільне господарство з іншими членами двору, оскільки, як встановлено в засіданні, і цього не заперечували сторони, така постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_3, а тому не могла вести спільне господарство з іншими членами двору, так як вибула із господарства ще у 1962 році у зв»язку із одруженням із ОСОБА_20 08.11.1962 року (свідоцтво про одруження серія VІІ-УР №451375), а тому втратила право на частку в майні колгоспного двору.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що ОСОБА_12 втарила право на частку в колгоспному дворі, відтак у задоволенні позову, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10-12, 60, 88, 213, 215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Сколівського району Львівської області, з участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності в порядку спадкування, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до апеляційного суду Львівської області через Сколівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Суддя Сколівського районного

суду Львівської області ОСОБА_21