Номер провадження 2/754/3467/17
Справа №754/2859/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення неустойки за порушення зобов'язання, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.02.2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 З відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість у розмірі 136 200, 00 грн. Але до цього часу судове рішення відповідачем не виконано. 14.02.2017 року між сторонами був укладений Договір, відповідно до якого ОСОБА_2 визнає позовні вимоги ОСОБА_1 та відшкодовує позивачу грошові кошти у розмірі 136 200, 00 грн. до 25.02.2017 року. Якщо відповідач до 25.02.2017 року не сплатить позивачу вказану суму, то зобов'язується сплатити неустойку у розмірі 250 000, 00 грн. До цього часу свої зобов'язання відповідач не виконав. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь неустойку за невиконання зобов'язань у розмірі 250 000, 00 грн.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, стягнути з відповідача на його користь неустойку у розмірі 250 000, 00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 14.02.2017 року між сторонами був укладений Договір, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 визнає позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до нього за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди за договором підряду (цивільна справа № 754/13672/16-ц) та зобов'язується сплатити до 25.02.2017 року суму заборгованості в розмірі 136 200, 00 гривень.

Крім того, у випадку не сплати заборгованості в строк, визначений Договором, ОСОБА_2 зобов'язується сплатити ОСОБА_1 неустойку в розмірі 250 000, 00 гривень.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.02.2017 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто заборгованість у розмірі 136 200, 00 грн.

Як вказує у своїх позовних вимогах ОСОБА_1, відповідач до цього часу грошові кошти не повернув, а тому він звертається до суду з даним позовом про стягнення неустойки за невиконання зобов'язань у розмірі 250 000, 00 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частинами 1, 2 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не виконав належним чином зобов'язання, а саме: не сплатив суму заборгованості в розмірі 136 200, 00 гривень до 25 лютого 2017 року, як це передбачено Договором від 14.02.2017 року, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 щодо стягнення неустойки в розмірі визначеному Договором є обґрунтованими.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення.

Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 500,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 525, 526, 549, 551, 610, 611, 624, 625 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 250000, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2500, 00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий: