Справа № 139/910/16-ц Провадження № 22-ц/772/439/2017Головуючий в суді першої інстанції Коломійцева В. І.
Категорія 30Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року в справі за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди заподіяної внаслідок завдання тілесних ушкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

встановила:

ОСОБА_3 в жовтні 2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди заподіяної внаслідок завдання тілесних ушкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову посилався на те, що 17 липня 2015 року близько 4 години в смт. Муровані Курилівці по вул. Леніна, 78 сталась дорожньо-транспортна пригода, а саме: зіткнення автомобіля марки «Опель Кадет» синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, з деревом. Водієм вказаного транспортного засобу був відповідач ОСОБА_2, а він - пасажиром.

Внаслідок даного ДТП, позивач отримав такі тілесні ушкодження: забійна рана правого плеча, садна волосистої частини голови, гематоми м'яких тканин та садни тулуба, кінцівок, забій головного мозку легкого ступеню, післятравматичний субоарахноідальний крововилив, перелом піраміди правої скроневої кістки, перефаріческий парез 7 черепно-мозкових нервів праворуч, післятравматичний отит праворуч, які утворились від дії тупих предметів, можливо 17.07.2015 року при дорожньо-транспортній пригоді, та всі в сукупності як небезпечні для життя належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22.15.2015 року, який набрав законної сили 22.01.2016 року, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину за ч. 2 ст. 286 КК України, обставини вчинення якого наведені вище, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в два роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього, відповідно до ст.76 КК України, наступні обов'язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вказаним вироком також було задоволено його цивільний позов та стягнуто з ОСОБА_2 на його користь заподіяну матеріальну та моральну шкоду в сумі 18513 (вісімнадцять тисяч п'ятсот тринадцять) гривень 53 копійки, з яких: 8513 (вісім тисяч п'ятсот тринадцять) гривень 53 копійки - майнова шкода; 10000 (десять тисяч) гривень - моральна шкода.

Разом з тим, після проголошення вироку та задоволення його цивільного позову ОСОБА_3 продовжував лікування та ним знову були понесені витрати на придбання ліків в розмірі 4952 гривні 25 копійок. Так як відповідач добровільно не відшкодовує заподіяну шкоду, просив стягнути з останнього на свою користь майнову шкоду заподіяну внаслідок завдання тілесних ушкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4952 (чотири тисячі дев'ятсот п'ятдесят дві) гривні 25 копійок майнової шкоди заподіяної внаслідок завдання тілесних ушкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Стягнуто із ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривні 20 копійок на користь держави.

Не погодившись із рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

При цьому вказує, що підставою оскарження рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_4 у запереченнях на скаргу її доводи не визнала, вказавши на безпідставність і на законність та обґрунтованість рішення суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що згідно вироку Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22 грудня 2015 року, який набрав чинності 22 січня 2016 року (а.с. 4-6), ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України. Потерпілим від кримінального правопорушення є ОСОБА_5

Згідно висновку проведеної у кримінальному провадженні №0000125 експертизи № 281/83 від 08.10.2015 року ОСОБА_5 отримав такі тілесні ушкодження: забійна рана правого плеча, садна волосистої частини голови, гематоми м'яких тканин та садни тулуба, кінцівок, забій головного мозку легкого ступеню, післятравматичний субоарахноідальний крововилив, перелом піраміди правої скроневої кістки, перефаріческий парез 7 черепно-мозкових нервів праворуч, післятравматичний отит праворуч, які утворились від дії тупих предметів, можливо 17.07.2015 року при дорожньо-транспортній пригоді, та всі в сукупності як небезпечні для життя належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

З довідки Мурованокуриловецької ЛКК при Мурованокуриловецькій лікарні планового лікування № 1302 від 26 липня 2016 року (а.с. 7), виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 07.09.2016 року (а.с. 8), ксерокопії амбулаторної карти (а.с. 13-15) судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 продовжував лікування з діагнозом «Залишкові явища перенесеної ЗЧМТ, перелом основи черепа» та з 29.08.2016 року по 07.09.2016 року перебував на стаціонарному лікуванні.

29 серпня 2016 року та 03 вересня 2016 року в період лікування ОСОБА_3 за призначенням лікаря були придбані та використані медикаменти на загальну суму 4952 грн. 25 коп., що підтверджується затвердженим лікарем переліком медикаментів для хворого ОСОБА_6 (а.с. 11) та накладними № 47 від 29.09.2016 року та № 56 від 03.09.2016 року (а.с. 9-10).

Оцінивши в сукупності встановлені факти і обставини, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем та його представником у повній мірі доведено усі елементи цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди, зокрема: протиправну поведінку ОСОБА_2 за яку його було засуджено вироком суду від 22.12.2015 року, факт завдання внаслідок даної поведінки шкоди позивачу та причинно-наслідковий зв'язок між вказаною поведінкою та завданою шкодою.

Вірно визначив, що кваліфікація та професійна компетентність лікуючого лікаря, яка тим більше, не залежить від пацієнта, в даному випадку не має значення для вирішення цієї справи. Оскільки відповідачем не було надано жодних доказів, які б спростовували поставлений ОСОБА_3 діагноз та правильність проведеного лікування, суд у відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України не може відмовити у даному позові на підставі самих лише припущень представника відповідача. А оскільки будь-яких належних та допустимих доказів, у розумінні ст. 60 ЦПК України, на спростування достовірності оспорюваних документів: виписки із карти амбулаторного хворого ОСОБА_7 від 07.09.2016 року, довідки ЛКК №1302 від 26.07.2016 року та рецепту, ні відповідач, ні його представники не надали, підстав визнавати дані докази фальшивими у суду немає.

При цьому суд створив всі умови для змагального процесу, роз'яснював відповідачеві його права та обов'язки.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи ОСОБА_2 про те, що судом не було враховано, що ОСОБА_3 жодних проблем зі здоров'ям не має, оскільки повністю поновив свою працездатність після ДТП, не відповідають дійсності, оскільки вони не відповідають встановленим обставинам справи.

Посилання апеляційної скарги на незастосування судом до спірних правовідносин ст. 1204 ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що в цій статті мова іде саме про шкоду завдану зменшенням або втратою професійної або загальної працездатності, а не про зменшення розміру відшкодування додаткових витрат визначених ст. 1195 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.