У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Шеремет А.М.

секретар судового засідання : Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 12 січня 2017 року у справі за скаргою представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця Рокитнівського районного відділу Державної виконавчої служби,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 12 січня 2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Рокитнівського районного відділу Державної виконавчої служби щодо ненадання скаржнику, його представнику копій виконавчих документів та матеріалів виконавчого провадження на ознайомлення, неповідомлення про проведення виконавчих дій та вжиті заходи у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого 18 квітня 2016 року Рокитнівським районним судом Рівненської області у справі № 571/661/15-ц від 13 січня 2016 року, відмовлено.

В поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 вказує на її незаконність, оскільки ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом не враховано, що державними виконавцями виконавчі документи по справі стягувачу чи його представнику не направлялися, про виконавчі дії не було повідомлено чим було позбавлено їх можливості бути ознайомленим з виконавчим провадженням.

Вказує, що постанова про закінчення виконавчого провадження є незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає про протиправність дій державного виконавця Маринич Г.П. щодо ненаправлення стягувачу вимог про прийняття майна боржника на зберігання, підписання акту про виконання рішення суду без фактичного його виконання, неповідомлення стягувача про проведені виконавчі дії. Зазначає, що дії начальника відділу ДСВ ОСОБА_3 щодо неналежного контролю за організацією проведення виконавчих дій державними виконавцями та винесення ними постанов під час виконавчих дій є протиправними.

Вказує про фальшування судом справи.

Просить оскаржувану ухвалу скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для розгляду в новому складі колегії.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги на дії та бездіяльність державного виконавця Рокитнівського районного відділу Державної виконавчої служби, суд першої інстанції виходив з її недоведеності.

На підтвердження такого висновку в ухвалі наведенні відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення зі стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що 20 квітня 2016 рокудержавним виконавцем Рокитнівського ВДВС ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 571/661/15-ц виданого 5 квітня 2016 року Рокитнівським районним судом.

16 червня 2016 року державним виконавцем Маринич М.В. складено Акт державного виконавця, яким зобовязано Карпилівську сільську раду утриматись від вчинення будь-яких дій, що порушують права ОСОБА_1 на земельну ділянку, на якій розташована будівля ангару в с. Карпилівка по вул. Шевченка, 89б Рокитнівського району Рівненської області.

Оскільки боржником рішення суду виконано самостійно, 23 червня 2016 року виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 571/661/15-ц закінчено на підставіп.8 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова про закриття виконавчого провадження сторонами виконавчого провадження не оскаржувалась.

За таких підстав, доводи апеляційної скарги про незаконність постанови про закінчення виконавчого провадження є безпідставні.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги проте, що скаржник чи його представник про виконавчі дії не повідомлялися чим були позбавлені можливості бути ознайомленими з виконавчим провадженням, оскільки вбачається, що 22 червня 2016 року та 09 вересня 2016 рокупредставник стягувачазвертавсяіз письмовими клопотаннями про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження та отриманням документів, що містяться у провадженні. Вказані клопотання були задоволені, а тому останній отримав можливість ознайомитись із матеріалами справи та отримав необхідні копії, про що свідчить його особистий підпис.

Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що діями державної виконавчої служби були обмежені права скаржника щодо доступу інформації про виконавче провадження, спростовуються тим, що ОСОБА_2 мав можливість доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, оскільки в постанові про відкриття виконавчого провадження ВП № квітня 2016 року містився ідентифікатор доступу до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження (а.с. 37).

Із матеріалів справи вбачається, що скаржником не було доведено, що оскаржувані ними дії державних виконавців були вчинені з порушенням норм чинного законодавства (ст. 10, 60 ЦПК України).

Обґрунтовуючи свою скаргу представник ОСОБА_1 покликався також на те, що начальник управління державної виконавчої служби не перевірив законність виконавчого провадження та винесених державним виконавцем постанов, однак будь-яких доказів того, що дії начальника управління є протиправними скаржником не надано, а судом таких доказів не здобуто.

Крім того, згідно зі ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» керівник відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня і безпосередній начальник державного виконавця наділені повноваженнями здійснювати контролюючі функції за своєчасністю, правильністю та повнотою виконання рішень виконавчого провадження, які повною мірою реалізуються через розгляд скарги учасника виконавчого провадження у встановленому Законом порядку.

Учасник виконавчого провадження має право звернутися до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець у разі, якщо зясується, що при виконанні рішень його дії суперечать вимогам закону.

У звязку з цим начальник відділу може своєю постановою скасувати постанову чи інший процесуальний документ (або їх частина), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобовязати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому законом.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що до начальника Рокитнівського районного відділу Державної виконавчої служби ОСОБА_3 з вимогами про незаконність чи неправомірність дій державних виконавців ні стягувач, ні його представник не звертались.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Посилання представника ОСОБА_1 на неправомірність дій державного виконавця щодо ненаправлення стягувачу вимог про прийняття майна боржника на зберігання, підписання акту про виконання рішення суду без фактичного його виконання, на увагу не заслуговують, оскільки такі вимоги в суді першої інстанції останнім не заявлялись та не досліджувались.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду не спростовують, зводяться до оскарження ухвали суду по суті спору та переоцінки доказів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування ухвали відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: