Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 320/8310/16-ц Головуючий у 1 інстанції Фомін В.А.
Номер провадження 22-ц/778/1478/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 квітня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року, та на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 лютого 2017 року у справі за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, законним представником якого є ОСОБА_7 про визнання права користування квартирою,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачка ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання за нею права користування квартирою № 41 в будинку № 52 по вул. Героїв України (колишня Кірова) в м. Мелітополі Запорізької області.

05 січня 2017 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій вона просить забезпечити поданий позов, шляхом накладення арешту на вищевказану квартиру, оскільки вона вселилася у вказану квартиру як дружина власника квартири ОСОБА_8, який помер 22 грудня 2008 року. Заявник вказує, що у відповідача вже виникло право володіння, користування, розпорядження квартирою без вирішення її законних прав на спадщину, і він виселяє її з квартири. Заявник вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим вирішення справи, тому просить суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (колишня Кірова) в м. Мелітополі Запорізької області, що належить на праві приватної власності ОСОБА_9

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

03 лютого 2017 року від позивача надійшла повторна заява про забезпечення позову, в якій вона просить забезпечити поданий позов, шляхом заборони ОСОБА_9 вселятися та виселяти її з квартири АДРЕСА_1 (колишня Кірова) в м. Мелітополі Запорізької області. Заявник вказує, що у відповідача вже виникло право володіння, користування, розпорядження квартирою без вирішення її законних прав на спадщину, і він виселяє її з квартири. Заявник вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим вирішення справи.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаними ухвалами суду ОСОБА_5, подала апеляційні скарги на обидві зазначені ухвали, в яких посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить ухвали суду скасувати, позов забезпечити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвал суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Виходячи зі змісту статей 152-154 ЦПК України забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання прийнятого за його позовом позитивного рішення.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно частин 1, 3 статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 152 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 статті 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Так, співмірність, зокрема, полягає у тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Постановляючи оскаржувані ухвали, суд дійшов вірного висновку, що позивачем не обґрунтовано яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позивач в заяві про забезпечення позову просить суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (колишня Кірова) в м. Мелітополі Запорізької області, яка на праві власності належить відповідачу та заборонити ОСОБА_9 вселятися та виселяти її з квартири.

Дані вимоги є неправомірними, оскільки забезпечивши в такий спосіб позов, суд порушить права неповнолітнього відповідача в праві власності на вказане майно, звідки витікає право відповідача на володіння, користування та розпорядження квартирою на власний розсуд, що заборонено законом.

Крім того, позовними вимогами позивача є визнання за нею права користування вказаною квартирою, а не спір про право власності на майно.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відсутності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням наданих доказів з'ясував обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просила застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, враховуючи обставини справи, природу спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяв, ухвали постановлені з додержанням вимог ст.ст. 151-153 ЦПК України.

Доводи, що викладені в апеляційних скаргах, зводяться лише до незгоди з ухвалами суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилалась апелянт в суді першої інстанції, як на підстави для забезпечення позову, вони фактично вірно оцінені судом першої інстанції в оскаржуваних ухвалах і його висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року та ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 лютого 2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: