Справа № 496/3866/16-ц
Провадження № 2/496/330/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2017 року Біляївський районний суд

Одеської області

в складі: головуючого судді - Трушиної О.І.

при секретарі Поцелуйко К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши який (а.с. 61), і просить встановити факт постійного проживання з ОСОБА_3 на день його смерті 13 квітня 2012 року, а також визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами: літньою кухнею, гаражем, банею, огорожею, який розташований в м. Біляївка по вул. Суворова, 9 Одеської області, та земельні ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:003:0636 та площею 0,0830 га, кадастровий номер :02:003:0637, які розташовані які розташовані за вищевказаною адресою, у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 13 квітня 2012 року.

Свої вимоги мотивує тим, що 13 квітня 2012 року помер її батько ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами: літньою кухнею, гаражем, банею, огорожею, який розташований в м. Біляївка по вул. Суворова, 9 Одеської області, а також на земельні ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:003:0636 та площею 0,0830 га, кадастровий номер :02:003:0637, які розташовані за вищевказаною адресою. 14 січня 1994 року на імя ОСОБА_2 її батьком був складений заповіт на імя ОСОБА_2, але відповідачка спадщину після смерті батька не прийняла, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, вона як спадкоємець за законом першої черги звернулася до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, але їй було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду. У звязку з викладеним вона звернулася з позовом до суду.

У судовому засіданні позивачка та її представник на позовних вимогах наполягали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідачка у судовому засіданні позов ОСОБА_1 визнала в повному обсязі, пояснила, що вона спадщину після смерті ОСОБА_4 не прийняла.

Вислухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 13 квітня 2012 року помер батько позивачки ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с. 7).

Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок загальною площею 91,60 кв.м., житловою площею 47,0 кв.м., з надвірними спорудами: літньої кухні, гаражу, лазні, який розташований в м. Біляївка по вул. Суворова, 9 Одеської області, відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок серії САВ № 302268 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.06.2009 року (а.с. 8, 9), а також на земельні ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:003:0636 та площею 0,0830 га, кадастровий номер :02:003:0637, які розташовані в м. Біляївка по вул. Суворова, 9 Одеської області, згідно державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯК № 472033 від 29 червня 2010 р. (а.с. 16-18) та серії ЯК № 472032 від 29 червня 2010 р. (а.с. 19-21).

З матеріалів справи вбачається, що 14 січня 1994 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів онуці ОСОБА_5 усе своє майно, рухоме та нерухоме, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті, та на що він по закону буде мати право, посвідчений державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області, та зареєстрований в реєстрі за № 1-131 (а.с. 14-15).

Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ч.1 ст.1268 ЦК України.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини в встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

Відповідачка спадщину за заповітом не прийняла, відповідну заяву до нотаріальної контори не подавала, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 13.01.2017 року, з якої вбачається, що у спадковому реєстрі інформація щодо спадщини ОСОБА_3, померлого 13.04.2012 року відсутня (а.с. 50), тобто спадкова справа не заводилася.

Позивачка звернулася до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, яка відкрилася після смерті батька ОСОБА_3, однак листом № 2911/02-31 від 26.11.2016 року нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене нерухоме майно, у звязку з відсутністю у неї доказів проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини (а.с. 22).

Факт проживання позивачки разом зі спадкодавцем ОСОБА_4, померлого 13 квітня 2012 року підтверджується наступними зібраними доказами по справі.

Згідно свідоцтва про народження серії ЯЩ № 254879, виданого 27 вересня 1950 року, 27 вересня 1950 року народилась «Иконописец Валентина Александровна» та як батьки у свідоцтві значиться: «Иконописець Александр Калинович» та «Иконописець Варвара Ивановна» (вказані дані в свідоцтві значаться на російській мові) (а.с. 5).

Пізніше позивачка уклала шлюб з ОСОБА_6 у Біляївському селищній раді Одеської області, що підтверджується актовим записом про шлюб № 76 від 17 липня 1970 року та змінила прізвище з «Іконопісець» на «Красикова» (а.с. 6).

Відповідно до акту від 02 серпня 2016 року, складеного депутатом Біляївської міської ради ОСОБА_7 ОСОБА_1 дійсно проживала і вела спільне господарство зі своїм батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_8 до їх смерті (13.04.2012 р, 15.02.2009 р.), доглядала за ними та здійснила поховання за власні кошти. В домовій книзі ОСОБА_1 не прописана, але фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2005 року по теперішній час (а.с. 23).

Згідно довідки виконавчого комітету Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області № 2103 від 25.07.2016 р. (витяг з домової книги про склад сімї та реєстрацію) на день смерті ОСОБА_3, померлого 13 квітня 2012 р. разом з ним за адресою: м. Біляївка вул. Суворова, 9 зареєстрованих не було (а.с. 33).

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Також пунктом 2 частини 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сімєю з 2005 року і до дня смерті ОСОБА_4 13 квітня 2012 року, вели спільне господарство, були повязані спільним побутом.

З довідки виконавчого комітету Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області № 2102 від 25.07.2016 року вбачається, що ОСОБА_4 дійсно до дня смерті 13 квітня 2012 року був зареєстрований та проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 32).

Як вбачається з державного акту на право приватної власності на землю, серія ЯК № 472033, виданого 29 червня 2010 року, власником земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:003:0636, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована на по вул. Суворова, 9 в м. Біляївка Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області, є ОСОБА_4 (а.с. 16).

З державного акту на право приватної власності на землю, серія ЯК № 472032, виданого 29 червня 2010 року, власником земельної ділянки площею 0,0830 га, кадастровий номер :02:003:0637, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована на по вул. Суворова, 9 в м. Біляївка Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області, є ОСОБА_4 (а.с. 19).

Відповідно до п. «г» ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно положень ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

З свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15 червня 2009 року вбачається, що житловий будинок, розташований в м. Біляївка Одеської області по вул. Суворова, 9 дійсно належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, в цілому складається з одного будинку загальною площею 91,60 кв.м., житловою площею 47,00 кв.м., літньої кухні, гаражу, лазні, свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеської області від 26 лютого 2009 року № 55 (а.с. 8).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як розяснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, а право ОСОБА_4 на вказаний житловий будинок та земельні ділянки на момент його смерті ніким не оспорюється, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити і визнати за позивачем право власності у порядку спадкування за законом на вказаний житловий будинок та земельні ділянки.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 256 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1225, 1261, 1268, 1270, 1297 ЦК України, ст. 81 ЗК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_3 на день його смерті 13 квітня 2012 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами: літньою кухнею, гаражем, банею, огорожею, який розташований в м. Біляївка по вул. Суворова, 9 Одеської області, у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 13 квітня 2012 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:003:0636 та площею 0,0830 га, кадастровий номер :02:003:0637, які розташовані в м. Біляївка по вул. Суворова, 9 Одеської області, у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 13 квітня 2012 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, до апеляційного суду Одеської області, через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області: ОСОБА_10