Ухвала

іменем україни

12 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 6 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником будинку АДРЕСА_1. Після набуття нею права власності на будинок відповідно до договору дарування від 25 жовтня 2013 року, вона зареєструвала у ньому свого чоловіка ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 З грудня 2014 року ОСОБА_5 у будинку не проживає, витрати на його утримання не несе. Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 21 серпня 2015 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано.

Посилаючись на положення ч. 2 ст. 405 ЦК України і те, що ОСОБА_5 не мешкає у будинку понад один рік, позивач ОСОБА_4 просила про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 6 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених ОСОБА_4позовних вимог, оскільки остання не надала суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав для визнання відповідача ОСОБА_5таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому судами було встановлено, що непроживання відповідача у вказаному будинку зумовлено поважними причинами, однією із яких є те, що позивач забрала у нього ключі від вхідних дверей будинку і чинить йому перешкоди у вселенні в нього.

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 6 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко
О.В. Ступак

Колегія суддів: