Ухвала

іменем україни

19 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - орган опіки і піклування Жашківської районної державної адміністрації Черкаської області, про визнання житлового будинку об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на Ѕ частини будинку та земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 01 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому зазначала, що з 1994 року вона проживала з ОСОБА_8однією сім'єю без реєстрації шлюбу. 12 листопада 1996 року вони зареєстрували шлюб, від якого у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Всі разом вони проживали у будинку по АДРЕСА_1 право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_8. відповідно до договору дарування від 26 травня 1992 року.

За час шлюбу за рахунок спільних коштів у 2000 році вони побудували прибудову до будинку, внаслідок чого вартість домоволодіння значно збільшилася. Згідно зтехнічнимпаспортом на будинок станом на 15 жовтня 2012 року інвентаризаційна вартість житлового будинку, 1969 року побудови, складала 47134 грн, інвентаризаційна вартість прибудови 65 067 грн. Загальна інвентаризаційна вартість домоволодіння по АДРЕСА_2 складає 148 852 грн.

Крім того, за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та у період перебування у шлюбі за рахунок спільних коштів у 1995 році проводилася газифікація будинку, у 2003 році підключено будинок до центральної водомережі, у 2006 році проведено телефон. За час шлюбу 26 лютого 2010 року чоловіком приватизовано земельну ділянку площею 0,1022 га, на якій знаходиться житловий будинок.

13 травня 2011 року шлюб між нею та ОСОБА_8 розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_8 помер.

Після його смерті спадкоємцями майна є: його мати - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

До складу спадщини було включено житловий будинок по АДРЕСА_1 в якому проживає вона (позивачка) разом із дітьми.

Оскільки вказаний житловий будинок у зв'язку із збільшенням його вартості за рахунок коштів подружжя став об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, просила позов задовольнити.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 24 листопада 2014 року, позов задоволено. Визнано житловий будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини будинку з надвірними спорудами та на Ѕ частини земельної ділянки, які розташовані по АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 квітня 2015 року рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 24 листопада 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 13 липня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано житловий будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини будинку з надвірними спорудами та на Ѕ частини земельної ділянки, які розташовані по АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 01 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання житлового будинку об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на Ѕ частини будинку та земельної ділянки відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_3 перебувала з ОСОБА_8 у зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 1996 року, від якого мають двох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування від 26 травня 1992 року ОСОБА_8 набув право власності на будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1, 26 лютого 2010 року ним було приватизовано земельну ділянку за вказаною адресою, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_8 помер.

Після смерті ОСОБА_8 спадкоємцями майна за законом є ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Із поданих доказів вбачається, що за час спільного проживання ОСОБА_3 у шлюбі з ОСОБА_8 було проведено поліпшення будинку, добудовано прибудову до нього, збудовано господарські споруди, встановлено капітальну огорожу.

Згідно з ксерокопієютехнічного паспорта будинку в ньому вказано прибудову, яка позначена на схематичному плані «а1». Згідно зі схематичним планом присадибної ділянки її розміри складають 11 м х 3,75 м.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 20 грудня 2013 року для поліпшення житлових умов подружжям ОСОБА_8 було проведено водопровід, газопровід, побудовано вбиральню, сарай літ. «Г», сарай-літню кухню літ. «Б», гараж-ангар та інші споруди. Крім того, проведено роботи з благоустрою будинку та двору.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що спірний житловий будинок за час спільного проживання позивачки та ОСОБА_8 істотно збільшився у своїй вартості, а тому дане майно може бути визнано спільною сумісною власністю подружжя і позивачці відповідно належить Ѕ частини будинку з господарськими спорудами та Ѕ частини земельної ділянки.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у позові, виходив із того, що позивачкою не доведено, що будинок істотно збільшився у своїй вартості саме внаслідок здійснених за період шлюбу поліпшень, проведення переобладнання та ремонтних робіт у будинку, а не тенденцій до загального подорожчання об'єктів нерухомості.

Однак вищезазначений висновок суду апеляційної інстанції не відповідає нормам матеріального права та суперечить фактичним обставинам справи.

Як зазначала ОСОБА_3 прибудова до належного ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 26 травня 1992 року будинку була споруджена у 2000 році.

Отже, виходячи з часу набуття права власності на будинок та зведення прибудови, суд мав керуватися нормами КпШС України, який діяв на той час.

Статтею 24 цього Кодексу встановлено, що майно, одержане одним із подружжя в дар є його власністю.

Відповідно до ст. 25 КпШС України якщо майно, яке не було власністю одного з подружжя за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Аналогічна норма закріплена й у ч. 1 ст. 62 СК України.

Отже, суд може визнати майно дружини (чоловіка) об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо воно за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другого з подружжя, але при цьому майно, що належало одному із подружжя в порядку ст. 57 СК України не перетворюється у спільну сумісну власність. Спільна сумісна власність виникає лише в порядку, визначеному ст. 62 СК України, тобто право спільної сумісної власності виникає на частку майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов, передбачених цим законом.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно з витягом із рішення виконкому Жашківської міської ради народних депутатів від 03 жовтня 1997 року ОСОБА_8 надано дозвіл на будівництво добудови до житлового будинку по АДРЕСА_1 площею 3,7 х 11,0 м.

Згідно з проектом будівництва господарських будівель на земельній ділянці планувалось побудувати добудову до житлового будинку площею 3,7 х 11,0 м (а. с. 12).

На будівництво господарських будівель ОСОБА_8 видано будівельний паспорт (а. с. 13).

Згідно зі схемою виносу в натурі господарських будівель по свій довжині будинку збудовано добудову шириною 3,7 м (а. с. 14).

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок за 2012 рік та характеристикою спірного будинку інвентаризаційна вартість прибудови становить 65 067 грн із загальної вартості будинку 124 869 грн, тобто вартість прибудови становить майже Ѕ частини від вартості самого будинку.

Отже, наведене свідчить про те, що майно чоловіка позивачки - подарований йому спірний будинок - істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних із позивачкою трудових і грошових затрат.

Докази протилежного суду надані не були.

Апеляційний суд, вирішуючи спір, на порушення вимог ст. 212-214, 315 ЦПК України зазначеним вище доказам оцінки не надав, на порушення ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

У п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 14 червня 2012 року «Про судову практику розгляду цивільних справ у касаційному порядку» наголошено, що висновки та мотиви, з яких скасовано рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Висновками та мотивами, з яких скасовано рішення, необхідно вважати положення мотивувальної та резолютивної частин ухвали суду касаційної інстанції щодо наявності передбачених ст. 338 ЦПК України підстав для скасування судового рішення і передачі справи на новий розгляд та їх кваліфікації процесуальним законодавством як таких.

При новому розгляді справи суд апеляційної інстанції, всупереч зазначеним нормам закону, висновків і мотивів, наведених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 квітня 2015 року не врахував, зокрема не з'ясував, яке функціональне призначення спірної прибудови, яка згідно з технічним паспортом є частиною спірного житлового будинку площею 41,3 кв. м і з'єднана спільною стіною з віконними отворами та дверима.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 01 вересня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П. Штелик