Справа № 462/2608/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/3580/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю апелянта - ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:
В травні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про зобов`язання вчинити дії, посилаючись на те, що 02 листопада 1988 року вона була призвана на військову службу до Збройних сил. 30 квітня 1991 року між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб, у якому народилось троє дітей. Наказом командира військової частини № НОМЕР_1 від 16 жовтня 2009 року № 55-пм вона була з 11 листопада 2009 року виключена зі списків особового складу частини та знята зі всіх видів забезпечення. 14 листопада 1993 року вона була поставлена в чергу на отримання житла. У 1997 році була поставлена на пільгову чергу для отримання житла у зв`язку з народженням близнят і наявності в сім`ї трьох дітей. 10 лютого 2004 року житловою комісією військової частини НОМЕР_2 було прийнято рішення про надання їй трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 . 02 березня 2006 року житловою комісією військової частини НОМЕР_2 № 2 було прийнято рішення про підтвердження надання їй трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 . 01 червня 2004 року їй - позивачу було видано договірне свідоцтво № 99 на право заселення та тимчасового проживання в квартиру АДРЕСА_1 до отримання у встановленому порядку ордера. 05 січня 2005 року на адресу Залізничної районної адміністрації м. Львова було скеровано подання на оформлення ордера на квартиру АДРЕСА_1 , однак листом № 32/61532-01 від 14 червня 2006 року їй було відмовлено в оформленні ордера. 29 березня 2016 року вона звернулась до відповідача із заявою про видачу ордера на її вселення у квартиру АДРЕСА_1 , однак 31 березня 2016 року їй було надано відповідь, якою її звернення було скеровано квартирно-експлуатаційному відділу м. Львова для розгляду по суті. Оскільки до компетенції департаменту відносяться повноваження щодо оформлення та видачі ордерів на житлові приміщення, вважає, що відповідач безпідставно ухилився від розгляду та вирішення її звернення, яке відноситься до його компетенції. Просить зобов`язати відповідача розглянути її - ОСОБА_1 заяву № З-К-12329-25 від 29 березня 2016 року та оформити і видати їй - ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ордер на вселення у квартиру АДРЕСА_1 .
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 січня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 січня 2017 року оскаржила позивач ОСОБА_1 .

В обгрунтування апеляційної скарги покликаються на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що 14 листопада 1993 року вона - позивач була поставлена на чергу на отримання житла, що підтверджується витягом з протоколу засідання житлової комісії № 1 від 04 листопада 1993 року. У 1997 році вона була поставлена на пільгову чергу для отримання житла у зв`язку з народженням близнят і наявності в сім`ї трьох дітей. 10 лютого 2004 року житловою комісією військової частини НОМЕР_2 було прийнято рішення про надання їй трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 . Рішенням житлової комісії військової частини А-2166 № 2 від 02 березня 2006 року було прийнято рішення про підтвердження надання позивачу трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 . 01 червня 2004 року їй було видано договірне свідоцтво № 99 на право заселення та тимчасового проживання в квартиру АДРЕСА_1 до отримання у встановленому порядку ордера. 05 січня 2005 року на адресу Залізничної районної адміністрації м. Львова було скеровано подання на оформлення ордера на квартиру АДРЕСА_1 . 25 травня 2005 року на адресу Залізничної районної адміністрації вона - позивач скерувала заяву з проханням оформити ордер на вказану квартиру, заява була підписана також тими ж посадовими особами. Однак, листом № 32/61532-01 від 14 червня 2006 року їй було відмовлено в оформленні ордера. Крім того, як вбачається з наказу командира військової частини № НОМЕР_1 від 11 листопада 2009 року № 270 ОСОБА_1 виключено з 11 листопада 2009 року із списків особового складу частини і знято з усіх видів забезпечення, а також підтверджено її забезпечення постійним житлом за адресою: АДРЕСА_2 . Ці обставини свідчать про те, що вона разом із членами своєї сім`ї поселилась та проживає у квартирі АДРЕСА_1 на законних підставах та у встановленому законом порядку.
Суд першої інстанції, на думку апелянта, прийшов до помилкового висновку про те, що оформленню та видачі ордера передує рішення про оформлення та видачу ордера, в той час як підставою для видачі ордера згідно вимог ч. 1 ст. 58 ЖК України є рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду.
Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.
15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно із ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 № З-К-12329-25 від 29 березня 2016 року та оформити і видати ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ордер на вселення у квартиру АДРЕСА_1 , виходив з того, що заява була розглянута відповідачем у межах компетенції та у встановлений законом строк іу Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради відсутні повноваження щодо оформлення та видачі ордерів на житлові приміщення за відсутності рішення про їх видачу.
З матеріалів справи вбачається наступне.
10 лютого 2004 року житловою комісією військової частини НОМЕР_2 було прийнято рішення про надання позивачу ОСОБА_1 трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 /а.с. 44/.
Житловою комісією військової частини НОМЕР_2 № 2 від 02 березня 2006 року було прийнято рішення про підтвердження надання позивачу трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 /а.с. 43/.
01 червня 2004 року позивачу ОСОБА_1 було видано договірне свідоцтво № 99 на право заселення та тимчасове проживання в квартирі АДРЕСА_1 до отримання у встановленому порядку ордера /а.с. 40/.
В травні 2006 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Залізничної районної адміністрації м. Львова з поданням на оформлення ордера на квартиру АДРЕСА_1 /а.с. 41/.
Листом № 32/61532-01 від 14 червня 2006 року їй було повідомлено про відмову в оформленні ордера /а.с. 39/.
29 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради із заявою про видачу ордера на її вселення у квартиру АДРЕСА_1 /а.с. 37/.
Листом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради № 2501-1107 від 31 березня 2016 року ОСОБА_1 було надано відповідь, якою її звернення було скеровано квартирно-експлуатаційному відділу м. Львова для розгляду по суті /а.с. 36/.
Згідно з підпунктом 8 п. а) ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до повноважень виконавчих органів міських рад входить видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій.
Відповідно до статті 52 ЖК УРСР жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.

Згідно ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.
Ордер видається відповідно до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР № 470 від 11.12.1984 року.
Відповідно до п. 58 Правил жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Отже, вказаним пунктом закріплено обов`язок видати громадянинові ордер, якщо для цього є передбачені вказаними Правилами підстави, а саме: наявність спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженого виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.
Згідно п. 69 Правил на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток № 7), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів.
Відповідно до п.п. 5.1.22 п. 5.1. Положення про департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому № 1206 від 27 жовтня 2006 року (втратило чинність згідно з рішенням виконкому від 01.11.2016 № 987) до компетенції департаменту відносяться повноваження щодо оформлення та видачі ордерів на житлові приміщення.
Згідно п. 4.1.26. Положення про управління житлового господарства департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому від 02.12.2016 року за № 1122 до компетенції управління житлового господарства відносяться повноваження щодо оформлення та видача ордерів на житлові приміщення.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога щодо зобов`язання відповідача оформити і видати ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ордер на вселення у квартиру АДРЕСА_1 є безпідставною, оскільки у Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради відсутні повноваження щодо оформлення та видачі ордерів на житлові приміщення за відсутності рішення виконкому про затвердження рішення житлової комісії та, окрім того, вірно зазначено, що позивачу ОСОБА_1 рішенням комісії з житлових питань Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради 06 червня 2006 року було відмовлено в оформленні ордеру, яке не скасоване та не оскаржувалось позивачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв, зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв.
На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради в межах своїх повноважень та відповідно до чинного законодавства, зобов`язаний розглянули заяву позивача ОСОБА_1 від 29 березня 2016 року про видачу ордера на квартиру АДРЕСА_1 , а тому рішення в цій частині підлягає до скасування.
За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
За таких обставин, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 259 ч. 6, 367, 368, 371, 374 ч.1 п.2, ст. ст. 375, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Зобов`язати Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.03.2016 року про видачу ордера на квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 28 грудня 2017 року.

Головуюча Копняк С.М.
Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.