Справа № 194/755/16-ц
Номер провадження 2/194/48/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2017 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Солодовник І.С.,
при секретарі Сафоновій А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернівка Дніпропетровської області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій зазначає, що 17.05.2016 року о 19-40 годині, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, рухаючиь по дорозі Зелене-Богданівка-Павлоград Дніпропетровської області, не витримав безпечної дистанції руху та зіткнувся з причепом ПА 004 АЕ 0039 ХО, який рухався в складі з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів та отримані механічні ушкодження.
Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.06.2016 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КпАП України.
Автомобіль марки «ВАЗ 2106», д/н НОМЕР_3, зареєстрований та належить на праві власності ОСОБА_3.
Він намагався вирішити відшкодування заподіяної йому шкоди мирним шляхом, але відповідач ухиляється від зустрічі.
Внаслідок ДТП йому також заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з ушкодженням автомобіля та причепу, неможливості протягом тривалого часу користуватися ним за його призначенням, порушенням його нормальних життєвих звязків.
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат ОСОБА_4 у судове засідання не зявилися, однак подали до суду письмову заяву, в якій зазначають, що пункти 1, 2, 3 позовної заяви підтримують повністю, не відмовляються від них, просять справу розглянути без їх участі, не заперечують проти винесення заочного рішення (а.с. 93).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 79-81, 84-86, 90-92), причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутністю не надавав, у зв'язку з чим, зі згоди позивача та його представника на підставі ст.ст. 169 ч. 4, 224, 225 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля НОМЕР_5, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ 474107 та власником причепу ПА-004, д.н. НОМЕР_4, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ 683438 (а.с. 10-11).
Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року, яка набрала законної сили 20.06.2016 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП на накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. (а.с. 23-24).
В силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Тобто, наявність вини в діях ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню.
Згідно з ст. 5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.
З позовної заяви видно, що у відповідача відсутній договір (поліс) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому позивач не може звернутися до страхової компанії для відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
При цьому, з огляду на правові позиції пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами від 25.05.1998 року, 24.10.2003 року) вбачається, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини.
Крім того, згідно правових позицій, викладених в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було заподіяно внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.
Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обовязку доказування та зобовязує саме відповідача довести, що шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Тобто законодавством встановлена презумпція вини заподіювача шкоди.
Судовим розглядом не встановлено, що шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки автомобілем НОМЕР_1,, яким керував ОСОБА_2, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого ОСОБА_1. Тобто презумпція вини в процесі розгляду справи відповідачем не спростована, а тому вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, саме ОСОБА_2.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Згідно з копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 15 від 22.05.2016 року, вартість експертного автотоварознавчого дослідження складає 700 грн. (а.с. 18).
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Відповідач будь-яких заперечень проти предявленого позову не подав, та не спростував доводи позивача щодо розміру матеріальної шкоди.
На підставі викладеного, суд вважає що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди та коштів за проведення експертного автотоварознавчого дослідження підлягають задоволенню.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльність відшкодовується особою, яка її завдала.
У відповідності до правових позицій, викладених у п.п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 (зі змінами від 25.05.2001 року) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з'ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
В судовому засіданні встановлено, що внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль позивача, однак суду не надано доказів, які б підтверджували спричинену йому моральну шкоду.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
На підставі ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551,20 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 169, 209, 212, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
В решті позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський міський суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.
Повний текст рішення виготовлений 17.11.2017 року.
Суддя: І.С. Солодовник