16 листопада 2017 року
Справа № 489/856/17
Номер провадження 2/489/1125/17
РІШЕННЯ

Іменем України

16 листопада 2017 р.

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретаря - Сироватки Т.О.,

за участю:

представника позивачки - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Вказувала на те, що 20.08.2016 р. між нею та відповідачкою був укладений договір позики, згідно з яким вона передала останній стінку «гірка», шафу купе, ліжко, 3 тумбочки, пральну машину, тафту, холодильник, компютерний стіл, загальною вартістю 16 500 грн. 00 коп. Того ж дня відповідачка сплатила позивачці частину вартості зазначених побутових предметів в розмірі 7 000 грн. та зобовязалась сплатити залишок суми в розмірі 9 200 грн. 00 коп. до 22.08.2016 р. Проте у встановлений строк позику повернуто не було, відповідачка до теперішнього часу ухиляється від повернення коштів.

Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд стягнути з відповідачки на її користь суму боргу в розмірі 9 200 грн. 00 коп., судові витрати покласти на відповідачку.

В подальшому позивачкою було змінено підстави позову. Так, вона вказувала, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого позивачка відчужила відповідачці меблі загальною вартістю 16 500 грн. 00 коп. Проте остання сплатила лише частину вартості 7 000 грн. 00 коп., решта суми 9 200 грн. 00 коп., відповідачка не сплатила позивачці до теперішнього часу.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала. Наполягала на їх задоволенні.

Відповідачка в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила.

Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

20 серпня 2016 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений Договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивачка передала відповідачці у власність стінку «гірка» - вартістю 3 000 грн. 00 коп., шафу-купе вартістю 3 000 грн. 00 коп., ліжко 3 000 грн. 00 коп., 3 тумбочки вартістю 650 грн. 00 коп., пральну машину - вартістю 3 000 грн. 00 коп., тафту - вартістю 250 грн. 00 коп., холодильник - вартістю 3 000 грн. 00 коп., компютерний стіл, загальною вартістю 16 200 грн. 00 коп.

Частина вартості побутових предметів в розмірі 7 000 грн. 00 коп. була сплачена відповідачкою відразу.

При цьому, решту вартості товару в розмірі 9 200 грн. 00 коп. відповідачка зобовязувалась повернути позивачці у строк до 22.08.2016 р. в добровільному порядку, проте не повернула до теперішнього часу.

На підтвердження факту передачі майна у власність відповідачки була складена розписка, відповідно до якої ОСОБА_3 зобовязується повернути ОСОБА_2 грошові кошти за отримане майно в розмірі 9 200 грн. 00 коп.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом цієї норми правовідносини, в яких одна сторона зобовязана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобовязанням.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини пятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За загальним правилом (частина перша статті 692 ЦК України) покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття , якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (частина друга статті 692 ЦК України). Укладення такого договору між фізичними особами, наприклад, при купівлі-продажу житлового будинку, законом не заборонено.

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка зобовязалась сплатити позивачці залишок вартості придбаного товару у строк до 22.08.2016 р.

Проте, до теперішнього часу грошові кошти за придбаний товар відповідачкою не сплачені, тобто борг за придбаний товар позивачці не повернутий.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень.

Дослідивши надані докази в сукупності судом встановлено, що позивачкою було передано у власність відповідачки меблі, за які остання зобовязалась сплатити відповідачці певну суму грошових коштів. Тобто між сторонами був укладений Договір купівлі-продажу меблів на загальну вартість 16 500 грн. 00 коп.

Однак сума вартості придбаного відповідачкою товару в розмірі 9 200 грн. 00 коп. на сьогодні нею позивачці не сплачена, умови договору купівлі-продажу не виконано.

При цьому, жодних доказів, які б спростовували доводи позивачки, суду не надано.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, ст. ст. 10, 34, 60, 62, 88, 212-214, 226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором купівлі-продажу в розмірі 9 200 грн. 00 коп.

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору 640 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.С. Тихонова