Справа № 629/3763/17
Номер провадження 2/629/1701/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2017 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого-судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Андрієнко С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лозова, Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він зареєстрований та проживає в квартирі, розташованій за адресою: м. Лозова, Харківської області, м-н 3, б. 1, кв. 40, яка на даний час має статус державної. Крім нього в квартирі зареєстрований його син ОСОБА_2, хоча в вищевказаній квартирі з 2003 року не проживає, комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться, ремонтом не займається. В звязку з чим просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою, розташованою за адресою: м. Лозова, Харківської області, м-н 3, б. 1, кв. 40.

Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду свою заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, м-н 3, б. 1, кв. 40. Підставою для його проживання за вищевказаною адресою є архівний витяг із рішення виконавчого комітету Лозівської міської Ради депутатів від 10.06.1983 року № 5/261 на жиле приміщення, виданий на імя ОСОБА_1 зі складом сімї три чоловіка. На даний час квартира має статус державної.

В даній квартирі крім позивача зареєстрований - відповідач по справі ОСОБА_2.

Відповідач по справі починаючи з квітня 2013 року в спірній квартирі не проживає, він забрав всі свої особисті речі та вибув на інше постійне місце проживання, де і мешкає по теперішній час разом зі своєю родиною.

Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мав.

Відповідач з 2013 року в квартиру не зявлявся. Всі обовязки повязані з договором найму житлового майна виконує позивач по справі.

Відповідач в даному разі своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинний сплачувати з вини відповідача, тощо.

Неодноразові, як усні так і письмові вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідач ігнорує.

Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинив, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в квартирі не має.

Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання, членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до ст. 71 ЖК України у випадку вибуття наймача жилого приміщення та членів його сімї без поважних причин понад шість місяців, договір найму житлового приміщення вважається розірваним.

Відповідач вибув на інше постійне місце проживання, не проживає більш ніж шість місяців, отже з цього моменту він втратив право користування жилим приміщенням.

В п. 10 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року зі змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснено, що по справам про визнання наймача чи членів його сімї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК) необхідно встановити причини відсутності відповідача вище встановленого строку.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач по справі звільнив житлове приміщення з власної волі, але знятися з реєстрації не бажає, ніяких претензій до позивача щодо спірної квартири не має, а тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 71, 167 ЖК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою, яка розташована за адресою: м. Лозова, Харківської області, м-н 3, б. 1, кв. 40 з моменту вибуття, а саме з 2013 року, в звязку з переміною місця проживання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.А. Смірнова