Справа № 439/437/16 Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О.
Провадження № 22-ц/783/942/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на заочне рішення Бродівського районного суду Львівської області від 23 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа Відділ державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_3, залучив до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Відділ ДВС Бродівського РУЮ Львівської області, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання консультаційних послуг у розмірі 9002,30 доларів США, з яких 4849,68 доларів США залишок боргу за договором, 3522,62 доларів США розмір неустойки та 630,00 доларів США 3% річних за прострочення виконання зобовязання. Судові витрати просив покласти на сторони у встановленому порядку.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що між ним та відповідачем 05.03.2010 року укладено договір № 0503/1 про надання консультаційних послуг, за умовами якого він здійснив консультування відповідача з приводу отримання міграційної візи до посольства США, а відповідач зобовязався оплатити зазначені консультаційні послуги у розмірі 7000,00 доларів США у гривнях по курсу НБУ на момент оплати.

Оскільки відповідач взятих на себе зобовязань у частині проведення оплати не виконав, то він у 2012 році звернувся за захистом свого порушеного права до суду. Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 14.12.2012 року його позов було задоволено, стягнено з відповідача на його користь 55 930,00 грн. заборгованості за договором про надання консультаційних послуг №0503/1 від 05.03.2010 року. Зазначене рішення суду набрало законної сили, однак було виконане лише 24.03.2016 року.

Зазначає, що не може погодитись з таким виконанням відповідачем взятого на себе зобовязання, так як пунктом 6 договору передбачено зарахування грошових коштів на виконання зобовязань у гривнях за курсом НБУ на момент сплати, який, станом на 24.03.2016 року становив лише 2150,32 долари США, а не 7000,00 доларів США.

Таким чином вважає, що хоча рішення Бродівського районного суду Львівської області є виконаним, однак зобовязання, які взяв на себе відповідач за договором, залишаються виконаними не у повному обсязі.

Враховуючи прострочення відповідачем виконання взятого на себе за договором зобовязання, він також ставить вимогу про стягнення з останнього на свою користь ще й 3% річних від простроченої суми у межах строку позовної давності, а також розмір неустойки (штрафу) у визначеному законом порядку.

Зважаючи на викладені обставини, позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заочним рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 23 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 9002,30 доларів США, що еквівалентно за курсом у національній валюті відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.05.2016 року 226 871,51 грн. заборгованості за договором № 0503/1 від 05.03.2010 року про надання консультаційних послуг, а також 2385,62 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 10 листопада 2016 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Бродівського районного суду Львівської області від 23 травня 2016 року залишено без задоволення.

Дане заочне рішення суду у встановленому для цього порядку оскаржив представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2, подавши 25.11.2016 року апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване заочне рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного зясування усіх обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме приписів ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 533 та 625 ЦК України, з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що рішенням Бродівського районного суду Львівської області, ухваленого 14.12.2012 року у справі № 2-187/2012 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором про надання консультаційних послуг, з останнього на користь позивача стягнено усю суму основного боргу у розмірі 55930,00 грн., яка на той момент була еквівалентною 7000,00 доларів США згідно з офіційним курсом НБУ. Таке рішення суду набрало законної сили і було звернуте у встановленому порядку до примусового виконання. Рішення суду виконане 24.03.2016 року, а виконавче провадження з цього приводу закінчене.

З огляду на вказане, апелянт вважає, що твердження позивача про виконання відповідачем зобовязання за договором про надання консультаційних послуг не у повному обсязі є безпідставним та необґрунтованим, а фактично має місце вимога позивача про стягнення з відповідача на свою користь курсової різниці, що, на думку апелянта, є неприпустимим, так як порушує встановлені ст. 99 Конституції України та ст. ст. 192, 533 ЦК України положення і правила щодо визначеного єдиного законного платіжного засобу на території України гривні і необхідності виконання грошового зобовязання саме у такій валюті, хоча і з можливістю визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті.

Звертає увагу суду на те, що ухвалюючи оскаржуване заочне рішення, суд першої інстанції допустив стягнення курсової різниці, що також йде врозріз з існуючою судовою практикою з вказаного приводу і суперечить правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у рішенні від 28.03.2012 року у справі № 6-36736вов10. Натомість суд помилково застосував до спірних правовідносин розяснення, які містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», так як такі стосуються виключно кредитних правовідносин і не стосуються відносин, які випливають із договорів про надання послуг.

З огляду на вказане, просить рішення Бродівського районного суду Львівської області від 23 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення такої, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.03.2010 року між сторонами укладено договір № 0503/1 про надання консультаційних послуг, за умовами якого позивач надав відповідачу консультаційні послуги з метою отримання останнім імміграційної візи від посольства США, а відповідач, у свою чергу, зобовязався оплатити позивачу зазначені послуги у розмірі 7000,00 доларів США у гривнях по курсу НБУ на момент сплати.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області, ухваленого 14.12.2012 року у цивільній справі № 2-187/2012 за позовом СПД фізичної особи ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором про надання консультаційних послуг, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнено борг у сумі 55 930,00 грн., а також судові витрати у справі. При цьому, сума боргу у розмірі 55 930,00 грн. була еквівалентною 7000 доларам США у гривнях по курсу НБУ станом на дату подання ОСОБА_4 відповідного позову.

Встановлено, що вказане вище рішення суду було звернуте до примусового виконання і виконане 24.03.2016 року. Відтак, кошти у наведеній вище сумі стягнуті.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач вчасно свої зобовязання за договором не виконав, а саме не здійснив перерахунок стягнених з нього коштів за рішенням суду у розмірі 55 930,00 грн. (еквівалентних 7000 доларів США) одразу-ж після набрання таким рішенням законної сили, а здійснив останній платіж для погашення такої заборгованості у ході виконавчого провадження лише 24.03.2016 року, а відтак порушив умови договору про надання консультаційних послуг, внаслідок чого настали певні правові наслідки, у тому числі і ті, котрі передбачені самим договором (п. 6, п. 6.2 договору) та статтею 625 ЦК України.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

За змістом ст. 99 Конституції України, ст. 192 ЦК України грошовою одиницею України є гривня, котра є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках та порядку, встановленими законом.

В силу ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Разом з тим, сторони можуть визначити у грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, котра підлягає сплаті за зобовязаннями, визначається у гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національний банк України» офіційний валютний курс це курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 вказаного Закону Національний банк України встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що офіційний курс гривні у різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак такий факт не дає підстав стороні у зобовязанні, спір щодо якого уже вирішений судом, предявляти після цього позов до іншої сторони у такому зобовязанні додаткові вимоги про стягнення курсової різниці у випадку зросту офіційного курсу гривні після набрання рішенням суду законної сили і його виконання.

Крім того, в силу положень ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи наявність у даному випадку судового рішення як акту правосуддя, котре станом на дату звернення до суду із даним позовом (додатковими вимогами) виконане у встановленому порядку, зобовязання між сторонами за договором про надання консультаційних послуг не є чинним.

Відтак, неможливо стягнути заборгованість за зобовязанням, котре виконане і не є чинним.

Наведених обставин суд першої інстанції не врахував, а оскаржуваним рішенням стягнув кошти у рахунок погашення заборгованості, нарахованої за зобовязанням, яке станом на дату предявлення додаткових позовних вимог було виконане.

Не погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки та 3% річних у межах строку позовної давності, на підставі ст. 625 ЦК України, котрі були нараховані за період примусового виконання судового рішення і у ході виконавчого провадження.

Так, передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Суд не взяв до уваги тієї обставини, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані спеціальним законом Законом України «Про виконавче провадження», а відтак, до таких правовідносин не можуть застосовуватися норми, які передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання, у тому числі і положення ст. 625 ЦК України.

Такий висновок повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у справі № 6-2759цс15 при винесенні постанови від 20.01.2016 року, котра є обовязковою для усіх судів при ухваленні ними рішень у подібних правовідносинах.

Все перелічене вище судом першої інстанції враховано не було, що призвело до ухвалення рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі з помилкових підстав.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Це відповідно до приписів ст. 309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Бродівського районного суду Львівської області від 23 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа Відділ державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_5