Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Ступак О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство «Родовід банк» (далі - ПАТ «Родовід банк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 12 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав у кредит відповідачу на купівлю автомобіля 14 303,30 доларів США зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 7,70 % річних, а останній взяв на себе зобов'язання щомісячно до 10 числа кожного календарного місяця погашати заборгованість у сумі 238,00 доларів США і повернути кредит не пізніше 12 серпня 2013 року.

В забезпечення виконання зобов'язань боржником за кредитним договором, сторони уклали договір застави транспортного засобу від 12 серпня 2008 року.

Оскільки, відповідач свої зобов'язання з повернення кредитних коштів не виконав, що призвело до утворення заборгованості, позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Враховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, банк просив стягнути з відповідача заборгованість, розмір якої станом на 01 жовтня 2014 року становить: за кредитом 18504,93 доларів США, за платою по кредиту 16984,73 грн, по пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості 4837767,31 грн, по пені за несвоєчасне погашення оплати за обслуговування кредиту - 341591,98 грн, а також сума трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 1918,01 доларів США, сума трьох процентів річних від суми простроченої плати по кредиту - 1753,77 грн, сума інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом 3 308,70 грн.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 12 серпня 2008 року, яка утворилась станом на 01 жовтня 2014 року в сумі 20 422,94 дол. США та 5 201 406,50 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2016 року заочне рішення суду першої інстанції змінено. Зменшено розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» до 18504,93 доларів США та 140 112,86 грн. В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить змінити рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 12 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав у кредит відповідачу на купівлю автомобіля 14 303,30 доларів США зі сплатою процентної ставки за користування кредитом 7,70 % річних, а останній взяв на себе зобов'язання щомісячно до 10 числа кожного календарного місяця погашати заборгованість у сумі 238,00 доларів США і повернути кредит не пізніше 12 серпня 2013 року (а.с.8-9).

В забезпечення виконання зобов'язань боржником за кредитним договором, сторони уклали договір застави транспортного засобу від 12 серпня 2008 року(а.с.23-25).

Пунктом 3.6 умов укладеного договору, встановлено відповідальність ОСОБА_3 у разі неналежного виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредитних коштів у виді сплати пені у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості(а.с.8, зв.).

Позивач виконав свої зобов'язання за умовами вказаного кредитного договору та надав позичальнику грошові кошти у розмірі 14 304,30 доларів США, що підтверджується заявою відповідача на видачу готівки та отримання вказаних коштів (а.с.12).

Проте, в порушення своїх зобов'язань щодо сплати щомісячно до 10 числа кожного календарного місяця у погашення заборгованості у сумі 238,00 доларів США, відповідачем сплачувалися платежі лише в період з 05 вересня по 29 грудня 2008 року, а також 29 серпня 2011 року та 30 листопада 2011 року. Всього на погашення заборгованості відповідачем було сплачено 714,57 доларів США, на погашення процентів за користування кредитом 325,43 доларів США та на погашення плати за кредитом 3365,36 грн.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що відповідач не виконав свого зобов'язання з повернення кредитних коштів на умовах, передбачених кредитним договором, тому наявні правові підстави для стягнення заборгованості. При цьому обґрунтовано зменшив заявлений позивачем розмір заборгованості, відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, правомірно змінивши при цьому рішення місцевого суду.

Мотивуючи касаційну скаргу, ОСОБА_3 посилається на порушення позивачем строку позовної давності, при цьому вказуючи про відсутність можливості подання до суду першої інстанції відповідної заяви про відмову в задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності, оскільки місцевим судом ухвалено заочне рішення по справі.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Як вбачається з матеріалів справи, про судовий розгляд даної справи, про місце і час проведення у суді першої інстанції відповідача та його представника було повідомлено належним чином, відповідно до повідомлень про вручення поштового відправлення, особистої розписки представника відповідача (а.с.42-44,57,67,68).

ОСОБА_3, відповідач за первісним позовом, звернувся до районного суду з зустрічним позовом, в якому просив прийняти його до розгляду та розглянути разом із первісним позовом та, крім іншого, просив відмовити у задоволенні первісного позову. (а.с. 42-44).

Перевіривши усі наявні в матеріалах справи повідомлення відповідача щодо ходу розгляду справи, вбачається вірна адреса місця реєстрації та проживання, яка вказана в тому числі ОСОБА_3 у зустрічній позовній заяві, так і у інших його зверненнях до суду.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року зустрічну позовну заяву залишено без розгляду, на підставі ч. 3 ст. 169 ЦПК України. Місцевий суд, виходив з того, що позивач за зустрічним позовом, був повідомлений про розгляд справи належним чином, вдруге в судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив, про згоду на розгляд справи за відсутності позивача за зустрічним позовом суд не повідомляв, а тому залишив зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 без розгляду (а.с. 111 - 112).

Після постановлення ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду та ухвалення заочного рішення районного суду від 02 грудня 2014 року про задоволення позову, місцевим судом було надіслано на адресу відповідача копії завірених рішень, проте конверт було повернуто до суду у зв'язку із закінченням строку зберігання (а.с. 121 -122).

Разом з тим, під час розгляду справи в апеляційній інстанції представником відповідача подано заяву про відмову у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності (а.с. 221-222).

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого суду та погоджуючись частково з висновками останнього, апеляційний суд послався на те, що дана заява не підлягає розгляду колегію суддів, оскільки ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції, про що свідчить пред'явлення ним зустрічного позову до позивача про визнання недійсним кредитного договору, який в подальшому залишено без розгляду, та неодноразова участь його представника в судових засіданнях, свідчить про можливість звернення до суду першої інстанції з заявою про застосування строку позовної давності до даного спору, проте такої заяви до суду першої інстанції подано не було.

Висновок апеляційного суду в цій частині узгоджуються з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України № 6-780цс15 про те, що за змістом ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки ст. 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Разом з тим, наведенні ОСОБА_3 докази не спростовують факт, що останній, який подав зустрічну позовну заяву, мав вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження.

Європейський суд з прав людини, у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» роз'яснив, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що судом апеляційної інстанції дотримано вимоги чинного законодавства та цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовано обставини справи та надана їм належна оцінка, а наведені у касаційній скарзі недоліки при розгляді справи не впливають на суть ухваленого рішення і висновків суду не спростовують. Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді касаційної інстанції не встановлено.

За таких обставин колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не вбачає підстав для скасування оскарженого судового рішення, так як воно ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 337, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Ступак

І.М. Фаловська