Справа № 296/5314/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" жовтня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого-судді Сингаївського О.П.,

секретаря судового засідання Галіцькій А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь 3% річних в сумі 972,18 грн., інфляційні втрати в сумі 4290,94 грн., що в загальному складає 5263,12 грн. та витрати на надання послуг адвоката в сумі 2000,00 грн

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вироком Богунського районного суду м. Житомира від 11.03.2010 року ОСОБА_2 засуджено за ч.2 ст.187 КК України до чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією майна та стягнуто на користь позивача 5000,00 грн. моральної шкоди. На виконання вироку судом видано виконавчий лист, який 23.04.2010 року предявлений до Корольовського ВДВС Житомирського міського управління юстиції для виконання. Лише 29.05.2017 року державним виконавцем винесено постанову, якою закінчено виконавче провадження №19031976 по стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди в сумі 5000, 00 грн., в звязку з сплатою боржником боргу в повному обсязі. Оскільки, відповідач прострочив виконання грошового зобовязання, він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, подав письмові заперечення, у яких зазначив, що сторони не перебувають між собою у договірних відносинах, а тому ст.625 ЦК України на такі правовідносини не поширюється.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне.

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 11.03.2010 року ОСОБА_2 засуджено за ч.2 ст.187 КК України до чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією майна. Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. моральної шкоди.

Постановою державного виконавця Корольвського ВДВС Житомирського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 27.04.2010 року відкрито виконавче провадження № 19031976 з виконання виконавчого листа №1-20 виданого 21.04.2010 року Богунським районним судом м. Житомира про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. моральної шкоди.

Представником позивача в судовому засіданні зазначено, що відповідач прострочив виконання грошового зобовязанням, а тому, відповідно до вимог ст.625 ЦК України, він повинен відшкодувати йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязанням. Нею регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязанням, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобовязанням і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виник спір у звязку з тривалим невиконанням рішення суду про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, відповідно до ст.1167 ЦК України, тобто між сторонами виникли деліктні правовідносини.

А тому, це не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобовязальних правовідносин. З рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 03 березня 2016 року (справа N 6-2491цс15).

Відповідно до ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Отже, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що підстав для застосування ст. 625 ЦК України до даних правовідносин немає, тому позов не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,60,208,209,212-215,223-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Cуддя О. П. Сингаївський