№ провадження 2/521/5134/17
03 листопада 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Целух А.П.,
при секретарі - Корнієнко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортний засіб, -
20.09.2017 року позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортний засіб, в обґрунтування своїх позовних вимог посилався на обставини та підстави викладені в позові.
Позивач у судове засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомила. Заяв, клопотань, до суду не надходило.
За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.
Згідно ст.169 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів. Суд відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України у зв'язку із неявкою відповідача, враховуючи відсутність заперечень від позивача, ухвалив слухати справу у порядку заочного розгляду.
У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 07 березня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу автомобілю № Б/Н.
Відповідно до вищевказаного договору відповідач продала а позивач прийняв у власність автомобіль марки ЗАЗ, модель LANOS, рік виробництва 2010, номер шасі (кузова, рами) Y6DTF69Y0A0247528, державний номерний знак ВН6712СТ, колір Чорний, обєм двигуна 1498 куб. см., що належав відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ №939597, що видано 06.03.2014 року Центр ДАІ 5101.
У підтвердження отримання грошових коштів за продаж автомобілю відповідач написала позивачу розписку від 07 березня 2014 року, про отримання грошових коштів у розмірі 5 800 (пять тисяч вісімсот) доларів США.
У звязку із тим, що автомобіль мав ушкодження кузову та потребував ремонту, після підписання договору купівлі-продажу автомобіль не було перереєстровано з відповідача на позивача, так як ушкоджений автомобіль міг не пройти технічний огляд при знятті з обліку.
Так, позивач і відповідач домовились, що відповідач надасть позивачу довіреність з правом зняття з обліку та перереєстрації автомобілю, для того, щоб позивач, після закінчення ремонту зміг самостійно зняти автомобіль з обліку та перереєструвати його на своє імя.
На підтвердження вищевказаної домовленості, 07 березня 2014 року відповідач надала позивачу довіреність з повним правом розпорядження автомобілем та здійснення реєстраційних дій щодо нього.
У червні 2014 року позивач віддав автомобіль на ремонт до станції технічного огляду.
В процесі ремонту виявилось, що автомобіль має більш складні ушкодження, що потребує більш довшого та дорожчого ремонту.
Через брак коштів у позивача, ремонт здійснювався поступово та тривало.
У лютому 2015 року ремонт автомобілю було закінчено.
Однак, в період ремонту автомобілю, та через те, що позивач тривалий час не користувався автомобілем, довіреність що було надано відповідачем від 07 березня 2014 року - було загублено.
Без довіреності позивач має лише розписку, договір та технічний паспорт на автомобіль, чого не достатньо для того, щоб позивач міг самостійно здійснити зняття з відповідача з обліку автомобіль та перереєструвати автомобілю на себе, у звязку з тим, що для перереєстрації необхідна заява від діючого власника або його представника на зняття автомобілю з реєстрації.
У позивача залишився лише ксерокс, який йому надало керівництво СТО, але із ксероксом довіреності позивач так само не має змоги здійснити зняття автомобілю з обліку з відповідача, так як, при перереєстрації автомобілю на підставі довіреності, потребується оригінал довіреності, яких після перереєстрації залишається в архіві державної установи, що здійснює реєстрацію транспортних засобів.
Нотаріус, який посвідчив загублену довіреність, розяснив, що дублікат довіреності або нову довіреність можливо видати лише за згодою відповідача, а нотаріально посвідчену копію довіреності можливо зробити лише з оригіналу.
У звязку із цим, позивач намагався знайти відповідача, однак так цього і не зміг зробити.
В підтвердження того, що автомобілем користується саме позивач надається протокол про адміністративне правопорушення та постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до яких, позивач керуючи автомобіль здійснив адміністративне правопорушення.
Крім цього, в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відсутні відомості щодо Автомобілю.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів
Відповідно до ст. 6 ЦК України - сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ст. 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ст. 204 ЦК України - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст. 207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ст. 334 ЦК України - право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року „ Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" передбачена можливість розгляду судами справ про визнання права власності на майно.
Враховуючи все викладене, відповідно до умов Договору - з 07 березня 2014 року Позивач став власником Автомобіля.
Відповідно до п. 1.1. Договору купівлі-продажу продавець зобов'язався передати майно у власність покупцю, а останній зобов'язаний його прийняти та сплатити за нього обумовлену грошову суму.
Таким чином, укладаючи вказаний договір купівлі-продажу, сторони визначили, що право власності на транспортний засіб переходить до позивача з моменту підписання договору, а оплата вартості транспортного засобу має бути здійснена позивачем в розмірі 54 404 гривень, що на момент укладення договору за офіційним курсом Національного банку України у еквіваленті складає 5 800 (пять тисяч вісімсот) доларів США.
З огляду на те, що позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином, що не оскаржувалось відповідачем у судовому порядку, більш того відповідачем це було підтверджено безпосередньою передачею автомобілю у власність позивача, разом із документами та ключами - ухиляння відповідача від надання позивачу нової довіреності або самостійного зняття з обліку автомобілю свідчать про невизнання відповідачем за позивачем права власності на спірний транспортний засіб, та порушення умов договору.
Починаючи із 07 березня 2014 року позивач вільно володів та користувався вищевказаним автомобілем. Більш того, витратив значні кошти та час на ремонт автомобілю. Проте, загубивши довіреність, та зіткнувшись із нахабним ставленням відповідача, незважаючи на те, що позивач купив автомобіль станом на теперішній час позивач позбавлений можливості зняти автомобіль з реєстрації за попереднім власником відповідачем, та зареєструвати автомобіль за собою.
Фактично, не зважаючи на те, що позивач сплатив відповідачу грошові кошти та підписав з відповідачем договір автомобіль досі перебуває зареєстрованим за відповідачем.
Однак, після укладення договору, позивач, передавши обумовлені грошові кошти відповідачеві, отримав від нього оригінал технічного паспорту та автомобіль, який почав використовувати як власник, а саме: доглядав, ремонтував, укладав договори обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Реалізуючи права власника на власний розсуд, відповідач 29 березня 2016 року вчинив односторонній правочин, а саме на підставі доручення уповноважив позивача від його імені розпоряджатися (керувати, продавати тощо) належним йому транспортним засобом. Довіреність (односторонній правочин) посвідчено нотаріально. Дійсність довіреності не оскаржено та її не скасовано.
Таким чином, довіреність та договір від 29 березня 2016 року, якими відповідач уповноважив позивача експлуатувати та розпоряджатися належним йому автомобілем, можна вважати документами, на підставі яких здійснився перехід права власності на транспортний засіб від відповідача до позивача.
Вирішуючи питання по суті, суд звертає увагу на відсутність будь-яких заперечень, вимог та претензій відповідача до автомобіля, що дає підстави вважати, що між сторонами було вчинено правочин купівлі-продажу транспортного засобу з реальним настанням правових наслідків, що обумовлені ним.
Таким чином, Позивач є власником вказаного автомобілю, так як придбав його на законних підставах, однак на теперішній час не має можливості перереєструвати даний автомобіль на своє імя, так як довіреність на розпорядження автомобілем було загублено, відповідачем не надається нова довіреність а самостійно зняти з реєстрації автомобіль відповідач відмовляється.
Враховуючи всі дослідженні матеріали справи, докази, підтверджуючі позовні вимоги, суд вважає за необхідне задовольнити позов ОСОБА_1.
На підставі ст.ст. 3,16, 202, 204, 207, 328, 334, 392 ЦК України,, керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 64, 158, 209, 212-215, 217, 224-227 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортний засіб задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Малиновського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на протязі десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: А.П. Целух