Справа № 200/8349/17
Провадження № 2/200/2888/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"12" грудня 2017 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпропетровськ ради про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову вказав, що він перебував з відповідачкою у шлюбі з 10.07.1993 року. Рішенням суду від 12.06.2015 року шлюб розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після того як сторони почали проживати окремо, відповідачка стала перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною. Син 05.04.2017 року з'явився за адресою проживання позивача і заявив, що з цього часу буде проживати з ним, так як з матір'ю йому проживати дуже важко через постійний психологічний тиск з її боку. Позивач має стабільний самостійний дохід, може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. Позивач проживає у комфортабельній 3-кімнатній квартирі, де створені всі умови для проживання та виховання дитини.

З урахуванням викладеного позивач просив суд визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком - ОСОБА_1.

В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, суду причини неявки не повідомив, повідомлявся належним чином про дату судового засідання, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача не надходило.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, була повідомлена належним чином, причини не явки не повідомила.

Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів.

Суд, дослідивши письмові докази, оглянувши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 липня 1993 року.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2015 року у справі № 200/903/15-ц шлюб між ними було розірвано. Рішення набрало законної сили.

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання батька ОСОБА_1 - дитині ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 створені всі належні умови для виховання, розвитку та проживання.

Шевченківська районна в місті Дніпропетровську рада як орган опіки та піклування у своєму висновку № 13/15-308 від 20.10.2017, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком, ОСОБА_1. На співбесіді з дитиною ОСОБА_3 було з'ясовано, що у дитини все добре, проживати разом з батьком йому комфортно, бажає жити з ним. Мати на засідання комісії не з'явилася.

У відповідності до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також зобов'язані поважати дитину .

В даний час відповідач проживає окремо від позивача. Неповнолітня дитина проживає спільно з батьком, де забезпечується всім необхідним, умови для виховання, розвитку та проживання дитини відповідають вимогам.

Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї,посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Статтею 161 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Статтями 150-157 цього Кодексу передбачені обов'язки та права батьків щодо виховання, спілкування та розвитку дитини, які є рівними.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1989 року і яка набула чинності для України з 27 вересня 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Беручи до уваги, що неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, має проживати з одним із батьків, зважаючи на те, що батьки мають рівні права і обов'язки щодо виховання та розвитку дитини незалежно від того, що проживають окремо один від одного, беручи до уваги, що місце проживання дитини з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов'язків так і здійснення прав, суд зважаючи на встановлені обставини, думку самої дитини, вважає за можливе визначити місце проживання дитини разом із батьком тим самим, задовольнивши вимоги позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212 - 215, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпропетровськ ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком - ОСОБА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Е.В. Женеску