Справа №591/5948/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Грищенко О. В.
Номер провадження 22-ц/788/1580/17 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 вересня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства публічного акціонерного товариства «Сумбуд» «Проектно-технологічного підприємства «Сумбудпроект» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

10 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 02 лютого 2010 року працював у дочірньому підприємстві публічного акціонерного товариства «Сумбуд» «Проектно-технологічне підприємство «Сумбудпроект» (далі - ДП ПАТ «Сумбуд» ПТП «Сумбудпроект») на посаді головного інженеру проекту, а з 01 травня 2014 року був переведений на посаду головного архітектора проекту. Наказом від 13 жовтня 2016 року його було звільнено за скороченням штатів, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що його звільнення є незаконним та не відповідає вимогам чинного законодавства, так як конкретні зміни в організації виробництва і праці в наказі не зазначені.

Просив поновити його на посаді головного архітектора проекту ДП ПАТ «Сумбуд» ПТП «Сумбудпроект», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 жовтня 2016 року по день поновлення на роботі та моральну шкоду, яку він оцінює в 10 000 грн. 00 коп.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.

Рішенням суду від 07 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено за їх необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення та невірне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

При цьому вважає, що підстав для скорочення посади головного архітектора проекту, яку він обіймав були відсутні. Зокрема відповідачем не доведено складного фінансово-господарського становища на підприємстві та наявності таких змін в організації виробництва і праці, які унеможливлюють роботу в нормальному режимі. Зазначає, що йому не було запропоновано вакантних посад та профспілковим комітетом надано згоду не на його звільнення, а на скорочення посади. Вказує також на те, що при його звільненні не було враховано переважного право на залишення на роботі, та як він є особою еред пенсійного віку та на його утриманні знаходиться дружина, яка є інвалідом першої групи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, позивача та його представника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу, представника відповідача ОСОБА_5, яка заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 02 лютого 2010 року ОСОБА_3 був прийнятий на посаду головного інженеру проекту, а 01 травня 2014 року переведений на посаду головного архітектора проекту в ДП ПАТ «Сумбуд» ПТП «Сумбудпроект» (а. с. 8-10).

Відповідно до протоколу засідання Правління ПАТ «Сумбуд» № 6 від 01 липня 2016 року, начальнику ДП ПАТ «Сумбуд» ПТП «Сумбудпроект» надано дозвіл внести зміни у штатний розклад, скоротивши одну посаду (а. с. 55).

09 серпня 2016 року начальником ДП ПАТ «Сумбуд» ПТП «Сумбудпроект» винесено наказ № 33 про скорочення штату працівників (а. с. 11), у зв'язку зі складним фінансово-господарським становищем, відсутністю коштів та резервів, внаслідок чого неможливо сформувати фонд оплати праці, на підставі протоколу № 6 засідання Правління ПАТ «Сумбуд» від 01.07.2016 року, керуючись ст. 64 ГК України, п. 1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України, головного бухгалтера ОСОБА_6 зобов'язано внести зміни до штатного розпису з 15 жовтня 2016 року, скоротивши одну штатну одиницю - головного архітектора проекту. Інженера з кадрів ОСОБА_7, відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України зобов'язано попередити головного архітектора проекту ОСОБА_3 про його вивільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 15 жовтня 2016 року. У зв'язку з відсутністю у штатному розписі підприємства вакантних посад, запропонувати іншу посаду немає можливості (а. с. 56).

Попередження про скорочення штату працівників було отримано ОСОБА_3 09 серпня 2016 року (а. с. 59).

20 вересня 2016 року відповідач звернувся до голови профспілки ДПТП «Сумбудпроект» ПАТ «Сумбуд» з поданням про отримання попередньої згоди на звільнення ОСОБА_3 за скороченням штату, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 60).

Згідно протоколу засідання профспілкового комітету ДПТП «Сумбудпроект» від 20 вересня 2016 року, профспілковий комітет визнав підстави для звільнення ОСОБА_3 обґрунтованими, так як посада головного архітектора проекту, яку він обіймав, підлягає скороченню (а. с. 85).

Наказом №90-к від 13 жовтня 2016 року, ОСОБА_3 звільнено з 13 жовтня 2016 року за скороченням штатів (п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України) з виплатою компенсації за невикористані 83 календарних дні щорічної відпустки та вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку (а. с. 61).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач здійснив скорочення штатної посади - головного архітектора проекту, яку обіймав позивач, з моменту повідомлення про скорочення посади і до звільнення позивача на підприємстві вакантні посади були відсутні та відповідачем було додержано встановлений трудовим законодавством порядок вивільнення працівника.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частинами 1-3 статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9 роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не надав доказів складного фінансово-господарського становища на підприємстві, а тому не підтвердив зміни в організації виробництва і праці у зв'язку з якими було звільнено позивача.

Так, відповідно до наказів від 09 серпня та 13 жовтня 2016 року, позивача було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням займаної ним посади. Під змінами в організації виробництва і праці в п. 1 ст. 40 КЗпП України, зокрема, мається на увазі ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, а також скорочення чисельності або штату працівників. Тобто скорочення чисельності або штату працівників являється зміною в організації виробництва і праці.

Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх об'єднань у ч. 3 ст. 64 ГК України. Однак, незалежно від того, закріплене таке право законодавчо чи ні, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу. Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників). Але він не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Внесення змін в штатний розклад на свій розсуд є беззаперечним правом власника. Зазначене право включає в себе право зменшити чисельність працівників певної спеціалізації та кваліфікації, чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, одночасно прийняти рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшити чисельність інших посад.

Не можна погодитись і з доводами апеляційної скарги про те, що відповідач надав недостовірну інформацію щодо відсутності на підприємстві вакантних посад, які б могли бути запропоновані позивачу, не вказавши посаду провідного архітектора, яка стала вакантною з 08 серпня 2016 року.

Згідно довідки, засвідченої підписом начальника ДП ПАТ «Сумбуд» ПТП «Сумбудпроект» та печаткою підприємства, в період з 09 серпня 2016 року по 13 жовтня 2016 року в штатному розписі підприємства не було вакантних посад та нові працівники на роботу до підприємства не приймалися.

Щодо посади провідного архітектора, яку обіймала ОСОБА_8, то наказом начальника підприємства № 31 від 08 серпня 2016 року зазначена посада була виведена зі штатного розпису та замість нею введена посада головного архітектора архітектурної групи (а. с. 205). Наказом начальника підприємства № 60-к від 08 серпня 2016 року ОСОБА_8, провідного архітектора, з 08 серпня 2016 року переведено на посаду головного архітектора архітектурної групи (а. с. 135). Тобто на час видання наказу про скорочення посади головного архітектора проекту та попередження позивача про скорочення займаної ним посади (09 серпня 2016 року) посада провідного архітектора була відсутня в штатному розписі підприємства, а тому не могла бути запропонована позивачу. Щодо посади головного архітектора архітектурної групи, яка була введена до штатного розпису 08 серпня 2017 року, то на 09 серпня 2017 року вона також не була вакантною, так як на неї було переведено з посади провідного архітектора ОСОБА_8, яка має диплом про вищу освіту за спеціальністю «архітектура» (а. с. 206). В той час як позивач має вищу освіту за спеціальністю «промислове та цивільне будівництво» (а. с. 207).

Посилання ОСОБА_3 на те, що відповідачем порушено переважне право на залишення на роботі є безпідставними, оскільки посада головного архітектора проекту, яку він обіймав була одна та її скорочено. Слід зазначити також, що правило про переважне залишення на роботі, визначене ст. 42 КЗпП України, не поширюється на зайняття вакантних посад особами, що підлягають звільненню, у зв'язку із скороченням штату.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності згоди профспілкового комітету на звільнення позивача спростовується зібраними по справі доказами.

Зокрема, як уже зазначалось, ДП ПАТ «Сумбуд» ПТП «Сумбудпроект» зверталось до голови профспілки з поданням про отримання дозволу на звільнення ОСОБА_3 за скороченням штату.

З змісту протоколу засідання профспілкового комітету від 20 вересня 2016 року, на якому був в присутній і ОСОБА_3, вбачається, що на засіданні розглядалось подання начальника підприємства від 20 вересня 2016 року про отримання попередньої згоди на звільнення головного архітектора проекту ОСОБА_3 за скороченням штату (п. 1 ст. 40 КЗпП). Шляхом голосування було вирішено, що профспілковий комітет вважає зазначені в поданні підстави обґрунтованими.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, яка є головою профспілкового комітету ДПТП «Сумбудпроект», підтвердила надання згоди профспілковим комітетом саме на звільнення ОСОБА_3, а не на скорочення посади, як помилково зазначено в протоколі засідання профспілкового комітету.

З урахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції щодо дотримання відповідачем установленого трудовим законодавством порядку вивільнення працівників у зв'язку із скороченням штату, є обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 вересня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -