У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_6, треті особи: Дніпровський районний відділ у м. Дніпродзержинську Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, служба у справах дітей виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Дніпродзержинську ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вона є наймачем квартири АДРЕСА_1, в якій зареєстровані: вона та її племінниця - ОСОБА_6 Дитина була зареєстрована у квартирі за заявою свого батька - ОСОБА_7, який з дружиною - ОСОБА_5, та дочкою проживали у вказаній квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер і був знятий з реєстраційного обліку по квартирі. Після смерті брата, його дружина з дочкоюпереїхали проживати за місцем реєстрації відповідачки, за адресою: АДРЕСА_2, де вони проживають до теперішнього часу.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд визнати неповнолітню ОСОБА_6 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що ОСОБА_6 не проживала у спірній квартирі більше шести місяців з поважних причин, а саме у зв'язку зі створенням позивачем перешкод, тому відсутні підстави для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Крім того, ОСОБА_6 з часу народження проживала у спірній квартирі за місцем реєстрації батька, зареєстрована в ній, у зв'язку з чим набула у передбаченому законом порядку право користування жилим приміщенням (ст. 64 ЖК УРСР), тому не може бути примусового його позбавлена.

Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.І. Журавель О.В. Закропивний