Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 19 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи його тим, що 07 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 22 880 дол. США строком до 06 квітня

2015 року та зі сплатою відсотків в порядку і на умовах, визначених договором.

На забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором, 07 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки.

Внаслідок невиконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом 31 липня 2015 року становила 321 503 грн 85 коп., та яку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просило стягнути солідарно з боржника та поручителя.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»» заборгованість за договором в розмірі 151 278 грн 31 коп., яка складається з: боргу - 5 688,96 дол. США, що складає еквівалент за курсом НБУ 149 278 грн 31 коп., пені - 2 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 19 липня

2016 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2016 рокузмінено в частині розміру заборгованості

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 74-aisp-2008, укладеним 07 квітня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4, яка станом на 21 березня 2016 року становила 5 870,94 дол. США, що еквівалентно 154 068 грн 92 коп., з яких: строкова заборгованість по кредиту - 4 080,35 дол. США, що еквівалентно 107 080 грн 22 коп.; прострочена заборгованість по кредиту - 1 732,02 дол. США, що еквівалентно 45 453 грн 23 коп.; строкова заборгованість по відсоткам - 58,51 дол. США, що еквівалентно 1 535 грн

47 коп.; а також 134 225 грн 72 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, нарахованої банком за період з 31 липня 2014 року по 31 липня 2015 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 неналежним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором, а тому заборгованість за договором підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 При цьому суд вважав за можливе, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшити суму пені до 2000 грн, оскільки її розмір перевищує розмір збитків.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, однак, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру заборгованості, вважав, що судом першої інстанції не враховано черговість зарахування коштів при добровільному погашенні заборгованості, а також відсутність правових підстав для зменшення суми пені, оскільки вона не перевищує розмір боргового зобов'язання за кредитом.

Висновок суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи, що ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором від 07 квітня 208 року належним чином не виконував, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для солідарного стягнення заборгованості за вказаним договором.

При цьому судом апеляційної інстанцій було враховано часткову сплату заборгованості ОСОБА_4, а також передбачену договором черговість погашення заборгованості за кредитом.

Законним та обґрунтованим є також висновок суду апеляційної інстанцій про відсутність підстав для зменшення розміру пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки встановлено, що розмір заборгованості по тілу кредиту становив 5 688,96 дол. США, що еквівалентно 149 278 грн 31 коп., при цьому розмір нарахованої пені за прострочення виконання зобов'язання - 134 225 грн 72 коп.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

При цьому безпідставними є доводи касаційної скарги щодо неврахування судом апеляційної інстанцій при визначенні розміру заборгованості заяви ОСОБА_4 про зарахування у сплату заборгованості за кредитним договором неповернутих банком депозитних вкладів його близьких родичів, оскільки це суперечить положенням укладеного між сторонами договору та загальним умовам виконання зобов'язань.

Необґрунтованими є також доводи про пропуск позивачем строку спеціальної позовної давності, оскільки заява про застосування строків позовної давності відповідачами у суді першої інстанції не подавалась.

Доводи касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема щодо неналежної довіреності представника позивача є безпідставними та не спростовують висновки суду щодо неналежного виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором, а тому відповідно до положень ч. 2 ст. 337 ЦПК України не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Суд апеляційної інстанції вірно визначився із характером спірних правовідносин, правильно застосував норму права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Л.М.Мазур