АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства Український професійний банк на заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства Український професійний банк про стягнення суми вкладу, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» (далі ПАТ УПБ) про повернення банківського вкладу, мотивуючи тим, що 10 квітня 2015 року між нею та банком було укладено депозитний договір «ДО ЗАПИТАННЯ» №337769, за умовами якого вона передала, а банк прийняв грошові кошти в розмірі 15.000 євро на умовах видачі вкладу на першу вимогу вкладника без обмеження суми та строку дії вкладу.

Зазначала, що в період з 17 квітня 2015 року по 05 травня 2015 року неодноразово в усному порядку зверталася до банку з вимогою належно виконати умови укладеного ними договору та видати їй вклад у розмірі 15.000 євро

Вказувала, що її вимоги належно виконані не були та банком надано їй усього 2.100 євро, тому 27 травня 2017 року вона звернулась до банку повторно з письмовою заявою про видачу усього вкладу.

Посилаючись на те, що банк ухиляється від виконання взятих на себе зобовязань, що порушує її права, а тому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ПАТ УПБ 2.900 євро, що еквівалентно 311.114 грн.46 коп., згідно депозитного договору «ДО ЗАПИТАННЯ» №337769 від 10 квітня 2015 року; стягнути проценти за користування коштами банківського вкладу в розмірі 1.176 грн.26 коп.; заборгованість з урахуванням індексу інфляції в розмірі 3.624 грн.73 коп.; три відсотки річних від простроченої суми з моменту, коли зобовязання мало бути виконано, до дня сплати цієї суми, але не менше ніж 1.764 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

В апеляційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства Український професійний банк ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Позивачем ОСОБА_2 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та скасування заочного рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 серпня 2015 року з підстав викладених у даному відзиві.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити рішення скасувати.

В судовому засіданні представник уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства Український професійний банк підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі та просила її задовольнити з підстав, які в ній викладені.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали і просили залишити її без задоволення.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або інший дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст.633 цього Кодексу).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті договору банківського вкладу.

З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, - банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 10 квітня 2015 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ПАТ УПБ було укладено "Депозитний договір «ДО ЗАПИТАННЯ» №337769 особовий рахунок 7769 рахунок нарахованих процентів 7769".

За умовами вказаного договору позивачем було внесено внесок (вклад) в сумі 15 000 євро. Відповідно до п.1.1. договору грошові кошти прийняті банком на умовах видачі вкладу на першу вимогу вкладника без обмеження суми та строку дії вкладу. Внесення позивачем коштів у вказаній сумі підтверджується меморіальним ордером №304569 від 10 квітня 2015 року.

Відповідно до п.1.2. депозитного договору процентна ставка за внеском (вкладом) встановлюється у розмірі 2% річних і є незмінною до закінчення строку дії договору.

Вкладник передає вклад банку готівкою або шляхом безготівкового перерахування зі свого поточного або іншого вкладного рахунку, відкритого в банку чи в іншому уповноваженому банку України (п.2.1. договору).

Згідно до п.2.3.2 договору проценти по вкладу нараховуються щомісячно після закінчення календарного місяця. Нараховані проценти додаються до вкладу в день нарахування, та в подальшому на них нараховуються проценти згідно ставки, вказаної в пункті 1.2 цього договору.

Відповідно до п.3.2. договору - вкладник має права вимагати від банку виконання своїх зобовязань згідно до умов цього договору.

Банк зобовязаний повернути вклад згідно з умовами цього договору та видати вклад або його частку на першу вимогу Вкладника, закінченням дії цього договору є повернення коштів вкладнику.(п.п.3.3.2,3.3.5.,5.2 договору).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на повернення своїх коштів, переданих у тимчасове користування банку, і реалізувала це своє право, звернувшись до банку з вимогою про повернення грошового вкладу однак отримала лише частину вкладу, а неповернення банком вкладу та нарахованих процентів позивачу є порушенням умов договорів банківських вкладів та приписів ч.1 ст.1058 ЦК України, а тому її порушене право підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення з відповідача грошових коштів за укладеним договором.

Проте колегія суддів не може погодитися із вказаними висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» мораторій зупинення виконання банком зобовязань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів) та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань.

Протягом дії мораторію не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) (ст. 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Протягом дії мораторію забороняється здійснювати стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення, та вжиття заходів, спрямованих на забезпечення такого стягнення відповідно до законодавства України та не нараховуються фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами.

Відповідно до ст.91 Закону України «Про банки і банківську діяльність» з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; припиняється нарахування процентів, неустойки (штрафу, пені) та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості банку.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 28 травня 2015 року №348 ПАТ «УПБ» віднесено до категорії неплатоспроможних (а.с.43).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28 травня 2015 року №107 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УПБ" з 29 травня 2015 року призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "УПБ" строком на три місяці (а.с.44).

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 28 серпня 2015 року №562 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "УПБ", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ УПБ (а.с.45).

Виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28 серпня 2015 року за №158 прийнято рішення про початок процедури ліквідації ПАТ УПБ та призначено уповноважену особу на здійснення ліквідації (а.с.46). Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1556 від 18 серпня 2016 року продовжено процедури здійснення ліквідації та делегування повноважень ліквідатора (а.с.47).

Колегія суддів звертає увагу на те, що наслідки запровадження тимчасової адміністрації регулюються ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року, згідно якої з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Протягом одного дня після призначення уповноваженої особи Фонду керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов'язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Згідно ч.5, вказаної статті Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Отримані під час виконання ліквідаційної процедури кошти, спрямовуються у визначеній чинним законодавством черговості і задоволення вимог кредиторів банку поза її межами законом не передбачено. Введення тимчасової адміністрації що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2001цс15.

Крім того, п.2 ч.6 ст.130 ЦПК України (у редакції закону, чинного на час ухвалення оскаржуваного рішення) визначено, що суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Якщо з матеріалів справи вбачається, що склад осіб, які беруть участь у справі, має бути інший, суд, з урахуванням вищенаведеного, повинен вчинити дії, які від нього вимагає положення ч.4 ст.10 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи у суді першої інстанції проведено з порушенням наведених вимог закону, оскільки позов ОСОБА_2 предявлено після запровадження в банку тимчасової адміністрації, однак суд не зясував хто має бути відповідачем у справі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст.52 вказаного Закону, а тому вимоги позивача про стягнення сум за вказаними договорами є безпідставними та задоволенню не підлягають.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що на стадії апеляційного розгляду не можливо вирішувати питання щодо зміни складу осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів вважає за необхідне скасувати заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Також, колегія суддів звертає увагу, що на час розгляду апеляційної скарги банк ліквідовано.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» задовольнити.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 серпня 2015 року скасувати та ухвали нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» про стягнення суми вкладу відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_4