Справа №295/7122/17
21.11.2017 року м. Житомир
Богунський районний суд міста Житомира в складі:
головуючого судді Слюсарчук Н.Ф.
секретаря с/з Давиденко Я.В.
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Житомирської міської ради про позбавлення батьківських прав,-
Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 та стягнути з відповідача судовий збір в сумі 640 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 02.03.2015 року розірвано шлюб між нею та відповідачем, що був зареєстрований 27.11.2012 року відділом РАЦС Житомирського МУЮ.
До реєстрації шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач народила доньку ОСОБА_4. Відповідач є батьком дитини, але вже протягом трьох років ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не піклується, не цікавиться вихованням та розвитком доньки, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками.
В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві та просила їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.
Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 224-226 ЦПК України.
Заслухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано, згідно рішення Житомирського районного суду віл 02.03.2015 року. (а.с. 12).
Згідно заяви відповідача від 14.07.2016 року, завіреної нотаріально, ОСОБА_3 не заперечує проти позбавлення батьківських прав щодо ОСОБА_4
Вказані обставини підтверджені дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами по справі.
Таким чином, відповідач добровільно висловив згоду на позбавлення батьківських прав відносно своєї малолітньої доньки.
Суд приходить до висновку про ухилення від виконання відповідачем батьківських обов'язків, що є підставою відповідно до ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав.
Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
У відповідності до ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
В пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення від виконання юридичного обов'язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість.
Згідно з ч. 5 ст. 19 Сімейного Кодексу України, орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Враховуючи, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов'язки відносно своєї доньки, не надає матеріальної допомоги на її утримання, при цьому, надав згоду на позбавлення його батьківських прав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 640 грн. судового збору.
На підставі викладеного, керуючись Конвенцією «Про права дитини», ст. 150, 155, 165, 243, 244 Сімейного Кодексу України, 58, 60, 64 ЦК України, Постановою ПВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.10, 11, 57, 60, 158, 169, 212-215, 224, 367 ЦПК України, суд -
Позбавити ОСОБА_3батьківських прав відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Стягнути з ОСОБА_3на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Ф. Слюсарчук