Провадження № 2/201/516/2017р.
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.
при секретарі - Кірієнко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» (треті особи - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Відділ державної виконавчої служби Хорольського районного управління юстиції Полтавської області) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
25.10.2016р. ОСОБА_1 звернулась в Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» (треті особи - Приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_2, Відділ ДВС Хорольського РУЮ Полтавської області) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. № 3-6).
14.01.2016р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_2, з заявою про вчинення виконавчого напису в зв,язку з невиконанням позичальником зобов,язань за генеральною угодою від 05.03.2015р. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не перевірив безпірність заявлених банком вимог, оскільки наданий банком розрахунок суми заборгованості за генеральною угодою містить лише загальні суми без розшифрування яким чином вони були нараховані. Крім того, позивачка зазначала, що кредитні кошти згідно до п.2.1. генеральної угоди вона не отримувала та при підписанні угоди не була ознайомлена ні з якими умовами та правилами кредитування. Просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_2 від 14.01.2016р., зареєстрований в реєстрі за № 296 таким, що не підлягає виконанню.
В наданій суду 23.03.2017р. заяві представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 (діє на підставі договору про надання правової допомоги №27-ц/16 від 10.10.2016р. - а.с.№ 12) позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив вимоги задовольнити, розглянувши справу за його відсутності без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 89). Також 23.03.2017р. надіслав до суду свої додаткові письмові пояснення (а.с. № 90-92).
Третя особа - приватний нотаріус ДМНО - ОСОБА_2 в судові засідання по справі 21.02.2017р. та 29.03.2017р. не з,явилась, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази (а.с.№ 48, 68). В наданих суду 22.11.2016р. письмових поясненнях (а.с. № 21, 22) позовні вимоги вважала необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що виконавчий напис було вчинено у відповідності до вимог законодавства на підставі наданих банком документів, які підтверджували безспірність заборгованості в контексті положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку. Просила в задоволенні позову відмовити.
Представник третьої особи - Хорольського РУЮ Полтавської області в судові засідання призначені на 21.02.2017р. та 29.03.2017р. також повторно не з,явився, про день та час слухання справи третя особа повідомлявся шляхом направлення судової повістки та був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази (а.с. № 50, 69), про причини неявки представник третьої особи суд не сповістив.
За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін, надані представником відповідача та третьою особою письмові заперечення, в яких вони висловила свою думку щодо предмета позову, на підставі ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та винести рішення на загальних підставах, встановлених главою 7 розділу ІІІ ЦПК України.
Розгляд справи відбувається згідно положень ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування процесу технічними засобами.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 3 ЦПК України).
Відповідно до ст. ст.526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч.1 ст.638 та ч. 1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх його істотних умов.
Обставини укладення 05.03.2015р. з відповідачем генеральної угоди в редакції яка долучена до позовної заяви позивачкою не заперечувались, а отже, виходячи з положень ч.1 ст.61 ЦПК України, суд при винесенні рішення вважає відповідні обставини такими, що не підлягають доказуванню.
Виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку, що шляхом підписання 05.03.2015р., генеральної угоди сторони погодили нові умови кредитування, строки та порядок їх виконання. Свої зобов,язання щомісячного погашення кредиту в розмірі 1050,46грн. (сума щомісячного платежу), позивачка належним чином не виконувала, що підтверджується наданою відповідачем випискою по картці, згідно якої останнє погашення заборгованості, яке передувало даті вчинення виконавчого напису позивачка здійснила 21.12.2015р., в розмірі 398грн., при цьому починаючи з дати укладення генеральної угоди позивачка мала прострочену заборгованість, яка погашена не була.
Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ.
Відповідно ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Як вбачається з виконавчого напису, строк за який проводиться стягнення становить 9 місяців 2 дні, а отже, нотаріусом при вчинені виконавчого напису не були порушені вимоги ст.88 Закону України «Про нотаріат».
Верховний Суд України у своїй постанові від 19.03.2014р. №6-20цс14 виклав правову позицію, згідно якої позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
З наданих суду письмових доказів, судом встановлено, що право банку на стягнення заборгованості виникло з 26.12.2015р., (ОСОБА_1, не здійснила в повному обсязі погашення заборгованості згідно до умов 2.1. генеральної угоди в період з 1 по 25 грудня 2015р.) виконавчий напис вчинено 14.01.2016р., тобто, відповідач з вимогами про стягнення заборгованості звернувся в межах позовної давності.
Що стосується тверджень позивачки, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було перевірено безспірність заявлених банком вимог суд зазначає наступне.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. за №296/5, у п.п. 3.1, 3.5 глави 16 розділу ІІ передбачає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172.
Відповідно п.2 «Переліку документів», для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами за якими боржниками допущено прострочення платежів, нотаріусу стягувачем повинні бути надані: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Тобто вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про стягнення заборгованості не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень «Переліку документів», за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.
В наданих суду письмових поясненнях третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_2, посилалась, що для вчинення виконавчого напису ПАТ КБ «ПриватБанк» був наданий необхідний перелік документів для можливості вчинення виконавчого напису, передбачені «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безпірному порядку», на відповідні обставини також посилався и представник відповідача в письмових запереченнях.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст.11 ЦПК України).
У відповідності до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи, що суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу, при винесенні рішення суд керується наявними в матеріалах справи документами.
В позовній заяві позивачка вказує, що розмір заборгованості перед банком є спірним, проте не обґрунтовує та не підтверджує належними доказами, згідно до ст.ст. 57- 60 ЦПК України, відсутність заборгованості або наявності боргу в меньшому розмірі станом на дату вчинення виконавчого напису.
Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, оцінивши надані сторонами до суду письмові докази, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису №296 від 14.01.2016р. таким, що не підлягає виконанню з підстав порушення нотаріусом вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», не знайшли свого належного підтвердження при розгляді справи, у зв,язку з чим не підлягають задоволенню.
Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, понесені позивачкою на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20коп. розподілу не підлягають (а.с. № 2).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. ст. 526, 530, 638, 640, 1054 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 74-76, 88, 169, ч.2 ст.197, ст.ст. 212-214 ЦПК України суд,
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (треті особи - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Відділ державної виконавчої служби Хорольського районного управління юстиції Полтавської області) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.
Суддя: Ткаченко Н.В.