Справа № 152/1606/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Соколовської Т.О.

при секретарі Годованюк І.Л.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 предявила в суді позов до ОСОБА_3 сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом.

У обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 18 лютого 2008 року помер її батько ОСОБА_4, який по день смерті проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті батька залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із житлового будинку, що знаходиться на вул. 8-го Березня, 15 в с. Гибалівка Шаргородського району Вінницької області, спадкоємцем за заповітом якого є вона.

Спадщину вона прийняла шляхом подачі заяви до Шаргородської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Разом з тим, отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок вона не має можливості, оскільки державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори їй було відмовлено в оформленні спадщини через відсутність правовстановлюючого документу на спадковий житловий будинок, що є перешкодою для оформлення спадкових прав на вказаний будинок.

ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 18 лютого 2008 року її батька ОСОБА_4 на житловий будинок під літерою "А" загальною площею 36,2 м. кв., в тому числі житловою площею 25,0 м. кв., прибудовою "а", сараєм "Б" загальною вартістю 23650 грн., які знаходяться на вул. 8-го Березня, 15 в с. Гибалівка Шаргородського району Вінницької області, який належав ОСОБА_4

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, який діє на підставі доручення №343 від 26.10.2017 року позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не зявився, але від сільського голови ОСОБА_5 поступила заява про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. Позов визнає, не заперечує щодо його задоволення (а.с.31-32).

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

18 лютого 2008 року в с. Гибалівка Шаргородського району Вінницької області помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 103392, виданим виконкомом ОСОБА_3 сільської ради Шаргородського району Вінницької області 22 лютого 2008 року (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_4 залишилася спадщина, яка складається у тому числі із житлового будинку, що розташований по вулиці 8-го Березня, 15 в с. Гибалівка Шаргородського району Вінницької області.

ОСОБА_4 по день смерті, що сталася 18 лютого 2008 року, відповідно до запису у погосподарській книзі сільської ради №02, особовий рахунок №156, постійно проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою, виданою ОСОБА_3 сільською радою Шаргородського району Вінницької області № 1579 від 07.07.2017 року (а.с.17).

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, яке складається у тому числі із житлового будинку з господарськими будівлями в с. Гибалівка Шаргородського району Вінницької області по вул. 8-го Березня, 15, який розташований на присадибній земельній ділянці. Спадкоємцем за заповітом після його смерті є дочка ОСОБА_1 (а.с.8).

Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради Шаргородського району Вінницької області 19.05.2005 року за реєстром № 562 ОСОБА_4 заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати і на що він за законом матиме право своїй дочці ОСОБА_1 (а.с.8).

На день смерті ОСОБА_4 вказаний заповіт не змінено і не відмінено.

Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по вулиці 8-го Березня, 15 у с. Гибалівка Шаргородського району Вінницької області вбачається, що свідоцтво про право власності на домоволодіння в матеріалах технічного паспорту відсутнє (а.с.9-12).

Згідно довідки КП "Могилів - Подільське МБТІ" №316 від 03.08.2017 року право власності на житловий будинок №15 по вулиці 8-го березня в с. Гибалівка Шаргородського району Вінницької області не зареєстроване (а.с. 16).

Відповідно до рішення 13 сесії 1 скликання від 16.11.1993 року, ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку, площею 0,14 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с.19).

На зазначеній земельній ділянці знаходиться спадковий будинок.

Постановою державного нотаріуса Шаргородської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 09.08.2017 року позивачеві ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 на житловий будинок, що знаходиться в с. Гибалівка Шаргородського району Вінницької області на вул. 8-го Березня відмовлено. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії є відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок (а.с.20).

Із довідки КП "Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" про технічний стан житлового будинку №15 по вулиці 8-го Березня в с. Гибалівка Шаргородського району Вінницької області вбачається, що спадкове домоволодіння складається із житлового будинку "А", з прибудовою "а", сараєм "Б" 1956 року забудови, загальною площею 36,2 м.кв, в тому числі житловою площею 25,0 м.кв., загальний стан будівлі не задовільний,потребує капітального ремонту, має 60 % зносу, загальна вартість нерухомого майна становить 23650 грн. (а.с. 15).

Таким чином, факт належності спадкодавцю ОСОБА_4 на праві власності житлового будинку №15 по вулиці 8-го Березня в с. Гибалівка Шаргородського району Вінницької області підтверджений вище зазначеними письмовими доказами, дослідженими і перевіреними судом.

При вирішенні даного спору суд враховує норми цивільного законодавства, які діяли на час виникнення права у спадкодавця ОСОБА_4 на момент закінчення будівництва, зокрема зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК України та інших норм цивільного законодавства, положення ЦК України 1963 року, Закону України " Про власність", ЗУ від 07.12.1990 року" Про місцеві ОСОБА_6 народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування" ЗУ від 25.12.1974 року "Про державний нотаріат", постанову ОСОБА_6 Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 " Про порядок обліку житлового фонду в Українські РСР", Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських ОСОБА_6 народних депутатів, затвердженими ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за № 112/5, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських ОСОБА_6 народних депутатів, затверджені ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5 24.

За змістом зазначених нормативних актів питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги відносилось до компетенції місцевих рад, а виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації цього права.

Відповідно до п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом МЮ Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ОСОБА_6 депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року, і записи в них визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на нерухоме та рухоме майно.

Згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу. Будинки та домоволодіння в селах державній реєстрації не підлягали.

На виконання постанови ОСОБА_6 Міністрів УРСР від 11.03. 1985 року № 105 у 1985 1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалося рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних ОСОБА_6 із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Рішенням виконавчого комітету Шаргородської районної ради народних депутатів Вінницької області від 22.10.1987 року № 244 "Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району» зобовязано виконкоми сільських рад забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, що мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району.

На час проведення інвентаризації житлового фонду в селах Шаргородського району Вінницької області ОСОБА_4 був головою двору, що знаходиться за адресою: с. Гибалівка Шаргородського району Вінницької області вул. 8-го Березня,15 до складу якого входить і житловий будинок з господарськими будівлями, 1956 року забудови, що підтверджується даними погосподарських книг (а.с.13-14).

Відповідно до довідки ОСОБА_3 сільської ради Шаргородського району Вінницької області за № 1579 від 07.07.2017 року, ОСОБА_4 по день смерті, що сталася 18 лютого 2008 року, відповідно до запису у погосподарській книзі сільської ради №02, особовий рахунок №156, постійно проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3. Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, яке складається у тому числі із житлового будинку з господарськими будівлями в с. Гибалівка Шаргородського району Вінницької області по вул. 8-го Березня,15, який розташований на присадибній земельній ділянці. Спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 є дочка його ОСОБА_1 (а.с.17).

Таким чином, на день смерті ОСОБА_4 його право власності на житловий будинок по вулиці 8-го Березня,15 в с. Гибалівка Шаргородського району Вінницької області було набуто та посвідчено у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, а тому зазначений житловий будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після його смерті.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються ст.ст. 13, 41, 55 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1269, 1270, 1276 ЦК України.

Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі субєкти права власності рівні перед законом.

Згідно з ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року).

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом… Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

За правилами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За приписами ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з відкриття спадщини.

В силу ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Умовою для переходу в порядку спадкування прав власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що право ОСОБА_1 на отримання у власність спадкового майна порушено і підлягає судовому захисту.

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")".

Керуючись ст.ст. 6, 60, 209, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 13,41,55 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1233, 1269, 1270 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителькою села Гибалівка Шаргородського району Вінницької області, право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 18 лютого 2008 року ОСОБА_4 на спадкове майно, яке складається із житлового будинку під літерою "А", загальною площею 36,2 м. кв., в тому числі житловою площею 25,0 м. кв., прибудови "а", сараю "Б" загальною вартістю 23650 грн., які знаходяться по вул. 8-го Березня,15 в с. Гибалівка Шаргородського району Вінницької області.

Згідно ст.ст. 223, 294, 296 ЦПК України, рішення суду може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Т.О. Соколовська