У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3, заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про визнання неправомірними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазура Геннадія Івановича, скасування постанови державного виконавця від 1 липня 2014 року про накладення арешту на частку у статутному фонді товариства з обмеженою відповідальністю «Боянівка» за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», поданою його представником Козієм Романом Богдановичем, на ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 9 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 15 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся зі скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазура Г.І., у якій просив визнати неправомірними дії щодо арешту частки у статутному фонді товариства з обмеженою відповідальністю «Боянівка» (далі - ТОВ «Боянівка») і скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 1 липня 2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

Посилався на те, що дії державного виконавця при накладенні арешту є неправомірними з тих підстав, що кредитори мають право вимагати від товариства виплати частини майна товариства, пропорційно частці боржника у статутному капіталі товариства, або виділ відповідної частини майна для звернення стягнення.

Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 9 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 15 жовтня 2014 року, скаргу задоволено.

Визнано дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазура Г.І. щодо арешту частки у статутному фонді ТОВ «Боянівка» неправомірними.

Скасовано постанову від 1 липня 2014 року щодо арешту частки ОСОБА_3 у статутному фонді, яка складає 100 % розміру статутного фонду ТОВ «Боянівка», у розмірі 200 000 грн.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 9 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 15 жовтня 2014 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і постановити нову ухвалу, якою у задоволенні скарги відмовити.

Відповідно до пункту 6 розділу XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Судами встановлено, що рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 6 червня 2012 року стягнено з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором від 30 жовтня 2007 року в сумі 63 763 653,25 грн та заборгованість за кредитним договором від 13 травня 2008 року в сумі 426 285 847,16 грн, а також судові витрати в сумі 3 219 грн.

8 листопада 2012 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазуром Г.І. відкрито відповідне виконавче провадження.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазура Г.І. від 1 липня 2014 року накладено арешт на частку у статутному фонді, що складає 100% розміру статутного фонду ТОВ «Боянівка», яка належить ОСОБА_3, та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_3

Також встановлено, що боржником виконавчому провадженні є фізична особа - ОСОБА_3

ТОВ «Боянівка», незважаючи на те, що учасником і засновником є ОСОБА_3, є юридичною особою з правами і обов'язками, визначеними законодавством та Статутом товариства.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що вимагати від товариства виплати вартості частини майна товариства мають лише кредитори, і лише в тому разі, коли у учасника товариства відсутнє інше майно для задоволення вимог кредиторів.

Такі висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на фактичних обставинах, встановлених судами, і відповідають вимогам закону.

Згідно зі ст. 96 ЦК Україниюридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Статтею 57 Закону України «Про господарські товариства» передбачено, що звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише в разі недостатності у нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. Кредитори такого учасника мають право вимагати від товариства виплати вартості частини майна товариства, пропорційної частці боржника у статутному капіталі товариства, або виділу відповідної частини майна для звернення на нього стягнення. Частина майна, що підлягає виділу, або обсяг коштів, що становлять її вартість, встановлюється згідно з балансом, який складається на дату пред'явлення вимог кредиторами. Звернення стягнення на всю частку учасника в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю припиняє його участь у товаристві.

Вирішуючи справу, суди попередніх інстанцій встановили, що матеріали справи та матеріали виконавчого провадження не містять доказів на підтвердження відсутність у боржника іншого майна для задоволення вимог кредитора і дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги.

Крім того, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що звернення стягнення на майно ТОВ «Боянівка» у межах частки боржника ОСОБА_3 можливе лише за наявності судового рішення про виділ частки учасника-боржника, отримання виконавчого листа і пред'явлення його для примусового виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК Українисуд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, оскільки висновків судів не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та вірно застосовано норми матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», подану його представником Козієм Романом Богдановичем, відхилити.

Ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 9 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 15 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: О.І.Євтушенко О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова