Провадження № 22ц/790/636/17 Головуючий 1-ї інстанції - Сітало А.К.
Справа № 644/3882/16-ц Доповідач - Бровченко І.О.
Категорія - договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Карімової Л.В., Швецової Л.А.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

Представник позивача ПАТ «КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь ПАТ «КБ «Приват Банк» суму заборгованості за кредитним договором № HAXRRW01121406 від 28 вересня 2008 року у розмірі 31414 грн. 07 коп., яка станом на 07 квітня 2016 року складається з наступного: 29441 грн. 97 коп. - заборгованість за пенею за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1472 грн. 10 коп. - штраф (процентна складова) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в порушення умов кредитного договору № HAXRRW01121406 від 28 вересня 2008 року укладеного між ПАТ «КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1, відповідач відмовляється виконувати свої зобов'язання з повернення боргу в строк та на умовах, встановлених сторонами в кредитному договорі.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Відповідач неналежним чином виконує взяті зобов'язання, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яку просить стягнути відповідач.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2016 року у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення з'явившихся учасників процесу, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до умов кредитного договору № HAXRRW01121406 від 28 вересня 2008 року укладеного ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, відповідач отримала кредит у розмірі 7740 грн. 52 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та процентів за користування кредитними коштами, утворилась заборгованість станом на 07 квітня 2016 року у розмірі 31414 грн. 07 коп., яка складається з наступного: 29441 грн. 97 коп. - заборгованість за пенею за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1472 грн. 10 коп. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, позивач наполягав на застосуванні наслідків спливу позовної давності, у зв'язку з чим застосував вимоги ч. 4 ст. 267 ЦПК України.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Пунктом 3 частини першої статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що з 30 листопада 2011 року банк перестав нараховувати ОСОБА_1 пеню у зв'язку з повним погашенням відповідачем заборгованості за тілом кредиту. Вказані обставини також підтверджуються письмовими поясненнями ПАТ КБ «ПриватБанк», які були надані до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи, що заборгованість за тілом кредиту у ОСОБА_1 відсутня з 30 листопада 2011 року, з позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 26 квітня 2016 року, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволені позовних вимог у зв'язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено позивачем.

Доводи апеляційної скарги, що відповідно до п. 5.5. Умов сторонами кредитного договору було збільшено строк позовної давності до 5 років, належними та допустимими доказами не підтверджено.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, підписанням заяви позивальника ОСОБА_1 приєдналась до Умов надання споживчого кредиту за виключенням п.5.5 цих Умов, оскільки зазначення у п.5.5 Умов про домовленість про збільшення строку позовної давності до вимог про стягнення кредитних зобов'язань до п'яти років повинно оформлюватися згідно до приписів ч. 2 ст. 259 ЦК України у вигляді укладання у письмовій формі окремого договору, а не шляхом приєднання до такого зобов'язання запропонованого банком в Умовах надання споживчого кредиту. Крім того, матеріали справи не містять відомостей, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності.

Надані банком в обгрунтування позовних вимог Умови не підписані позичальником, в заяві позичальника від 28 вересня 2008 року домовленості сторін про збільшення строку позовної давності немає.

З урахуванням вищезазначеного, надані банком копії Умов щодо встановлення збільшеного строку позовної давності до 5 років не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності.

Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року № 6-1926цс15 та від 11 лютого 2015 року № 6-240цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк», що банком не пропущено строк позовної давності, оскільки відповідач здійснила останній платіж 21 жовтня 2014 року, висновків суду не спростовують.

Заборгованість за тілом кредиту була сплачена відповідачем 30 листопада 2011 року та станом на 26 квітня 2016 року трьохрічний строк позовної давності сплинув.

Крім того, з виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що до 30 листопада 2011 року відповідачем здійснювалось погашення заборгованості через термінали самообслуговування. 21 жовтня 2014 року банком було здійснено автоматичне погашення 115 грн., що не свідчить про визнання відповідачем боргу та не може вважатися перериванням перебігу позовної давності, оскільки така дія вчинена після спливу позовної давності, строк якої сплив та не свідчить про вчинення відповідачем певних дій.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 28 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -