АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/2171/17 Головуючий І інстанції - Ніколаєнко І.В.
Провадження № 22ц/790/4683/17 Головуючий ІІ інстанції-Кісь П.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційними скаргами Державного підприємства «Східний експертно-технічний центр Держпраці» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2017 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Східний експертно-технічний центр Держпраці», директора Державного підприємства «Східний експертно-технічний центр Держпраці» ОСОБА_4 про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

13.02.2017 року ОСОБА_3 звернулася у суд з зазначеним позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ №263-В від 16.12.2016 року «Про службове розслідування»; визнати незаконним та скасувати наказ №2-к від 23.01.2017 року про звільнення ОСОБА_3 з посади експерта технічного з промислової безпеки Державного підприємства «Східний експертно-технічний центр Держпраці» за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України; поновити позивача на посаді експерта технічного з промислової безпеки Державного підприємства «Східний експертно-технічний центр Держпраці» з 23 січня 2017 року; стягнути з Державного підприємства «Східний експертно-технічний центр Держпраці» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 23 січня 2017 року по день поновлення на посаді; стягнути з Державного підприємства «Східний експертно-технічний центр Держпраці» на користь позивача суму коштів у розмірі 10000 гривень, як компенсацію моральної шкоди; рішення в частині поновлення на роботі і виплаті середньомісячного заробітку за один місяць допустити до негайного виконання; покласти на службову особу, винну в незаконному звільненні, обовязок покрити шкоду, заподіяну Державному підприємству «Східний експертно-технічний центр Держпраці» у звязку з оплатою ОСОБА_3 часу вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона з 01.02.2013 року працювала в ДП «Східний експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України», яке в подальшому було перейменовано в ДП «Східний експертно-технічний центр Держпраці» (далі за текстом - ДП «Східний ЕТЦ Держпраці») на посаді інженера відділу технічної експертизи і сертифікації. Наказом №1-к від 08.01.2014 року позивач була переведена на посаду експерта технічного з промислової безпеки. За час роботи сумлінно виконувала покладені на неї обовязки, не допускала жодного дисциплінарного проступку. У період часу з 21.11.2016 року по 14.12.2016 року позивач ОСОБА_3 знаходилася на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ "Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф". 16.12.2016 року відносно позивача було проведено службове розслідування правомірності видачі лікарняного листа та достовірності фактів, викладених у поясненні ОСОБА_3, проведення якого позивач вважає незаконним. Згідно Протоколу комісії про службове розслідування від 19.01.2017 року, комісія прийшла до висновку, що відсутність ОСОБА_3 14.12.2016 року на робочому місці не підтверджується ніякими документами, що виправдовують та слід отримати письмове пояснення від ОСОБА_3 про причини відсутності на роботі 14.12.2016 року, а при відсутності причин вважати 14.12.2016 року прогулом. Наказом відповідача №2-к від 23.01.2017 року позивача ОСОБА_3 було звільнено з посади експерта технічного з промислової безпеки ДП «Східний ЕТЦ Держпраці» за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вказаний наказ про звільнення позивача з посади за прогул вважає незаконним та необґрунтованим оскільки відповідачем порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, від неї не вимагалися письмові пояснення, а проведення службового розслідування було здійснено за відсутності на те підстав. Наголошує на тому, що нею не було допущено прогулу, адже 14.12.2016 року був останнім днем її перебування на лікарняному, у звязку з чим, звільнення її з посади є незаконним та безпідставним.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Суд вирішив: визнати незаконним та скасувати наказ №263-В від 16.12.2016 року «Про службове розслідування».

Визнати незаконним та скасувати наказ №2-к від 23.01.2017 року про звільнення ОСОБА_3 з посади експерта технічного з промислової безпеки Державного підприємства «Східний експертно-технічний центр Держпраці» за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_3 на посаді експерта технічного з промислової безпеки Державного підприємства «Східний експертно-технічний центр Держпраці» з 23 січня 2017 року.

Стягнути Державного підприємства «Східний експертно-технічний центр Держпраці» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 23 січня 2017 року у сумі 33045 (тридцять три тисячі сорок пять) грн. 75 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Східний експертно-технічний центр Держпраці» на користь ОСОБА_3 суму коштів у розмірі 3000 гривень, як компенсацію моральної шкоди.

Рішення в частині поновлення на роботі і виплаті середньомісячного заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2017 року, суд вирішив стягнути з ДП «Східний експертно-технічний центр Держпраці»на користь держави судовий збір за вимоги майнового характеру в сумі 640 грн. та за вимоги немайнового характеру в сумі 640 грн., а разом стягнути на користь держави суму судового збору у розмірі 1280 грн.

Непогодившись з рішенням суду першої інстанції від 12 червня 2017 року та додатковим рішенням від 14 серпня 2017 року, ДП «Східний експертно-технічний центр Держпраці» звернулося з апеляційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить судові рішення скасувати на ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі та стягненні судових витрат.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Відповідач вказує, що внутрішнє розслідування стосовно ОСОБА_3 було проведено на підставі Правила внутрішнього трудового розпорядку ДП «Східний ЕТЦ Держгірпромнагляду України», затверджених загальними зборами трудового колективу 30.04. 2013 року, а тому відповідач вважає, що ДП «Східний ЕТЦ» законно провів службове розслідування за фактом порушення трудової дисципліни працівника ОСОБА_3Також судом не надано оцінки тому факту, що ОСОБА_3 в період знаходження на стаціонарному лікуванні з 21 листопада по 14 грудня 2016 року, як фізична особа05 грудня 2016 року поїхала до м. Києва та уклала договір про надання послуг з ДП «Головним навчально-методичним центром Держпраці» про підвищення кваліфікації та атестацію, здійснила оплату за навчання. Також, апелянт зазначає, що судом не враховано та не надано оцінки листу № 34/285 КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про неправомірність видачі листка непрацездатності ОСОБА_3 від 18.01. 2016 року та його недійсність стосовно дати 14.12.2016 року. На думку відповідача, знаходження на навчанні та складанні іспиту у робочий день 14 грудня 2016 року у м. Києві працівниці ОСОБА_3 та підписання нею договору про накладання послуг з ДП «ГНМЦ Держпраці» про підвищення кваліфікації та атестацію 05 грудня 2016 року у м. Києві суд безпідставно розцінив як дії приватної особи, а не працівника відповідача. Крім того, наказом головного лікаря КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня-Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 17.05.2017 року № 167 «Про необґрунтованість видачі листка непрацездатності ОСОБА_3В.» листок непрацездатності анульований. Таким чином, відповідач вважає, що при застосуванні дисциплінарного стягнення було дотримано усі вимоги закону, зокрема, отримано згоду Профспілкового комітету ДП «Східний ЕТЦ» на розірвання трудових відносин з працівником ОСОБА_3 за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Щодо додаткового рішення суду, то, на думку відповідача, воно повинно бути також скасовано, оскільки є похідним від основного судового рішення, яке підлягає скасуванню.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3, відповідно до наказу №12-к від 01.02.2013 року, прийнята на посаду інженера відділу технічної експертизи і сертифікації ДП «Східний ЕТЦ Держгірпромнагляду України». Із запису №11 трудової книжки вбачається, що, відповідно до наказу №1-к від 08.01.2014 року, ОСОБА_3 переведена на посаду експерта технічного з промислової безпеки відділу технічної експертизи і сертифікації. При цьому назва підприємства змінена на ДП «Східний ЕТЦ Держпраці».

Відповідно до наказу №2-к від 23.01.2017 року «Про звільнення ОСОБА_3В.», у звязку з відсутністю без поважних причин на робочому місці протягом 14 грудня 2016 року експерта технічного з промислової безпеки, ОСОБА_3 звільнена за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул.

Підставою до прийняття зазначеного наказу вказано: протокол засідання комісії про службове розслідування від 19.01.2017 року; протокол засідання профспілкового комітету №1 від 20.01.2017 року; пояснювальна записка ОСОБА_3 від 23.01.2017 року.

Ухвалюючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наказ №263-В від 16.12.2016 року «Про службове розслідування» є незаконним, адже не встановлено підстав проведення такого розслідування, передбачених Порядком проведення службового розслідування стосовно державних службовців, затвердженого Постановою КМУ №950 від 13.06.2000 року. Визнаючи незаконним та скасовуючи наказ №2-к від 23.01.2017 року про звільнення ОСОБА_3, та поновлюючи позивача на відповідній посаді, суд виходив з того, що на час винесення вказаного наказу був чинним листок непрацездатності серії АГЯ №042997, згідно якого позивач перебувала на лікуванні з діагнозом «хоріоретиніт правого ока» з 21.11.2016 року по 14.12.2016 року, тобто, і в той день, відсутність на роботі в який стало підставою її звільнення. Отже, оскільки 14.12.2016 року є днем виписки ОСОБА_3 з лікувального закладу, то наявні поважні підстави її відсутності на роботі в цей день.

Колегія суддів не може повністю погодитися з вказаними висновками суду першої інстанції, а саме - в частині висновків про наявність підстав скасування наказу №263-В від 16.12.2016 року «Про службове розслідування». В іншій же частині висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

В пункті 22 Постанови №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України зазначив, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Частиною 1 ст. 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Судовим розглядом встановлено, що згідно листка непрацездатності серії АГЯ №042997 від 14.12.2016 року та виписки з медичної карти стаціонарного хворого, у період з 21.11.2016 року по 14.12.2016 року позивач ОСОБА_3 знаходилася на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ "Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф". День виходу на роботу за рекомендацією лікуючого лікаря значиться 15.12.2016 року.

На підставі договору №9-12.16 від 05.12.2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ДП "Головний навчально-методичний центр" (м. Київ), позивач пройшла курс підвищення кваліфікації та атестацію експерта технічного з промислової безпеки за напрямом "Проведення технічного огляду та/або експертного обстеження обладнання газової промисловості з тиском природного газу не більше 1,2 Мпа", і 14.12.2016 року успішно склала відповідний іспит.

При цьому, доказів присутності позивача на навчанні в м. Києві матеріали справи не містять.

Листом позивача від 14.12.2016 року наданого на імя директора ДП «Головний навчально-методичний центр Держпраці», копія якого посвідчена відповідачем, позивач повідомила причини її відсутності на заняттях з переатестації експертів.

Згідно пояснень позивача ОСОБА_3 від 15.12.2016 року, наданих на вимогу директора ДП «Східний ЕТЦ Держпраці» з питання складання 14.12.2016 року іспиту в м. Києві, позивач повідомила, що характер захворювання і призначений курс лікування не обмежували її в складанні відповідного іспиту.

Наказом ДП «Східний ЕТЦ Держпраці» №263-В від 16.12.2016 року в строк до 28.12.2016 року відповідачем було ініційовано проведення службового розслідування правомірності видачі лікарняного листа та достовірності фактів, викладених у поясненні ОСОБА_3 Для проведення службового розслідування цим же наказом було створено комісію у складі: голова комісії - голова ППО ДП "Східний ЕТЦ" ОСОБА_5; члени комісії голова комісії з соціального страхування ОСОБА_6; інспектор з кадрів ОСОБА_7

Згідно Протоколу комісії про службове розслідування від 19.01.2017 року, комісія прийшла до висновку, що день 14.12.2016 року, а також відсутність ОСОБА_3 в цей день на робочому місці не підтверджується ніякими виправдовувальними документами. Також, комісія поклала обовязок на одного зі своїх членів інспектора з кадрів ОСОБА_7 отримати письмове пояснення від ОСОБА_3 про причини відсутності на роботі 14.12.2016 року, а при відсутності причин вважати 14.12.2016 року прогулом.

Як зазначалось вище, згідно наказу №2-к від 23.01.2017 року позивача було звільнено у звязку з відсутністю без поважних причин на робочому місці протягом 14 грудня 2016 року експерта технічного з промислової безпеки, ОСОБА_3 звільнена за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). (п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992року «Про практику розгляду судами трудових спорів»)

При цьому, згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №3В2181 від 14.12.2016 року, складеної за підписом лікуючого лікаря ОСОБА_8 та завідувача відділення ОСОБА_9 КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» і скріпленої печаткою лікувального закладу, позивач ОСОБА_3 у період часу з 21.11.2016 року по 14.12.2016 року перебувала у стаціонарі з діагнозом Хоріоретиніт правого ока. День виписки значиться 14.12.2016 року.

Відповідно до листа головного лікаря КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_10 від 18.01.2017 року №34/285, хвора ОСОБА_3 була госпіталізована в доросле офтальмологічне відділення 21.11.2016, а виписана 14.12.2016. За період лікування з 21.11.2016 по 14.12.2016 виданий листок непрацездатності серії АГЯ №042997 з рекомендацією стати до роботи 15.12.2016. З пояснювальної записки лікуючого лікаря ОСОБА_8 витікає, що лікуючий лікар не оглядала хвору ОСОБА_3 14.12.2016 року, документи, надані юристом підприємства, свідчать про те, що 14.12.2016 ОСОБА_3 здавала іспити в «Головному навчально-методичному центрі Держпраці» в м. Києва. На підставі вищевикладених фактів, головний лікар вважає листок непрацездатності серії АГЯ №042997 дійсним з 21.11.2016 по 13.12.2016, недійсним 14.12.2016.

Отже, в листі від 18.01.2017 року №34/285 висловлена субєктивна думка головного лікаря ОСОБА_10, яка здебільшого ґрунтується на фактах та документах, повідомлених та наданих відповідачем. Сам лише факт, що лікуючий лікар ОСОБА_8 не оглядав хвору ОСОБА_3 14.12.2016 року не свідчить, що позивач не відвідувала лікарню того дня та про недійсність лікарняного листка.

На час звільнення позивача листок непрацездатності серії АГЯ №042997 був чинним.

Щодо наказу головного лікаря КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 17.05.2017 року №167 «Про необґрунтованість видачі листка непрацездатності ОСОБА_3», то він був прийнятий після звільнення ОСОБА_3

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.09.2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06.12.2017 року, по справі №638/10227/17 задоволено позов ОСОБА_3 до КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», головного лікаря КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_10, третя особа: ДП «Східний експертно-технічний центр Держпраці» про визнання незаконним та скасування наказу. Визнано незаконним та скасовано наказ головного лікаря КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 17.05.2017 року №167 «Про необґрунтованість видачі листка непрацездатності ОСОБА_3».

При цьому, факт проходження лікування позивачем у медичному закладі ніким не спростований, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав стверджувати про наявність в діях позивача ОСОБА_3 дисциплінарного проступку у вигляді прогулу протягом 14.12.2016 року.

Згідно офіційного документа листка непрацездатності серії АГЯ №042997Гринь Н.В. мала стати до роботи 15.12.2016 року, а тому відвідання позивачем14.12.2016 року після отримання листка непрацездатності м. Києва та складання іспиту в ДП «Головний науково-методичний центр Держпраці» не має вирішального значення для оцінки наявності або відсутності в діях позивача складу дисциплінарного проступку, оскільки 14.12.2016 року є днем виписки з лікувального закладу та відповідно поважною причиною відсутності на роботі.

Складання ОСОБА_3 14.12.2016 року іспиту в м. Києві суд правильно розцінив як дії приватної особи, а не працівника відповідача, оскільки наявність у позивача листка непрацездатності за цей день свідчить про відсутність у нього обовязку виконувати трудові функції, та відсутністю у звязку з цим підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку відповідача.

Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_3 як фізична особа 05 грудня 2016 року, тобто, під час перебування на лікуванні уклала договір про надання послуг з ДП «Головним навчально-методичним центром Держпраці», який розташований в м. Києві, та здійснила оплату за навчання, то вони відхиляються колегією суддів, адже підставою звільнення позивача, згідно наказу №2-к від 23.01.2017 року,визначено її відсутністю без поважних причин на робочому місці протягом 14 грудня 2016 року.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду пенршої інстанції, що ОСОБА_3 було звільнено за прогул, який нею було допущено протягом дня 14.12.2016 року.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу №2 від 23.01.2017 року «Про звільнення ОСОБА_3В.», поновлення позивача на відповідній посаді та стягнення з ДП «Східний ЕТЦ Держпраці» на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розмір якого в апеляційній скарзі не оспрюувався.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. (п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди")

В апеляційній скарзі відповідач не наводив доводів щодо скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ДП «Східний ЕТЦ Держпраці» на користь позивача в якості компенсації моральної шкоди суми у розмірі 3000,00 грн.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо незаконного звільнення позивача, судовою колегією не встановлено підстав і для скасування або зміни рішення суду в цій частині.

Разом з тим, щодо висновків суду першої інстанції про необхідність скасування №263-В від 16.12.2016 року «Про службове розслідування», то, як зазначалось вище, приймаючи рішення в цій частині, суд першої інстанції дійшов висновку про його незаконність, так як судовим розглядом не було встановлено підстав проведення такого розслідування, передбачених Порядком, затвердженим Постановою КМУ №950 від 13.06.2000 року.

Водночас, колегія суддів відзначає, що постановою КМУ №950 від 13.06.2000 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

ОСОБА_3 до осіб, на яких поширюється дія вказаного Порядку не належить, адже не є особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно ж до п. 6.3. Правил внутрішнього трудового розпорядку ДП «Східний експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» для зясування додаткових фактів та обставин щодо дисциплінарного проступку роботодавець може провести службове розслідування.

Підстави прийняття наказу №263-В від 16.12.2016 року «Про службове розслідування» були в ньому зазначені.

До того ж сам по собі факт проведення службового розслідування не свідчить про порушення прав позивача.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що доводи ОСОБА_3 та висновки суду першої інстанції про незаконність наказу №263-В від 16.12.2016 року та наявність підстав його скасування є безпідставними, а тому рішення суду в цій частині не можна визнати законним та обґрунтованим, у звязку з чим воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 309, 310, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний експертно-технічний центр Держпраці» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2017 року задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2017 року, в частині визнання незаконним та скасування наказу №263-В від 16 грудня 2016 року «Про службове розслідування», скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний експертно-технічний центр Держпраці» на додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2017 року відхилити.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2017 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

ОСОБА_2