Справа №461/432/17
Провадження №2/461/581/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

10 квітня 2017 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення грошового забезпечення та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ГУ МВС України у Львівській області, в якому просить стягнути з відповідача грошове забезпечення з часу прийняття постанови у справі №813/6277/15 Львівським окружним адміністративним судом до часу набрання рішення законної сили та стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі половини заподіяної матеріальної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 року визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України у Львівській області №831 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ України в запас, зобовязано поновити ОСОБА_2 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області з 06.11.2015 року. Дана постанова ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.09.2016 року залишена без змін. Однак, зазначає, що всупереч зазначеній постанові ОСОБА_2 на роботі не поновлено. Стверджує, що внаслідок протиправних дій позивачу завдано також моральну шкоду. Просить позов задоволити.

Позивач у судове засідання не зявився, однак через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача у судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно із ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення.

Фіксація судового процесу не здійснювалася відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки учасники процесу в судове засідання не зявилися.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Так, завданнями цивільного судочинства відповідно до ст.1 ЦК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом (ст.16 ЦК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Повноваження суду при вирішенні цивільних справ визначені ЦПК України, у тому числі і щодо вирішення трудових спорів.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 року встановлено, що ОСОБА_2 на службу в органи внутрішніх справ прийнятий 13.07.2001 року та з 10.01.2014 року призначений на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області від 06.11.2015 року № 831 о/с, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено ОСОБА_2 з 6 листопада 2015 року у запас за пунктом 64 «г», через скорочення штатів.

Окрім того, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зокрема визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 831 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ України в запас за п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ через скорочення штатів, поновлено ОСОБА_2 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 06 листопада 2015 року, стягнуто з Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 7300 грн. 20 коп. без урахування сум обов'язкових до сплати податків та внесків.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.09.2016 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 року залишено без змін. Постанова Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 року набрала законної сили 01.09.2016 року.

14.07.2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №813/6277/15, виданого 05.07.2016 року Львівським окружним адміністративним судом.

Однак, у звязку з невиконанням ГУ МВС України у Львівській області рішення суду, відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Львівській області 02.12.2016 року на адресу Прокуратури Львівської області скеровано подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності.

Таким чином, суд зазначає, що оскільки вищевказане рішення суду не виконано, позивача на роботі не поновлено, тому відповідач зобовязаний сплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з наступного розрахунку.

Згідно ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За змістом норм статті 236 КЗпП України, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення.

У випадку невиконання цього обов'язку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу та здійснюється на підставі виконавчого документа.

Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка» («зволікання», «тяганина») за змістом норм статті 236 КЗпП України, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Саме такий правовий висновок викладений Верховним Судом України при розгляді справи № 6-435цс15 у Постанові від 01 липня 2015 року, відтак в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У відповідності до п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року, № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно абзацу 3 пункту 2 вказаного Порядку у всіх інших, випадках середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно п.5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 р. № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області № 255 від 24.03.2017 року, яка міститься у матеріалах справи, середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 складає 73,10 грн. Кількість робочих днів з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року складає 129 днів та з 01.01.2017 року по 10.04.2017 року складає 72 дні, що в сукупності становить 201 день, що відповідає пятиденному робочому тижню, згідно додатків до листів Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 року №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» та від 05.08.2016 року № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік».

Кількість робочих днів за час вимушеного прогулу позивача з 01 липня 2016 року по 10 квітня 2017 року становить 201 день.

Отже, середній заробіток, що підлягає стягненню за час вимушеного прогулу становить: 73 грн. 10 коп. (середньоденна заробітна плата) х 201 (кількість робочих днів, які повинні бути оплачені) = 14693 грн. 10 коп.

Враховуючи, що позивачем допущено 201 день вимушеного прогулу, на його користь необхідно стягнути з відповідача 14693,10 грн. середнього заробітку за увесь час вимушеного прогулу з 01 липня 2016 року (наступний день після винесення постанови Львівським окружним адміністративним судом про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу) по 10 квітня 2017 року (день винесення рішення у даній справі).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення грошового забезпечення підлягають до задоволення.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається глибиною фізичних та душевних страждань позивача та ступенем вини відповідача.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, ст.43 Конституції України гарантовано, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідач, позбавивши позивача гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти на життя собі та утримання свої сімї, наніс позивачеві моральні переживання, які виразились, зокрема, у втраті душевного спокою, порушенні нормальних життєвих звязків.

Позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Належних та допустимих доказів понесення моральної шкоди суду не надано.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди необхідно відмовити.

У відповідності до вимог ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задоволити частково.

У звязку з частковим задоволенням позовних вимог, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Відповідно до вимог ст.ст. 236, 237-1 КЗпП України, ст.ст.23, 1167 ЦК України та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 208, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01 липня 2016 року по 10 квітня 2017 року в сумі 14693,10 грн. без врахування обов'язкових платежів.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Зубачик Н.Б.