Справа № 135/1099/17
Провадження № 2/135/312/17
26.12.2017 року Ладижинський міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,
при секретарі Паладій В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,-
ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. В позовній заяві зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстровані його донька та онука: ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Вони вселилися та проживали у його квартирі, як члени сім`ї власника квартири, оскільки для ОСОБА_2 він є батьком, а для ОСОБА_3 є дідом. Майже два роки тому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинили проживати в квартирі та виселились. На даний час йому не відомо де проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Їх реєстрація в квартирі обмежує його в правах як власника нерухомості в частині користування майном, оскільки він має намір оформити субсидію на житлово-комунальні послуги. Тому, він звернувся в суд та просив визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву згідно якої просив справу розглянути в його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує .
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, хоча викликалися за адресою їх місця реєстрації. Заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не подали.
За таких обставин, відповідно до ст. 128 ЦПК України, суд вважає, що судовий виклик відповідачам вручено належним чином.
Зважаючи на неявку відповідачів, повідомлених належним чином, судом, за згодою позивача, було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору дарування укладеного 23.03.1999 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 однокімнатну квартиру за АДРЕСА_1.
Відповідачі зареєстровані в АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою №2-20-2862 виданою 05.09.2017 року виконавчим комітетом Ладижинської міської ради.
З копії технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 виданого комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» вбачається, що паспорт на дану квартиру виготовлено 25.03.1999 року і ОСОБА_1 є її власником.
Також, з письмових пояснень свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уже більше двох років не проживають в АДРЕСА_1. Зв'язок з ними втрачено, тому не відомо де на даний час проживають дані особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Тому суд вважає, що ОСОБА_1, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування своїм майном шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11.
Відповідно до вказаного рішення Верховного Суду України, зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є наймачами житлового приміщення в належній ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_1. Договір найму жилого приміщення у вказаному будинку між сторонами не укладався. Відповідачі є членами сім'ї власника квартири, однак вони втратили право користування цим житлом, так як були відсутні понад один рік. А тому вони не мають права користування житловим приміщенням у даній квартирі.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будучи зареєстрованими в належній позивачу квартирі, тривалий час не проживають в ній, а тому обмежують право позивача на користування даною квартирою.
Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись України, ст.ст. 16, ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 12, 81, 89, 280-282 ЦПК суд, -
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, неповнолітню ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 640 грн..
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданною протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Апеляційного суду Вінницької області.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Повний текст рішення складено 02.01.2018 року.

Суддя: