УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець відділу державної виконавчої служби Вовчанскього управління юстиції Дудка АллаСергіївна, ОСОБА_6, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на неправомірні дії посадової особи відділу державної виконавчої служби Вовчанського районного управління юстиції Харківської області (далі - ВДВС Вовчанського РУЮ) з приводу примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів.

На обґрунтування скарги ОСОБА_4 посилався на те, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 січня 2016 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_6 аліменти на дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини доходу, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19 червня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Заявник вказував, що у квітні 2016 року він отримав копію постанови від 25 квітня 2016 року про відкриття виконавчого провадження, яку оскаржив до суду, проте ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 травня

2016 року у задоволенні його скарги було відмовлено.

Посилаючись на те, що у серпні 2016 року він отримав довідку-розрахунок заборгованості по аліментах за період з червня 2015 року по липень 2016 року, зі змісту якої встановлено розбіжності у сумах середньомісячної заробітної плати, що, на його думку, свідчить про невживання заходів державним виконавцем щодо отримання відомостей про його дохід, як боржника, за час, протягом якого не проводилось стягнення аліментів, ОСОБА_4 просив задовольнити скаргу.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 жовтня

2016 року скарга залишена без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, залишаючи скаргу без задоволення, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували відповіді Державної податкової служби та Пенсійного фонду України про відсутність інформації стосовно боржника ОСОБА_4, та виходили з того, що ним за весь час перебування на виконанні виконавчого листа про стягнення аліментів не було повідомлено жодної інформації про сплату аліментів або про отримання доходів, у зв'язку із чим дійшли обґрунтованого висновку про те, що заборгованість по аліментах державним виконавцем була правильно нарахована відповідно до вимог ст. ст. 180-193 Сімейного кодексу України, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості.

Відхиляючи доводи ОСОБА_4 про оскарження ним постанови державного виконавця ВДВС Вовчанського РУЮ про відкриття виконавчого провадження № 50953749 від 25 квітня 2016 року та дій державного виконавця, суди попередніх інстанцій вмотивовано виходили з того, що це не є обов'язковою підставою для зупинення виконавчих дій відповідно до положень ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції від 21 квітня 1999 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович