Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Григоренка М.П., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої майну фізичної особи,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої майну фізичної особи відмовлено.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу на те, що сума збитків в розмірі 2000 грн. у заяві на ім'я начальника Костопільського районного сектора Головного управління ДСНС Рівненській області нею була вказана, як і написання розписки про передачу будівельних матеріалів, за ініціативою свідка ОСОБА_3 у день пожежі, коли вона перебувала у шоковому стані та не могла реально оцінити завдані їй збитки

Також, судом надано неправильну оцінку висновку експерта, який керувався технічним паспортом на будинковолодіння та фотознімками, оскільки більш точної інформації про знищені об'єкти експерт не міг отримати з інших джерел.

Вказує, що частину знищеного майна, зокрема сіно, солому та дерев'яну огорожу вона взагалі не вказувала на прохання відповідача, який обіцяв усе відшкодувати, однак тривалий час не виконував обіцяного.

Реально визначити скільки будівель згоріло інспектор пожежної частини не міг, оскільки обидві будівлі сараїв розташовувались одна біля одної, мали спільну стіну, а на місці пожежі залишилось лише згарище, за яким можливо було визначити лише межі споруд, тому відповідно інспектором і було вказано в акті одну будівлю розміром 8х5 м, який стосувався двох сараїв.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено розміру завданої її майну шкоди.

Такий висновок суду не ґрунтується на досліджених судом доказах та не відповідає вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

За ч. 4 ст. 2 Закону України «Про пожежну безпеку», забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників, а в жилих будинках приватного житлового фонду та інших спорудах, на дачах і садових ділянках - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Зокрема, право на справедливий суд (стаття 6), право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: с. Золотин вул. Погулянській,32 Костопільського району Рівненської області.

9 березня 2015 року на земельній ділянці відповідача через необережне поводження останнього з вогнем виникла пожежа трав'яного настилу, яка перекинулася на земельну ділянку ОСОБА_1 Вказані обставини підтверджуються звітом про причину виникнення пожежі та актом про пожежу, складеним 10.03.2012 року, згідно яких пожежею було знищено господарська будівля ОСОБА_2 розміром 10х6 м, господарська будівля ОСОБА_1, розміром 5х8 м та 300 кг грубих кормів. Прямі збитки від пожежі орієнтовно становлять 2500 грн., побічні збитки орієнтовно становлять 12752грн. Ймовірна причина пожежі необережне поводження з вогнем відповідача під час спалювання сухої трави.(а.с.158,159)

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, його дружиною ОСОБА_4, ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_5 було підписано розписку згідно якої відповідач у зв'язку з пожежею, яка сталась 9.03.2015 року за адресою вул. Погулянська, 25 в с. Золотин зобов'язався відшкодувати збитки, завдані ОСОБА_1 у вигляді будівельних матеріалів, а саме: 6 кругляків розміром 3,5 м, діаметром150мм; 4 крокви розміром 4,2 м (5х10 см); 2 куба дошки для обшивки грубиною 2,5 см.(а.с.46)

Отримання від відповідача, зазначених у розписці, будівельних матеріалів позивачкою не заперечується.

ОСОБА_2 не заперечує того факту, що пожежа виникла у результаті його дій (спалював суху траву на своєму подвірї) і цей факт встановлено судом (ч. 1 ст. 61 ЦПК України).

Звертаючись із вказаним позовом, позивачка, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.193), просила відшкодувати збитки, завдані пожежею, яка знищила сарай «Б» та сарай «б», пошкодила частину деревяної огорожі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про пошкодження пожежею, яка мала місце 9.03.2015року частини деревяної огорожі, що належала позивачці.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про знищення пожежею двох сараїв, то колегія суддів приходить до висновку про доведеність цих обставин.

Так, із технічного паспорта, складеного 14.07.2011 року вбачається, що на одній земельній ділянці із житловим будинком по вул. Погулянській,32 в с.Золотин Костопільського району Рівненської області знаходяться господарські будівлі: сарай «В» площею 10,2кв.м, сарай "Б" площею 46,5 кв.м., сарай "б" площею 9,4 кв.м. Стіни сараю «В» збудовані із цегли, а сараїв «Б» та «б»- з дерева. Сарай "Б" мав розміри 8,95х5,2 м., а сарай "б" 1,84х5,1 м., їх знос становив 75%. Із схеми земельної ділянки вбачається, що сарай «Б» та сарай «б» розташовані поруч і мають одну спільну стіну. (а.с.18-19)

Докази про те, що на земельній ділянці позивачки, на місці, де були розташовані сараї «Б» та «б» після пожежі залишились якісь їх будівельні конструкції, матеріали тощо відсутні, а тому наявні підстави для відшкодування відповідачем завданої ОСОБА_1 майнової шкоди за це знищене пожежею майно.

Клопотання про призначення відповідної експертизи для визначення вартості знищеного пожежею майна сторонами не заявлялись, а тому апеляційний суд надані позивачкою експертні дослідження вважає письмовими доказами у справі, оцінка яким здійснюється у відповідності до правил ст.212 ЦПК України.

Згідно висновку №Д-13/15 експертного будівельно-технічного дослідження від 24.09.20015року загальна вартість відтворення сараю «Б», з врахуванням фізичного зносу становить 25723грн., сараю «б»-3 123грн. Загальна вартість відтворення досліджуваних обєктів з врахування фізичного зносу станом на 23.09.2015року становить 28 846грн.

Відповідно до висновку №Д-14/16 експертного будівельно-технічного дослідження від 15.09.2016року вартість матеріалів, зазначених у розписці станом на 23.09.2015року становить 8 323грн. (а.с.197)

Враховуючи викладене, залишкова вартість відтворення сараїв після відрахування вартості матеріалів становить станом на 23.09.2015року 20 523грн.(28 846-8 323).

Із висновку №Д-14/16 від 15.09.2016року вбачається, що залишкова вартість відтворення двох сараїв визначалася експертом станом на 14.09.2016року, з застосуванням індексу інфляції, який з жовтня 2015року по серпень 2016року становив 1,06.

За наведеного, оскільки експертом встановлена залишкова вартість двох сараїв та частини огорожі, а позивачкою не доведено пошкодження огорожі, то залишкова вартість відтворення двох сараїв станом на 14.09.2016року становитиме 21 754грн.38коп. (20 523 х 1,06). Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Доводи відповідача про те, що він виконав умови наданого ним зобовязання по розписці суд оцінює критично, оскільки у ОСОБА_2 зобовязання по відшкодуванню завданої пожежею шкоди ОСОБА_1 виникли не з договірних відносин (розписки), а з деліктних(позадоговірних).

Не можуть бути прийняті до уваги і покликання відповідача про те, що сума збитку визначена позивачкою у день пожежі та становить 2тис.грн., оскільки розмір шкоди визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна, робіт, які необхідно провести.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: 1) витрати та інформаційно-технічне забезпечення; 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду; 4) витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6)витрати повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що на замовлення позивачки судовий експерт ПП ОСОБА_6 у вересні 2055 року, тобто ще до відкриття провадження в справі (14.12.2015р), провела дослідження, вартість якого в сумі 1200 грн. оплатила ОСОБА_1 (а.с. 9-24). В процесі розгляду справи за зверненням представника позивачки - ОСОБА_7 було проведено дослідження щодо визначення вартості матеріалів, зазначених у розписці відповідача і визначення залишкової вартості пошкодженого та знищеного майна (а.с.195-201), за проведення якої позивачкою сплачено 500грн. (а.с.202).

Таким чином, понесені позивачкою витрати в загальній сумі 1700грн. на оплату замовлених нею досліджень не є судовими витратами, а тому не можуть присуджуватися на її користь з відповідача у звязку з частковим ухваленням рішення на користь ОСОБА_1

У ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачкою по справі сплачено 1023,12грн. судового збору (при подачі позову - 487грн., при подачі апеляційної скарги -535,92грн.) Позов задоволено на 69,69% (21754.38х100: 31216), а тому понесені витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, в сумі 713грн.01коп. (1023,12х69,69%)

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням нового рішення-про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 325 ЦПК України, ст. ст.319, 321, 386, 1166 ЦК України, колегія суддів

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року скасувати.

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в розмірі 21754(двадцять одна тисяча сімсот пятдесят чотири)грн.38 коп. та понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 713(сімсот тринадцять)грн.01коп., всього 22467грн.39коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_8

ОСОБА_9