АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Пузиковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на постанову державного виконавця, в якій просив скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про розшук майна боржника від 08.12.2016 року винесену в рамках виконавчого провадження № 44858247.

Скаргу обґрунтовував тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.08.2013 року по справі № 755/9127/13-ц з нього на користь ПАТ «Кредитпромбанк» стягнуто заборгованість у розмірі 6 865 912,24 грн.

На виконання вказаного рішення Дніпровським районним судом м. Києва 04.07.2014 року було виданого виконавчий лист.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2016 року задоволено заяву ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони виконавчого провадження, якою у виконавчому провадженні № 44858247 стягувача ПАТ «Кредитпромбанк» замінено на ПАТ «Дельта Банк».

08 грудня 2016 року старшим державним виконавцем Відділу ПВР УДВС ГТУЮ в м. Києві Подпоріним Р.О. було винесено постанову про розшук майна боржника, відповідно до якої оголошено в розшук автомобіль «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_1.

Скаржник посилався на те, що спірна постанова, яку отримав поштою 14.12.2016 р., порушує його права та інтереси на вільне проведення підприємницької і особистої діяльності, користування та розпорядження майном, так як постановою старшого державного виконавця від 03.06.2016 року вже накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, при цьому існує заставне майно, яким є квартира АДРЕСА_1, вартість якої перевищує суму боргу, у зв'язку з чим не має необхідності в розшуку транспортного засобу.

Справа № 755/666/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4018/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись її незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити вимоги скарги.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, посилався на те, що суд першої інстанції не врахував доводів, які були викладені у скарзі, а саме те, що в рамках виконання рішення вже накладено арешт на квартиру, вартість якої навіть перевищує суму заборгованості.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Дніпровським районним судом м. Києва 04 липня 2014 року видано виконавчий лист № 755/9127/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості у розмірі 6 865 912 грн. 24 коп., який з 26.09.2014 року знаходиться на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві за номером виконавчого провадження № 44858247.

Обов'язки і права державних виконавців на час відкриття виконавчого провадження були визначені нормою ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 21.04.1999 р. зі змінами.

У постанові про відкриття виконавчого провадження № 44858247 на примусове виконання виконавчого листа № 755/9127/13-ц виданого 04.07.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва боржнику ОСОБА_1 було надано семиденний строк добровільного виконання з моменту винесення постанови.

Одночасно з відкриттям виконавчого провадження 26.09.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.09.2014 року, яка була скасована в частині накладення арешту на все майно, що належить боржникові ОСОБА_1, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.10.2014 року у справі № 755/27577/14-ц за скаргою ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про часткове скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

На виконання зазначеної ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 29.10.2014 року державним виконавцем 18 грудня 2014 року була винесена постанова про звільнення майна боржника з-під арешту.

Як убачається із матеріалів виконавчого провадження, представник боржника ОСОБА_1 06.11.2014 року подавав до Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ м. Києва, серед іншого, копію договору іпотеки та копію договору застави автотранспортного засобу.

03.06.2016 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Подпоріним Р.О. винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 6 865 912,24 грн.

На момент винесення державним виконавцем вказаної постанови від 03.06.2016 року діяла редакція ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно якої арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, серед іншого, шляхом винесена постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2016 року у справі № 755/9127/13-ц у вищезазначеному виконавчому провадженні ВП № 44858247 замінено сторону стягувана ПАТ «Кредитпромбанк» його правонаступником - ПАТ «Дельта Банк».

08 грудня 2016 року старшим державним виконавцем Відділу ПВР УДВС ГТУЮ в м. Києві Подпоріним Р.О. було винесено постанову про розшук майна боржника, відповідно до якої оголошено в розшук транспортний засіб «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_1.

Не знайшовши порушень законодавства в діях державного виконавця при винесенні оскаржуваних постанов, суд першої інстанції правомірно відмовив скаржнику у задоволенні скарги.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що судом не було враховано доводів, які були викладені у скарзі, а саме те, що в рамках виконання рішення вже накладено арешт на квартиру, вартість якої навіть перевищує суму заборгованості.

Так, судом першої інстанції було правильно вказано, що відповідно ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції на час спірних правовідносин, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Згідно постанови про арешт коштів боржника від 06.12.2016 року старшим державним виконавцем нарахована сума до стягнення з боржника ОСОБА_1 за виконавчим документом з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження на час винесення постанови у розмірі 7 552 803 грн. 46 коп.

За вимогами ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Порядок проведення примусового звернення стягнення на предмет іпотеки визначено і здійснюється з урахуванням положень ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку».

Проте, як зазначено вище, державним виконавцем проводиться примусове виконання рішення суду про стягнення суми боргу, а не про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, безпідставними є і посилання скаржника на те, що вартість арештованої квартири є більшою за суму заборгованості.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вказуючи на вказану обставину, скаржником не було надано суду жодного доказу, який би підтверджував, що вартість арештованої квартири більша за 7 552 803 грн. 46 коп., а тому наведене є його припущенням, що не може бути покладено в основу судового рішення.

Таким чином, суд першої інстанції правильно розглянув скаргу, в межах її доводів та на основі наявних в матеріалах справи доказів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки не спростовує висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді