Справа № 348/2319/14-ц
Провадження № 22-ц/779/43/2017
Головуючий у 1 інстанції Вінтоняк М.Б. М. Б.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Мелінишин Г.П.,Беркій О.Ю.

секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ТзОВ «ОСОБА_2 Центр» до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за невиконання договірних зобовязань, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Надвірнянського районного суду від 17 жовтня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ТзОВ «ОСОБА_2 Центр» звернулось до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 28.05.2013 року товариство уклало з ОСОБА_3 договір про надання інформаційно-консультативних послуг, за умовами якого позивач зобовязався сприяти отриманню відповідачем імміграційного статусу від посольства США шляхом надання інформаційно-консультативних послуг.

Свої зобовязання за договором позивач перед відповідачем виконав у повному обсязі.

За умовами договору відповідач зобовязався оплатити повну вартість послуг у розмірі 87 264 грн, що на день укладення договору згідно курсу НБУ становило 10 800 доларів США. Згідно з п.4.1 договору, при суттєвій зміні курсу гривні до долара США ціна договору підлягає індексації, тому індексована ціна з урахуванням курсу 13,43 грн. за 1 долар США становить на час подання позову 145 044 грн.

20.08.2014 року після кількох звернень телефоном позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою виконати зобовязання по оплаті за надані послуги. Проте вимога залишилась без відповіді.

Позивач також вказав, що згідно розділу 5 договору за несвоєчасну оплату послуг клієнт (відповідач) несе відповідальність у розмірі 1% від суми контракту за кожен день затримки.

Оплата мала бути здійснена відповідачем 21.03.2014 року, тому відповідач зобовязаний сплатити позивачу пеню у розмірі 518069,52грн., що за курсом НБУ еквівалентно 20 088 доларів США (за 186 днів прострочення виконання зобовязання).

Рішенням Надвірнянського районного суду від 17 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Центр" заборгованість за договором № ДВ2012/28-05-2013/1 про надання інформаційно-консультаційних послуг - 278532 гривень, що еквівалентно згідно курсу Національного банку України 10800 доларам США та пеню в сумі -278532 гривень, а також 3654 грн. судових витрат.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Представник апелянта вказав, що у травні 2013 року до ОСОБА_3 звернулися представники ТзОВ «ОСОБА_2 Центр» з пропозицією приїхати до офісу в м.Івано-Франківськ та уточнити анкетні дані з метою отримання «Грін Карти» для виїзду у США.

У офісі ТзОВ «ОСОБА_2 Центр» відповідачу було запропоновано заповнити анкету і надати свої фотографії, оскільки «Грін Карта» може бути виграна лише за сприяння позивача. Також ОСОБА_3 було запевнено, що його відвезуть до Києва і допоможуть швидко пройти медкомісію, підготують до співбесіди та організують безкоштовний доступ в Посольства США.

Крім того, відповідачу було надано для ознайомлення і підписання договір № ДВ2012/28-05-2013/1 про надання інформаційно-консультаційних послуг. Даний договір видався відповідачу суперечливим, зокрема пункти 9.2 та 9.6 договору вказували на те, що всупереч наданим відповідачу усним запевненням, ТзОВ «ОСОБА_2 Центр» не гарантувало отримання імміграційних віз від Посольства США. З цієї причини відповідач, підписавшись на окремих сторінках про ознайомлення з текстом, утримався від підписання договору в цілому. Другий примірник договору ОСОБА_3 на руки не видався.

Посилаючись на вказану обставину а також на положення ст.ст.252,530,631,905 ЦК України, представник апелянта вказує на необґрунтованість висновку суду щодо визнання спірного договору укладеним.

В подальшому ТзОВ «ОСОБА_2 Центр» не вчинило жодних дій, завдяки яким ОСОБА_3 отримав імміграційну візу до США. На думку апелянта, в матеріалах справи немає жодних доказів причетності позивача до одержання відповідачем «Грін Карти» і права виїзду до США на постійне проживання і отримання ним права на роботу. Відповідач самостійно, за підтримки сестри, яка є громадянкою США, пройшов усі процедури, отримав імміграційну візу і в лютому 2014 року виїхав до США.

Представник апелянта зазначив, що позивачем не представлено жодних доказів надання послуг відповідачеві. Як доказ позивач надав лише копії фактично неукладеного договору, ніким не підписаного акта приймання-передачі та копію претензії від 20.08.2014 року.

З наведених підстав, представник апелянта просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ТзОВ «ОСОБА_2 Центр» відмовити.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги скарги підтримав, просив скаргу задоволити.

Представник позивача скаргу не визнав, вважає її безпідставною.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 28.05.2013 року між ТзОВ «ОСОБА_2 Центр» (консультант) та ОСОБА_3 (клієнт) укладено договір №ДВ2012/28-05-2013/1 про надання інформаційно-консультаційних послуг.

20.08.2014 року ТзОВ «ОСОБА_2 Центр» звернулось до ОСОБА_3 з претензією про стягнення суми боргу за невиконання договірних зобовязань, посилаючись на те, що свої зобов'язання згідно договору консультант виконав у повному обсязі. ОСОБА_3 було запропоновано добровільно погасити заборгованість в розмірі 10 800 доларів США у гривнях за курсом НБУ, яка виникла внаслідок неналежного виконання зобовязань згідно договору від 28.05.2013 року та штраф у розмірі 16 416 доларів США згідно розділу 5 договору (а.с.7-8).

Претензія ТзОВ «ОСОБА_2 Центр» залишилась без задоволення, що стало підставою для звернення до суду із позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору про надання інформаційно-консультаційних послуг, наслідком чого було його підписання без зауважень і застережень. Суд прийшов до висновку, що оскільки ТзОВ «ОСОБА_2 Центр» виконало свої договірні зобов'язання у повному обсязі, внаслідок чого в грудні 2013 року відповідач отримав іміграційну візу на право постійного проживання в США і виїхав до цієї країни, з нього підлягають стягненню вартість послуг за договором та пеня в силу несвоєчасного виконання.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Відповідно до п.1 ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст.ст.626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.526, 629 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, в установлений строк відповідно до вказівок договору і не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання та одностороння зміна умов договору, за винятком випадків, передбачених законом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату - замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом першої інстанції 28.05.2013 року між ТзОВ «ОСОБА_2 Центр» (консультант) та ОСОБА_3 (клієнт) укладено договір №ДВ2012/28-05-2013/1 про надання інформаційно-консультаційних послуг, за умовами якого клієнт отримує, а консультант на договірній основі зобов'язується сприяти отриманню клієнтом імміграційної візи від Посольства США, шляхом здійснення консультування (надання інформаційно-консультаційних послуг) згідно цього договору (п.1.1).

Колегія суддів відхиляє твердження сторони апелянта щодо визнання неукладеним вищевказаного правочину, оскільки як вбачається з копії договору долученого до матеріалів справи , оригінал якого оглянуто у засіданні апеляційного суду, сторонами досягнуто згоди щодо змісту договору та його істотних умов. Зокрема, суд враховує, що на кожній сторінці договору є підписи обидвох сторін. Цю обставину не спростовують представники сторін. Відсутність підпису ОСОБА_3 на останній сторінці договору, сама по собі не може бути підставою для визнання договору неукладеним.

Разом з тим, колегія суддів вважає необгрунтованим висновок суду щодо наявності підстав для стягнення з відповідача коштів на користь позивача за надання послуг згідно з умовами договору від 28.05.2013 року.

Так, звертаючись до суду із позовом, ТзОВ «ОСОБА_2 Центр» свої вимоги обгрунтовувало тим, що позивач виконав свої договірні обов'язки, внаслідок чого ОСОБА_3 отримав іміграційну візу та виїхав до США. Проте останній не виконав свого обов'язку щодо оплати послуг у розмірі і на умовах як це передбачено у договорі.

Відповідно до ст.ст.10,59,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно п.1.1. договору, предметом договору є надання інформаційно-консультаційних послуг, за умовами якого клієнт отримує, а консультант на договірній основі зобов'язується сприяти отриманню клієнтом імміграційної візи від Посольства США, шляхом здійснення консультування (надання інформаційно-консультаційних послуг) згідно цього договору.

З розділу 2 договору вбачається, що консультант зобов'язаний повідомляти клієнту інформацію про чинні закони, які стосуються еміграції, і вимоги еміграційних програм щодо виїзду за кордон (п.2.1.1); повідомляти клієнту вимоги Посольства США щодо документів, необхідних для формування еміграційної справи в Посольстві США (п.2.1.2); після закінчення терміну або припинення дії цього договору консультант повинен скласти та передати клієнту Акт приймання-передачі інформаційно-консультативних послуг (п.2.1.3).

Консультант має право вимагати від клієнта своєчасної та повної оплати за фактично надані йому послуги (п.2.2.1), вимагати від клієнта будь-які документи та інформацію, що необхідні для здійснення ним своїх зобовязань (п.2.2.2).

Розділом 4 визначено ціну договору. Так клієнт зобов'язаний сплатити консультантові за інформаційно-консультаційні послуги 87 264, що в еквіваленті в доларах США становить 10800 за курсом НБУ. При суттєвій зміні курсу гривні до долара США (+/- 5%) ціна договору підлягає індексації.

Клієнт зобов'язується сплатити повну вартість цього договору в сумі 87 264 грн., що в еквіваленті в доларах США становить 10 800 за курсом НБУ на момент сплати (п.5.1). За несвоєчасну оплату за надані інформаційно-консультаційні послуги згідно цього договору, клієнт сплачує консультанту штрафні санкції в розмірі 1% від ціни цього договору за кожен день прострочення невиконання зобов'язання (п.5.2).

Згідно п.3.1.5 договору клієнт зобов'язаний у повном обсязі та своєчасно оплатити консультантові вартість інформаційно-консультаційних послуг за ціною, що встановленна у розділі 4 цього договору, під час підписання Акта приймання-передачі інформаційно-консультаційних послуг; підписати Акта приймання-передачі інформаційно-консультаційних послуг в день його отримання (п.3.1.8).

За односторонню необгрунтовану відмову від виконання своїх зобовязань протягом дії цього договору винна сторона сплачує штраф у розмірі 100 відсотків від вартості цього договору (п.9.7).

Цей договір діє до повного виконання взятих на себе сторонами зобовязань, що випливають із змісту цього договору (п.8.1). Часом завершення надання консультаційних послуг, згідно цього договору, щодо іміграційного процесу клієнта вважається момент підписання клієнтом та консультантом акту приймання-передачі наданих послуг, який є невідємною частиною цього договору (п.8.2).

Аналіз вищенаведених положень договору вказує на те, що зобов'язання клієнта (ОСОБА_3В.) у повному обсязі та своєчасно оплатити консультантові вартість інформаційно-консультаційних послуг за ціною, що встановленна у розділі 4 цього договору, виникає під час підписання Акта приймання-передачі інформаційно-консультаційних послуг (п.3.1.5).

Як зазначено у п.2.1.3 договору обов'язок щодо складання та передачі Акта клієнту для підписання покладено на консультанта.

Проте сторона позивача не спростувала ту обставину, що Акт приймання-передачі наданих послуг згідно з договором від 28.05.2015 року не складався та відповідачу не пред»являвся. Позивачем також не представлено суду жодних доказів направлення відповідачеві пропозиції підписати такий документ.

Пояснення представника позивача про те, що така ситуація склалася в силу дій відповідача, який ввів товариство в оману та створив умови для уникнення пред»явлення такого Акту таку обставину не спростовує.

У справі відсутні і докази, які б підтверджували зміст, обсяг та вартість наданих відповідачу послуг.

Надані ТзОВ «ОСОБА_2 Центр» письмові пояснення щодо обсягу інформаційно-консультативних послуг, отриманих ОСОБА_3 у ТзОВ «ОСОБА_2 Центр» за договором від 25.05.2013 року (а.с.179-180), а також перелік інформаційно-консультативних послуг, які надає ТзОВ «ОСОБА_2 Центр» (а.с.181-182) таким доказом вважатися не можуть, оскільки такі не вказують на їх надання безпосередньо за договором від 25.05.2013 року(а.с.39).

Отже, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про повне виконання консультантом договірних зобовязань та доказів, які б вказували на зміст і обсяг послуг, наданих ТзОВ «ОСОБА_2 Центр» клієнту ОСОБА_3 згідно з умовами договору від 25.05.2013 року, як підстава для звернення про стягнення заборгованості за договором.

Факт отримання ОСОБА_3 10.12.2013 року імміграційної візи до США (а.с.144), на що посилається суд першої інстанції, як обставину виконання зобов»язання зі сторони позивача, колегія суддів розцінює критично, оскільки позивачем не доведено, що візу ОСОБА_3 отримав за сприяння ТзОВ «ОСОБА_2 Центр» і внаслідок виконання позивачем умов договору від 25.05.2013 року. При цьому позивачем не доведена і обставина щодо можливості набуття ОСОБА_3 імміграційної візи виключно шляхом отримання послуг від ТзОВ «ОСОБА_2 Центр».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, тому судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК щодо законності й обгрунтованості, а зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК є підставою для скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з вищенаведених мотивів.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313,314,316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задоволити.

Рішення Надвірнянського районного суду від 17 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ТзОВ «ОСОБА_2 Центр» до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за невиконання договірних зобовязань 145044грн., що в еквіваленті складає 10800доларів США та стягнення пені 269782 грн. , що еквівалентно 20088доларів США відмовити.

Стягнути з ТзОВ «ОСОБА_2 Центр» на користь ОСОБА_3 4019грн. сплачених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Мелінишин Г.П.

ОСОБА_5