Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.12.2017 Справа №607/4500/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Братасюка В.М., секретаря судового засідання Бігун О.І.,

позивача ОСОБА_1 С-Р.В., представника позивача ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, представника відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позов ОСОБА_1 ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення коштів , -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення коштів в сумі 210 671 гривень витрат на покращення домоволодіння за адресою вул. Котляревського, 26 в с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області.

Позивач просить суд захистити власне право, вважаючи себе добросовісним набувачем (володільцем), зазначивши правовою підставою позову ч.4 ст. 390 Цивільного Кодексу України, згідно якої добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що після укладання шлюбу в 1990 році з донькою відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_6, і до 2015 року, позивач проживав в будинковолодінні за адресою вул. Котляревського, 26 в с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області. За час проживання, в тому числі позивачем і за його рахунок, було побудовано новий будинок на місці старого, виконувався ряд будівельних робіт, внаслідок чого збільшилася вартість будинку та прибудинкових споруд.

Оскільки проведені поліпшення неможливо відокремити від майна, Кулик С-Р.В просить суд стягнути з власника будинку ОСОБА_3. половину суми здійснених витрат на покращення нерухомого майна.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги підтримали в повному обсязі та просять задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Відповідачка та її представник вимогу позивача заперечили, про що суду заявили письмове обґрунтування.

Обставини справи.

ОСОБА_1 ОСОБА_5 має зареєстроване місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 26.08.1987 року, що стверджується витягом з його паспорта серії МС 011291, виданого Тернопільським РВ УМВС Тернопільської області 20 квітня 2010 року.

Судом встановлено, що Кулик С-Р. В. 29 вересня 1990 року уклав шлюбу з ОСОБА_6, про що було зроблено актовий запис №1577 відділом ЗАГСу Тернопільського міськвиконкому м. Тернополя.

Після одруження позивач з дружиною посилилися в квартирі батьків позивача в м. Тернополі по проспекту С.Бандери в м. Тернополі, а пізніше, перед пологами дружини позивача в 1991 році, в будинковолодінні за адресою вул. Котляревського, 26 в с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області, власником котрого є ОСОБА_3, яка, в свою чергу, успадкування нерухоме майно після смерті матері ОСОБА_7, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 25.11.1995 року Тернопільською районною державною нотаріальною конторою , зареєстрованим в реєстрі за №2703.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.10.2015 року, шлюб ОСОБА_1-Р.В. та ОСОБА_6 було розірвано.

Позивач стверджує, що з моменту одруження, тобто з вересня 1990 року, й до моменту розлучення, тобто по жовтень 2015 року, він проживав зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_6 за адресою: вул. Котляревського, 26 с. Підгороднє, Тернопільського р-ну, Тернопільської обл.

За зазначений проміжок часу ним було проведено невід'ємні покращання вказаного домоволодіння. Будівельні матеріали були придбані за його кошти, а більшість будівельних робіт було виконано ним особисто.

ОСОБА_1-Р. В. зазначає, що зокрема ним було виконано наступні будівельні роботи:

-1991 рік: розібрав літню кухню, викопав траншею та залив фундамент під гараж та літню кухню; викопав яму для підвалу під літньою кухнею; побудував оглядову яму в гаражі.

-1994 рік: повністю перебудував хлів.

-1995 рік: залив стяжку в літній кухні, перемурував перегородку, постелив

Паркет;

-1996 рік: Повністю побудував паркан.

-1998 рік: Побудував септік розміром 2м. на 2м. на 2м.

-2003 рік: провів воду від колодязя до будинку.

-2013 рік:побудував майстерню.

-З 1996 року по 2015 рік: Повністю здійснив реконструкцію старого будинку.

За цей час різниця у вартості домоволодіння після проведення невідємних покращень збільшилася на 421343 грн, що стверджується висновком експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ від 12.12.2016 року за №745/16-22.

У вказаному домоволодінні позивач проживав як член сім'ї власника, зазначає, що вони вели спільне господарство, а тому позивач вважає себе добросовісним володільцем.

Відтак оскільки проведені поліпшення неможливо відокремити від майна, Кулик С-Р.В просить суд стягнути з власника будинку ОСОБА_3. половину суми здійснених витрат на покращення нерухомого майна. Враховуючи, що невід'ємні покращання вказаного домоволодіння були проведені під час перебування позивача у шлюбі з донькою відповідачки, Кулик С-Р.В вважає, що йому належить право на відшкодування половини їх вартості, тобто 210671,5 грн.

Викладені в позові обставини ОСОБА_1-Р.В. підтверджує, зокрема:

копіями квитанції до прибуткового касового ордеру від 09.09.2013 року ВАТ «Тернопільський карєр» про сплату за щебінь в сумі 477, 90 гривень, рахунку ТОВ «Агроком» про сплату за 4 куб.м. піску 280 гривень 09.08.2013 року, накладної від 11.11.2013 року ТОВ Добро буд про сплату за 2000 шт цегли 2000 гривень, товарного чеку від 08.04.2014 року від невідомого продавця про сплату за газоблоки та цемент 5850 гривень, товарного чеку від 15.04.2014 року від невідомого продавця за 68 мішків керамзиту 2516 гривень, накладної ПП Графіт про сплату за пісок 256, 67 гривень, накладної від 25.04.2014 року про сплату ТОВ Добробуд за цеглу та піддони 4600 гривень, рахунків від 05.05.2014 року і від 02.05.2014 року підприємству Агроком за пісок на суму 640 гривень, накладної від виробника бруківки Мібрук від 19.07.2014 року про сплату за бордюри 420 гривень, рахунку підприємства «Агроком» про сплату за пісок 340 гривень 09.07.2014 року, рахунків підприємства Агроком від 08.08.2014 року і від 18.09.2014 року за пісок 680 гривень, накладних невідомого постачальника на імя ОСОБА_1 від 10.02.2015 року на суми 181 гривню та 1074, 69 гривень за будматеріали, накладної невідомого постачальника на імя ОСОБА_1 від 28 лютого 2015 року та від 24 березня 2015 року на суми 225 гривень та 416, 25 гривень за будматеріали, видатковими накладними невідомого постачальника на імя ОСОБА_1 від 23 травня 2015 року та від 23.05.2015 року на суми 90 гривень та 26 гривень за будматеріали,

оригіналами чеків від ВАТ Тернопільський карєр від 24.06.2010 року на суму 240 гривень за пісок, від 27.072012 року за щебінь на суму 910, 80 гривень, від 20.07.2010 року за камінь на суму 429, 60 гривень, від 20.07.210 року за камінь на суму 729, 60 гривень, накладної Тернопільбуд за цеглу на суму 2500 гривень, ОСОБА_2 звірки взаємних розрахунків невідомого постачальника та ОСОБА_1 від 01.12.2015 року, та іншими накладними.

висновком судового експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ від 12.12.2016 року за №745/16-22

та показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Натомість відповідачка ОСОБА_11 заперечила вимогу позивача пояснила суду, що відповідачка є власником будинковолодіння після смерті матері ОСОБА_7, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 25.11.1995 року Тернопільською районною державною нотаріальною конторою , зареєстрованим в реєстрі за №2703.

Ріщенням Підгороднянської сільської ради від 23.06.1995 року саме відповідачці було надано на перебудову літньої кухні в літню кухню та гараж, згідно технічної документації розробленої районною архітектурою.

Після отримання дозволу, з її слів, ОСОБА_3 разом з чоловіком розпочали розбирати літню кухню, на будівельні матеріали відповідачка витрачала особисті кошти, оплачувала вартість виконаних робіт майстрам та задіяним працівникам.

Після побудови нової літньої кухні, відповідача приступила до ремонту хліва (стайні), котру було обмуровано «в ребро» цеглою та перекрито, збудовано огорожу з бутового каменю, самочинно зведено майстерню та в 2014 році здійснювалося перекриття житлового будинку. Всі роботи та матеріали придбавалися за кошти відповідачки.

Викладені в запереченні обставини відповідача підтвердила допитними в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_1-Р.В. підтверджує, зокрема, допитаними в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16

Законодавство, яке підлягає до застосування та висновки суду по суті заявлених вимог.

Визначальний принцип цивільного судочинства полягає у змагальності сторін, тобто у покладанні обовязку доказування обставин в обґрунтування вимог/заперечень покладається на кожну із сторін процесу

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, та певні протоколи до неї, і ця обставина з огляду на приписи ч.1 ст. 9 Конституції України, Закону України від 29.06.2004 року «Про міжнародні договори» свідчить про обовязковість застосування національними судами України норм Конвенції.

Стягнення з особи за рішенням суду коштів, безперечно є втручанням зі сторони державного органу у право власності особи, передбачене статтею 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в даному випадку ОСОБА_3 в разі задоволення позовних вимог.

Втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини першої статі 1 Протоколу №1, має здійснюватися виключно на умовах, визначених Законом.

Вищезазачено, що позивачем заявлено вимогу, зазначивши правовою підставою позову ч.4 ст. 390 Цивільного Кодексу України

Згідно із частиною четвертою статті 390 ЦК України якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Отже положення частини четвертої статті 390 ЦК України застосовуються до правовідносин, при яких добросовісному набувачу (володільцю) належить право на поліпшення набутого ним майна та залишення за собою результатів такого поліпшення за умови можливості їх відокремлення або право на відшкодування сум, на які збільшилась вартість поліпшеного майна, за неможливості їх відокремлення.

На відміну від норми частини третьої статті 390 ЦК України, за положеннями частини четвертої цієї статті добросовісному набувачу або володільцю належить право отримати відокремлювані поліпшення майна або право на відшкодування невідокремлюваних поліпшень пропорційно збільшенню вартості майна унаслідок цих поліпшень.

Разом з тим ст. 390 ЦК України «Розрахунки при витребуванні майна з чужого незаконного володіння», є логічним продовженням комплексу норм, котрими врегульовується питання захисту права власності (гл. 29 ЦК України) шляхом реалізації право власника на витребування майна з чужого незаконного володіння та від добросовісного набувача (ст. 387 та 388 ЦК України).

Відтак визначення добросовісного набувача (володільця) наведене у частині першій статті 388 ЦК України, яким є особа набувач (!) , що не знала і не могла знати про придбання майна в іншої особи за відплатним договором, котре остання не мала права відчужувати.

Як встановлено судом Кулик С-Р.В. був членом сімї відповідача, з 1990 до 2015 року одруженим на доньці ОСОБА_3М, і проживав у спірному будинку без реєстрації тобто як член сімї власника житла мав право користування будинком для власного проживання.

Проте в розумінні ст. 388 ЦК України у спірних правовідносинах позивач не може вважатися добросовісним набувачем (володільцем), оскільки будинковолодіння за адресою вул. Котляревського, 26 в с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області за будь яким відплатним договором ОСОБА_15 С-Р.В. не набувалося в особи, котра не мала права відчужувати майно, а відтак позивач не має виправданого сподівання, передбаченого частиною четвертою ст. 390 ЦК України, на право власності проведених поліпшень в будинковолодінні, та залишення за ссобою результатів поліпшення, або компенсації їх вартості, на неможливості відокремлення поліпшень.

Також суд вважає за необхідне відзначити, що висновком судового експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ від 12.12.2016 року за №745/16-22 встановлено різницю лише у залишковій вартості домоволодіння по вул. Котляревського, 26 в с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області після проведених поліпшень та станом на 1986 рік без проведених поліпшень.

Проте положенням частини четвертої ст. 390 ЦК України передбачене право добросовісного володільця на відшкодування здійснених ним витрат в суму, на яку збільшилася вартість майна, для чого видається необхідним стороні позивача довести, чи забезпечили проведені в будинку ремонтні роботи приріст ринкової (!) вартості будинку (подібного правового висновку дійшов ВСУ в постанові від 07.09.23016 року за №6-389цс16), чого позивачем не доведено на сторінці 11 висновку судовий експерт зазначає, що визначити ринкову вартість домоволодіння по вул. Котляревського, 26 в с. Підгороднє Тернопільського району станом на 1990 рік із за відсутності ринку нерухомості не видається можливим.

Окрім цього для української правової системи такий термін, як стандарт доказування є новим, а тому ще малодослідженим. Він є характерним для тих країн де найбільш виражена змагальна модель процесу. В американському та англійському праві під терміном стандарт доказування розуміють критерій, відповідно до якого суддя виносить рішення по справі. Стандарт доказування не ставить мету встановити істину, а лише є показником того, чи змогли сторони успішно виконати покладений на них тягар доказування.

Оскільки у вітчизняному процесуальному законі відсутнє визначення розумного сумніву чи доведеності вини поза розумним сумнівом, то для належного розуміння сутності поняття поза розумним сумнівом в Україні насамперед керуватися практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), в якій Суд ілюструє європейський стандарт розуміння аналізованого принципу.

Правова позиція ЄСПЛ щодо цього, відображена, зокрема, у п. 43 Рішення від 14 лютого 2008 р. у справі Кобець проти України. Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.

З врахуванням стандартів доказування ЄСПЛ та запровадженим редакцію ЦПК України від 15.12.2017 року, а саме ст. 80 новим принципом доказування в цивільному процесі, таким як достатність доказів, суд наголошує, що стороною позивача не доведено суду «поза розумним сумнівом» понесення витрат на покращення спірного будинковолодіння виключно силами та засобами позивача і його колишньої дружини оскільки покази свідків зі сторони позивача спростовуються показами свідків відповідачки, а надані позивачем письмові докази (накладні та рахунки на придбання будівельних матеріалів ) не можуть свідчити, що ці матеріали були придбані за зароблені позивачем кошти та використанні на проведення поліпшень саме спірного будинку.

А тому, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, ст. 386- 390 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ОСОБА_5 (с. Малий Ходачків Тернопільського району Тернопільської області) до ОСОБА_3 (вул. Котляревського, 26 в с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області) про стягнення 210 671 гривень витрат на покращення домоволодіння за адресою вул. Котляревського, 26 в с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України , до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_17