Ухвала

іменем україни

22 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: служба у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові ради, служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 6 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 26 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і визначити способи його участі у вихованні сина, а саме місце й час спілкування його з сином, таким чином:

- надати можливість бачитися з сином та проводити спільний відпочинок у м. Чернігові у відсутність відповідачів кожну першу й третю суботу щомісяця з 12 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. без урахування часу на проїзд з м. Києва до м. Чернігова та з м. Чернігова до м. Києва,

- надати можливість бачитися з сином та проводити спільний відпочинок у м. Києві у відсутність відповідачів кожну другу й четверту суботу щомісяця з 12 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. без урахування часу на проїзд з м. Києва до м. Чернігова та з м. Чернігова до м. Києва,

- надати можливість проводити спільний відпочинок з сином протягом 15 днів під час щорічної основної відпустки, з покладенням на нього - на відповідача обов'язку забирати сина з місця його фактичного проживання й повертати його до цього місця до під'їзду будинку, де син мешкає.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2016 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у спілкуванні з їхнім сином ОСОБА_5 Визначено наступні способи участі ОСОБА_4 у спілкуванні з сином ОСОБА_5: першу й третю суботу щомісяця з 12 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. у м. Києві, другу й четверту суботу щомісяця з 12 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. у м. Чернігові за місцем проживання ОСОБА_4 без урахування часу на проїзд з м. Києва до м. Чернігова та з м. Чернігова до м. Києва, з дотриманням розкладу навчання, відвідування гуртків і режиму харчування, та зобов'язано ОСОБА_4 повертати ОСОБА_5 за місцем проживання матері у визначений час, та 1 раз на рік протягом 2 тижнів влітку проводити оздоровлення ОСОБА_5, повідомляючи ОСОБА_6 місцезнаходження ОСОБА_5 У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 26 липня 2016 року рішення суду першої змінено в частині визначення способу участі ОСОБА_4 у вихованні сина ОСОБА_5 й спілкуванні з ним. Встановлено ОСОБА_4 такий час для виховання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і спілкування з ним у відсутності ОСОБА_6 та будь-яких інших осіб за місцем проживання ОСОБА_5: першої й третьої суботи кожного місяця - з 13 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин; другої й четвертої неділі кожного місяця - з 13 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин. У задоволенні решти вимог ОСОБА_4 про визначення способу участі ОСОБА_4 у вихованні сина ОСОБА_5 й спілкуванні з ним відмовити.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, а рішення апеляційного суду змінити, встановивши відповідачу інший час для виховання і спілкування з сином.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

У статті 5 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, закріплено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов'язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім'ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Згідно з ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

З огляду на вказане суди першої (в незміненій частині) та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов'язку із виховання дитини та здійсненню ним права на особисте спілкування з дитиною, необхідно визначити спосіб його участі у вихованні дитини шляхом систематичних побачень без участі матері.

Вказані висновки судів відповідають встановленим обставинам справи.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2016 року (в незміненій частині) та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана Л.М. Мазур О.В. Попович