Справа № 462/7413/15 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/783/936/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, ОСОБА_3»яни Ігорівни ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 15 листопада 2016 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод» до ОСОБА_2, ОСОБА_3»яни Ігорівни, третя особа Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, про виселення, -

в с т а н о в и л а:

13.10.2015 р. ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» звернулося до суду з позовом, в якому з уточненням позовних вимог просило виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3»яни Ігорівни.

В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що ОСОБА_2 була надана у користування кімната 27 у гуртожитку ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» згідно договору від 16.02.2012 року. Відповідач ОСОБА_2І звільнився з підприємства за власним бажанням відповідно до наказу №319-ОС від 24.03.2015 року, однак продовжує проживати в гуртожитку разом з відповідачем ОСОБА_5, своєю дружиною, та донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вважає проживання відповідачів у гуртожитку безпідставним, тому просило виселити відповідачів із займаного ними жилого при міщення.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_5 з кімнати № 27 гуртожитку ПАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» в місті Львів, будинку № 52 по вул. О. Степанівни.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2, ОСОБА_5 - ОСОБА_4

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 до 16 лютого 2012 року не проживав у гуртожитку за адресою м. Львів, вул. О. Степанівни, 52 є помилковим, оскільки факт проживання відповідача у вказаному житловому приміщенні підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта з відміткою про реєстрацію його місця проживання. Помилковим вважає висновок суду про те, що вселення дружини та доньки ОСОБА_2 в гуртожиток відбулося всупереч вимогам п. 17 Примірного положення про гуртожитки, оскільки дозвіл на вселення членів сім»ї ОСОБА_2 відбулося зі згоди адміністрації та профспілкового комітету підприємства. Крім того, при вирішенні даного спору судом застосовано норми закону, які втратили чинність, та не застосовано вимоги ст.ст. 125, 132 Житлового Кодексу України, які підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в гуртожитку по вул.О.Степанівни, 27 в м.Львові з 13.07.2006 року, що стверджується довідкою ПрАТ«Львівський локомотиворемонтний завод» від 22.06.2015 року №604. Вселився в гуртожиток на підставі рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємства про виділення йому ліжкомісця в гуртожитку по вул.О.Степанівни, 27 в м. Львові.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_2, такий працював на ВАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» з 22.09.2003 року слюсарем-електриком. 17.02.2010 року звільнений за згодою сторін. 11.03.2011 року прийнятий у ВАТ«Львівський локомотиворемонтний завод» майстром. Наказом ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» №319/ОС від 24.03.2015 року звільнений з роботи 25.03.2015 року за власним бажанням.

02 листопада 2011 року за заявою відповідача ОСОБА_2 у зв»язку з одруженням 16 лютого 2012 року між ПрАТ«Львівський локомотиворемонтний завод» та ОСОБА_2 було укладено договір на проживання в гуртожитку, за яким позивач надав відповідачу ОСОБА_2 у користування кімнату №27 в гуртожитку для проживання його сім»ї в складі трьох осіб за адресою м.Львів, вул.О.Степанівни, 52 та поклав на нього обовязок вносити плату за три ліжко-місця.

Відповідно до ст. ст. 1, 19 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", мешканці гуртожитків не можуть бути виселені, переселені та відселені без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, за сукупності таких умов: період часу, протягом якого мешканці офіційно зареєстровані і фактично проживають у гуртожитку, складає не менше п'яти років; мешканці не мають іншого власного житла; гуртожитки призначені для проживання одиноких громадян або для проживання сімей; гуртожитки перебувають в державній, комунальній власності або у повному господарському віданні чи в оперативному управлінні підприємств, установ, організацій з управління житловим фондом (перебувають на балансі таких підприємств); гуртожиток не визнаний аварійним чи непридатним для проживання.

Відповідно до положень Закону Украни «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» органи опіки і піклування повинні запобігати порушенню прав неповнолітніх дітей на житло, неповнолітні не можуть бути виселені з житлового приміщення без дозволу органу опіки та піклування.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач вселився в належний позивачу гуртожиток у зв»язку з перебуванням з ним в трудових відносинах у 2003 році, з 2003 року зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, припинив трудові стосунки з ПрАТ«Львівський локомотиворемонтний завод» 24.03.2015 року, сім»я відповідача вселилася в гуртожиток у 2012 році зі згоди адміністрації та профспілкового комітету ПрАТ«Львівський локомотиворемонтний завод», позивач перебував в трудових стосунках з позивачем понад 10 років та понад 10 років прожив у спірному гуртожитку, іншого житла у м.Львові сім»я відповідача не має, неповнолітня ОСОБА_6 проживає в спірному жилому приміщенні.

Залізнична райадміністрація Львівської міської ради третя особа у справі, як орган опіки та піклування, дозволу на виселення неповнолітньої ОСОБА_6 з кімнати № 27 гуртожитку ПрАТ«Львівський локомотиворемонтний завод» за адресою м.Львів, вул.О.Степанівни, 52, в якому неповнолітня проживає, не надала.

В судовому засіданні представник Залізничної райадміністрації Львівської міської ради проти веселення неповнолітньої з кімнати в гуртожитку, без надання іншого житла, заперечила.

З наведених мотивів, колегія суддів приходить до висновку про те, що висновок суду про наявність підстав для задоволення позову та виселення сім»ї ОСОБА_2І з кімнати № 27 гуртожитку ПрАТ«Львівський локомотиворемонтний завод» за адресою м. Львів, вул.О.Степанівни, 52 є передчасним.

Крім того, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд, виселивши ОСОБА_2 та ОСОБА_5 із спірного жилого приміщення покликався на ч.2 ст.17 ЦК, за якою місцем проживання неповнолітніх, які не досягли 15 років, визнається місце проживання їхніх батьків, однак питання про виселення неповнолітньої ОСОБА_6, яка проживає у спірному жилому приміщенні, не вирішив.

З наведених мотивів, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову ПрАТ«Львівський локомотиворемонтний завод».

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3»яни Ігорівни - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 15 листопада 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод» до ОСОБА_2, ОСОБА_3»яни Ігорівни, третя особа Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, про виселення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 02.01.2018 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

ОСОБА_7