Єдиний унікальний номер 229/598/15-ц Номер провадження 22-ц/775/480/2017
Єдиний унікальний номер 229/598/15-ц
Номер провадження 22-ц/775/480/2017
Головуючий у 1 інстанції Панова Т.Л. Доповідач Біляєва О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Біляєвої О.М.,

суддів Кішкіної І.В., Папоян В.В.,

за участю секретаря судового засідання Чуряєва В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 18 січня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на одного з подружжя,

В С Т А Н О В И В:

25 лютого 2015 року ОСОБА_1 пред'явила до суду позов до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років, обґрунтовуючи вимоги тим, що сторони з 28 вересня 2013 року по 31 жовтня 2014 року були в шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з матір'ю.

У зв'язку з цим ОСОБА_1 просила на підставі ст. 84 СК України стягнути з відповідача аліменти на неї до досягнення дитиною трьох років (ас. 1-2 т. 1).

Під час розгляду справи ОСОБА_2 пред'явив зустрічний позов до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на непрацездатного чоловіка, посилаючись на те, що він є інвалідом 3 групи безстроково, а розмір отримуваних ним доходів не забезпечує прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, що втратили працездатність (ас. 163-166 т. 1).

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 18 січня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволений частково:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дружину до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/7 частини його доходу щомісяця, починаючи з 25 лютого 2015 року.

Рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на одного з подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір 551 грн. 20 коп.

З таким рішенням сторони у справі не погодилися і подали апеляційні скарги.

Позивач ОСОБА_1 у поданій нею скарзі просить скасувати рішення в частині вирішення заявлених нею позовних вимог і ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліменти до досягнення дитиною трьох років у розмірі ? частки від усіх доходів платника аліментів; в частині зустрічного позову - справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги зазначає, що ОСОБА_2 не надав суду доказів на підтвердження неможливості надавати колишній дружині матеріальну допомогу. При цьому факт ненадання ОСОБА_2 доказів стосовно доходів, які він отримує від професійної діяльності, встановлений судом при вирішенні справи. З цих підстав не погоджується з визначеним судом розміром стягнутих на її користь з відповідача аліментів. Крім того, на її думку, суд безпідставно відхилив заявлене нею клопотання про витребування матеріалів медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності ОСОБА_2, що необхідно для визначення часу настання інвалідності, оскільки, з огляду на хворобу, відповідач не довів, що інвалідність настала протягом трьох місяців після розірвання шлюбу.

ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, у поданій ним апеляційній скарзі (з урахуванням уточнення) посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права; просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_1 та задовольнити зустрічний позов у повному обсязі. Викладені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з правовою оцінкою наданих сторонами доказів, у зв'язку з чим на думку особи, яка подала апеляційну скаргу, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу колишній дружині та про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_2

У судове засідання апеляційного суду особи, які беруть участь у справі, повторно не з'явились; про час і місце розгляду справи повідомлені в установленому порядку, що підтверджується SMS-повідомленням і рекомендованим повідомленням про вручення ОСОБА_1 судової повістки (ас. 183, 192 т. 2); телефонограмами від 27 квітня №№ 1666, 1668, адресованими ОСОБА_2, ОСОБА_3 (ас. 186, 188, 189 т. 2). Факт обізнаності відповідача про судове засідання 11.05.2017 підтверджується також його клопотаннями про відкладення розгляду справи на іншу дату, а саме: відповідач просив відкласти розгляд справи після 20 травня 2017 року (ас. 195 т. 2); після 26 травня 2017 року (ас. 197 т. 2).

Колегія суддів установила, що у попереднє судове засідання 25 квітня 2017 року відповідач не з'явився з поважних причин, у зв'язку з цим було задоволено клопотання ОСОБА_2 про відкладення судового засідання та відповідно до вимог ст. 303-1 ЦПК України подовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Установивши, що копія апеляційної скарги ОСОБА_1 отримана ОСОБА_2 28 квітня 2017 року; строк розгляду справи спливає 15 травня 2017 року, а межі відкладення судового засідання не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи; колегія суддів відмовила у задоволенні повторного клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи. Відповідно до вимог частини другої статті 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції установив, що 28 вересня 2013 року сторони зареєстрували шлюб, який розірваний, про що 31 жовтня 2014 року складено відповідний актовий запис № 256. Вони є батьками ОСОБА_4, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року і проживає разом з матір'ю (ас. 5, 6 т. 1).

ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечує йому прожитковий мінімум, установлений законом для осіб, які втратили працездатність; а також дохід від здійснення нотаріальної діяльності.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався ст.ст. 75, 80, 84 СК України й виходив з того, що ОСОБА_1 має право на утримання до досягнення дитиною трирічного віку і колишній чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд мотивував висновок недоведеністю факту, що ОСОБА_2 потребує матеріальної допомоги, а ОСОБА_1 має можливість її надавати.

Згідно з частинами другою, четвертою, шостою ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Отже, за змістом вказаної норми права, розмір утримання не пов'язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Для виникнення права на утримання потрібна сукупність вказаних вище фактів, які має довести позивач (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Неодмінною умовою виникнення обов'язку по утриманню має бути наявність у такої особи доходу, який перевищує прожитковий мінімум, установлений законом. Більше того, розмір надання утримання, який має встановлювати суд, не повинен позбавляти таку особу доходу, нижчого від прожиткового мінімуму, встановленого законом. При цьому судом мають ураховуватись усі обставини справи в сукупності, в тому числі і уже існуючі на момент розгляду справи правовідносини щодо утримання непрацездатних батьків, дітей тощо. Також суд має піддавати правовій оцінці та брати до уваги докази, які можуть бути подані відповідачем у справі, що підтверджують його об'єктивні щомісячні витрати (стягнення за виконавчими документами, зобов'язання перед банками та іншими фінансово-кредитними установами, лікування, навчання тощо).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов'язаний та може сплачувати кошти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки отримує пенсію по інвалідності, має дохід від здійснення нотаріальної діяльності. Ураховуючи, що він сплачує аліменти на дитину, є інвалідом і за законом зобов'язаний утримувати непрацездатну матір, суд визначив розмір аліментів, що підлягають сплаті, як 1/7 частину усіх доходів платника аліментів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо неможливості надання матеріальної допомоги дружині до досягнення дитиною трьох років, колегія суддів визнає, що у справі, яка переглядається, висновок суду про можливість відповідача надавати матеріальну допомогу дружині відповідає обставинам справи. Не є обґрунтованими доводи скарги, що ОСОБА_1 працює, може отримувати матеріальну допомогу від батьків, оскільки закон право на утримання дружини, з якою проживає дитина, не ставить у залежність з тим, чи вона працює, та з її матеріальним становищем.

Однак не можна погодитись з розміром надання утримання, який встановив суд, оскільки суд не встановив інші фактичні обставини справи, зокрема неповно дослідив питання про матеріальний стан відповідача, його можливість надавати матеріальну допомогу позивачу у розмірі 1/7 частини усіх видів його доходів, тривалість часу проживання однією сім'єю, інші обставини справи.

Так, відхиляючи надані ОСОБА_2 докази на підтвердження розміру доходу від здійснення нотаріальної діяльності (ас. 27, 167 т. 1, 34 т. 2) з тих підстав, що вони складені ним особисто, суд першої інстанції не урахував положення Податкового кодексу України, згідно з яким приватні нотаріуси провадять незалежну професійну діяльність і зобов'язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності.

Форма такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді (підпункт 14.1.226 пункту 14.1 ст. 14, пункт 178.6 статті 178 ПКУ).

Слід також відзначити, що порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлений Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425 «Про нотаріат», абзацом другим статті 3 якого заборонено нотаріусам займатися іншою діяльності, виконувати іншу оплачувану роботу, крім викладацької, наукової та творчої, у вільний від роботи час.

У зв'язку з цим, а також з метою забезпечення дотримання загальних принципів опадаткування, передбачених статтею 4 ПКУ, при визначенні сукупного чистого доходу, тобто різниці між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності; доцільно ураховувати витрати приватних нотаріусів, які пов'язані з організацією нотаріальної діяльності та обумовлені вимогами глави 3 Закону № 3425.

До витрат приватного нотаріуса можуть бути віднесені, зокрема, оренда робочого місця нотаріуса, у тому числі його поточний ремонт; страхування цивільно-правової відповідальності приватного нотаріуса; технічне забезпечення діяльності робочого місця нотаріуса та його обслуговування, охоронна та пожежна сигналізація; обслуговування технічного обладнання; підключення та користування мережею Інтернет; телекомунікаційні послуги; витрати на придбання спеціальних бланків нотаріальних документів та ведення реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, книг, журналів реєстрації (обліку) та інше.

Суд першої інстанції відповідно до цих вимог Закону № 3425 правильно урахував витрати ОСОБА_2 на членські внески, страхову премію, витрати на придбання спеціальних бланків нотаріальних документів та ведення реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, книг, журналів реєстрації (обліку).

Разом з тим суд не визнав належними доказами понесених витрат на охорону та послуги сигналізації договір № 2260 від 01 вересня 2014 року (ас. 208 т. 1), який укладений між ТОВ «Охорона-Сервіс-техно» і ОСОБА_2; квитанції про сплату послуг Інтернету (ас. 146-151 т. 1), мотивуючи, що договір не підписаний сторонами; у квитанціях не зазначено прізвище платника.

При цьому суд попередньої інстанції, відхиляючи зазначені докази, не звернув уваги на акт звірки від 03 листопада 2016 року, який підписаний ТОВ «Охорона-Сервіс-техно» і ОСОБА_2; акт звірки від 15 листопада 2016 року, складений між ПрАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ» и ОСОБА_2, в інтересах якого діяла представник ОСОБА_3 (ас. 209-210, 213 т. 1).

У зв'язку з цим не можна погодитись з мотивами відхилення зазначених доказів.

Інші докази, надані ОСОБА_2 на підтвердження обставин, на які відповідач посилався як на підставу своїх заперечень, та яким, на думку особи, яка подала апеляційну скаргу, дана неправильна правова оцінка, досліджені судом з додержанням вимог ст. 212 ЦПК України. Та обставина, що ОСОБА_2 не несе витрати, пов'язані з орендою робочого місця нотаріуса, підтверджується змістом апеляційної скарги (ас. 71 т. 2).

Установивши, що встановлюючи розмір надання утримання суд урахував не усі обставини справи в сукупності, зокрема, не урахував тривалість часу проживання однією сім'єю; безпідставно не взяв до уваги докази, які були подані відповідачем у справі, що підтверджують його об'єктивні щомісячні витрати на охоронну сигналізацію, підключення та користування мережею Інтернет; апеляційний суд змінює розмір аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, з 1/7 частки від заробітку (доходу) на 1/12 частку від заробітку (доходу).

Позивач ОСОБА_1, яка має довести сукупність фактів, необхідних для виникнення права на утримання, у тому числі що чоловік може надавати матеріальну допомогу у розмірі ? частки від заробітку (доходу), на порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що ОСОБА_2 може надавати матеріальну допомогу у розмірі, який просила позивач стягнути з відповідача. Отже, підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів у розмірі ? частки від заробітку (доходу) платника аліментів відсутні.

За положеннями частин другої - четвертої статі 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу (ст. 76 СК України).

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах; після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, розмір пенсії ОСОБА_2 як інваліда 3 групи з 01 грудня 2016 року становить 1247 грн. 00 коп. (ас. 7, 10 т. 2).

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" установлений у 2016 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 грудня 2017 року - 1247 грн.

Такий же прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, установлений з 01 січня 2017 року статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік".

Крім того, суд установив, що ОСОБА_2 здійснює приватну нотаріальну діяльність (реєстраційне посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності № 440 від 15 вересня 2014 року, видане Головним управлінням юстиції в Одеській області), отримує щомісячний дохід (ас. 27, 167 т. 1, ас. 34 т. 2).

Отже, ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечує йому прожитковий мінімум, установлений законом для осіб, які втратили працездатність; а також дохід від здійснення нотаріальної діяльності, а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

Ураховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції у справі, яка переглядається, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення коштів на його утримання як непрацездатного чоловіка.

Висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 13.04.2016 № 6-3066цс15.

Доводи скарги відповідача про не урахування судом при вирішенні зустрічного позову тієї обставини, що ОСОБА_2 добровільно сплатив аліментів на дитину у 2015 році в розмірі 7710 грн., що зменшило щомісячний розмір пенсії на 642 грн. і у зв'язку з цим він не був забезпечений мінімальним прожитковим мінімумом, є безпідставними, оскільки обов'язок сплати аліментів на малолітню дитину не є безумовною підставою для задоволення даного позову.

Апеляційний суд відхиляє доводи скарги позивача щодо неправильної відмови суду першої інстанції у задоволенні заявленого ОСОБА_1 клопотання про витребування матеріалів медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності ОСОБА_2, оскільки в задоволенні такого клопотання було відмовлено правомірно.

З урахуванням наведеного апеляційний суд змінює рішення в частині задоволення первісного позову і залишає без змін рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову.

Крім того, колегія суддів змінює оскаржене судове рішення в частині розміру судового збору, що стягується з відповідача.

Так, стягнувши з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп., суд першої інстанції не урахував, що ставки судового збору визначаються розміром мінімальної заробітної плати (прожиткового мінімуму для працездатних), встановленої у році, коли позовну заяву, іншу заяву і скаргу було подано до суду.

ОСОБА_1 пред'явила позов 25 лютого 2015 року.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір», у редакції станом на 25.02.2015, було передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 80-УШ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» (ст. 8) установлена у 2015 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

Отже, ставка судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів складає 243 грн 60 коп. (1218 грн х 0,2).

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 18 січня 2017 року в частині визначення щомісячного розміру аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, змінити з 1/7 частки від заробітку (доходу) на 1/12 частку від заробітку (доходу).

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 18 січня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 у дохід держави судового збору змінити з 551 грн 20 коп. на 243 грн 60 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді І.В.Кішкіна

В.В. Папоян