У х в а л а

іменем україни

1 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «УкрСоцбанк», ОСОБА_4 про визнання недійсним іпотечного договору за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 8 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за іпотечним договором, укладеним 5 травня 2006 року між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством «УкрСоцбанк» (далі - ПАТ «УкрСоцбанк»), в іпотеку передано земельну ділянку площею 0,0326 га по АДРЕСА_1.

На цій земельній ділянці розташований житловий будинок, який є об'єктом спільної часткової власності, 7/100 частин якого належить їй.

Іпотечний договір порушує її права співвласника, оскільки укладений без її згоди, тому має бути визнаний недійсним. Також просила виключити іпотеку з реєстру іпотек і зняти із земельної ділянки заборону на відчуження.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 8 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 8 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 6 розділу XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, і зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, правовою підставою недійсності правочину, у даній справі - договору іпотеки, є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо змісту правочину положенням ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

У ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) визначено вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором.

Так, предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його при належностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Відповідно до ст. 578 ЦК України майно, що перебуває у спільній власності, може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників.

Разом з тим, ст. 3 ЦК України одним із принципів цивільного судочинства визначає добросовісність, розумність, справедливість.

Стаття 627 ЦК України під свободою договору розуміє визначення умов договору з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Судом встановлено, що 5 травня 2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_5 укладено договір кредиту № 2006/670/40, відповідно до якого умов якого останній отримав кредит в суму 120 000 доларів США на строк до 4 травня 2016 року зі сплатою 11,5% річних.

На забезпечення виконання ОСОБА_5 зобов'язань за договором кредиту 5 травня 2006 року з ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В. за реєстровим № 1028, згідно з яким іпотекодавець ОСОБА_4 передав банку в іпотеку земельну ділянку площею 0,0326 га по АДРЕСА_1.

Вказана земельна ділянка на час укладення договору іпотеки належала ОСОБА_4 на праві приватної власності згідно з державним актом про право власності на земельну ділянку, виданим Одеським міським управлінням земельних ресурсів 16 березня 2005 року на підставі рішення Одеської міської ради від 20 січня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 37.

Також судом встановлено, що на земельній ділянці загальною площею 1326 кв.м, до складу якої входить земельна ділянка площею 0, 0326 га, що передана в іпотеку, розташовано будинок, співвласником 13/100 частин якого є ОСОБА_4, а співвласником 7/100 - на підставі договору дарування частини житлового будинку від 25 квітня 1997 року є ОСОБА_3

На підставі рішення Одеської міської ради від 20 січня 2003 року ОСОБА_3 та ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування житлового будинку передано земельну ділянку площею 0,1 га у спільну сумісну власність.

Заперечуючи проти позову, банк посилався на те, що перед укладенням іпотечного договору ПП «Земконсалт» була проведена експертна грошова оцінка земельної ділянки, відповідно до витягу зі звіту якої на даній земельній ділянці площею 0,0326 га відсутні будь-які будови.

Також 27 квітня 2006 року Державним комітетом земельних ресурсів Одеського міського управління земельних ресурсів надано довідку № 677, відповідно до якої відсутні будь-які обтяження щодо використання та передачі даної земельної ділянки в іпотеку.

Іпотечний договір підписаний особисто ОСОБА_4, що свідчить про його обізнаність на час укладення договору з результатами як експертної грошової оцінки, так і відомостей з довідки Державного комітету земельних ресурсів Одеського міського управління земельних ресурсів.

Отже, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дійшов вірного висновку, що при передачі в іпотеку земельної ділянки площею 0,0326 га на ній будь-які будівлі, які б перебували у спільній сумісній частковій власності, були відсутні, тому права інших співвласників не порушено, з чим погодився іпотекодавець ОСОБА_4 До того ж , ОСОБА_4 є одноосібним власником переданої в іпотеку земельної ділянки площею 0,0326 га.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України; підстави для скасування такого рішення не встановлено.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд з дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, постановивши законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені у касаційній скарзі доводи про неврахування судом тієї обставини, що на переданій в іпотеку земельній ділянці розташовані будівлі, які мають декілька співвласників, відповідними доказами не підтверджено, до того ж ОСОБА_3 є власником суміжної земельної ділянки для обслуговування своєї частини будинку. Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційною скаргою ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 8 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: О.І.Євтушенко О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова