Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Абашиній О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Корнійчук С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3 до Рівненського міського голови про визнання протиправним та скасування розпорядження Рівненського міського голови від 07.04.2016 року №285-Р "Про надання згоди на відмову від спадщини" підписане секретарем Рівненської міської ради ОСОБА_4, суд -

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні представник відповідача Корнійчук С.П. позовні вимоги позивача не визнала з підстав викладених у запереченнях проти позову. Додатково пояснила суду, що секретар міської ради відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» мав право підписувати розпорядження Рівненського міського голови від 07.04.2016 року №285-Р у випадку відсутності міського голови. На час відкриття спадщини, будинок був у заставі, у спадкодавця були борги, тому позивач і написала таку заяву.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позові. Просить суд, визнати протиправним та скасувати розпорядження Рівненського міського голови від 07.04.2016 року №285-Р «Про надання згоди на відмову від спадщини» підписане секретарем Рівненської міської ради ОСОБА_4 Додатково пояснила суду, що вони з дочкою ОСОБА_3 проживали і на даний час проживають у будинку за адресою АДРЕСА_1, право власності на який належало її померлому чоловіку ОСОБА_5 Після смерті її чоловіка, спадщину так ніхто і не прийняв. Вона написала заяву про відмову від спадщини від імені своєї дочки ОСОБА_3 за порадою юристів, що не відповідає інтересам дочки.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1, представника відповідача Корнійчук С.П., дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є дочкою ОСОБА_5 та ОСОБА_1, що стверджується копією свідоцтва про народження №27 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Наваррес Валенсія (Іспанія), відповідно до перекладу здійсненого в бюро перекладів Агенства з міжнародного туризму «Інтурист-Рівне» посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фокіною А.Б., зареєстрованого в реєстрі за №330.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 10 жовтня 2015 року.

22 березня 2016 року Другою Рівненською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу у зв'язку із смертю ОСОБА_5, зареєстровану в Спадковому реєстрі за №58745689, номер у нотаріуса 73/2016, що стверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №43341102.

07 квітня 2016 року до Другої Рівненської ДНК надійшла заява ОСОБА_1 яка діє від імені ОСОБА_3 про відмову від спадщини, яка залишилася після смерті її батька ОСОБА_5, посвідчена державним нотаріусом Л.Л. Ревою.

07 квітня 2016 року Розпорядженням Рівненського міського голови №285-Р «Про надання згоди на відмову від спадщини» підписаним секретарем Рівненської міської ради ОСОБА_4 надано дозвіл ОСОБА_1 на відмову від прийняття спадщини, належної ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що залишилася після смерті її батька, ОСОБА_5, який помер, ІНФОРМАЦІЯ_2 року у м. Рівному.

Як вбачається з Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не значиться будь-яке зареєстроване нерухоме майно, тобто дитина - ОСОБА_3 не забезпечена житлом.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 Цивільного кодексу України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Згідно ч. 4, 6 ст. 1273 ЦК України, батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Статтею 177 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування, вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, зокрема відмовлятися від майнових прав дитини. Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. Порядок провадження органами опіки та піклування визначеної законом діяльності, пов'язаної із захистом майнових прав дитини, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 6.1 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99 N 34/166/131/88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 р. за N 387/3680, органи опіки та піклування вирішують питання щодо збереження за неповнолітніми житла.

Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, встановлено, що органами опіки та піклування є районні, районні у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Пунктом 67 вищевказаного Порядку, встановлено, що дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у м. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з'ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини. Районна, районна у м. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної в місті ради може відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса для накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 177 Сімейного кодексу України, зокрема п.7 ч.5 ст. 177 СК України, якщо вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

Як вказано у позовній заяві та позивачем у судовому засіданні, комісією з питань захисту прав дитини не з'ясовано мету звернення заявника ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 за дозволом на відмову від спадщини, рішення комісії не містить підстав надання такого дозволу.

Малолітня ОСОБА_3, внаслідок недотримання вищевказаних вимог законодавства при наданні згоди на відмову від спадщини від імені малолітньої дитини, фактично залишилася без житла. Комісією з прав дитини не у повній мірі враховано інтереси малолітньої, зокрема її безумовне право на житло, що призвело до звуження обсягу існуючих майнових прав та інтересів дитини, що є недопустимим.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина, в тому числі й усиновлена, має право на одержання в установленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків чи одного з них у разі їх смерті або визнання їх за рішенням суду померлими незалежно від місця проживання. Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Згідно ст. 18 вищевказаного Закону, органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»)

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4)

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У відповідності зі ст.8 Європейської конвенції про здійснення прав дітей при розгляді справ, що стосуються дитини, судовий орган має повноваження самостійно вживати заходів у встановлених внутрішнім законодавством випадках, коли благополуччю дитини загрожує серйозна небезпека.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

За вищевикладених обставин, позовна вимога позивача про визнання протиправним розпорядження Рівненського міського голови від 07.04.2016 року №285-Р "Про надання згоди на відмову від спадщини" підписаного секретарем Рівненської міської ради ОСОБА_4 не знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, а тому до задоволення не підлягає. Позовну вимогу про скасування розпорядження Рівненського міського голови від 07.04.2016 року №285-Р "Про надання згоди на відмову від спадщини" підписаного секретарем Рівненської міської ради ОСОБА_4 слід задоволити, тому що комісією з питань захисту прав дитини, при наданні дозволу ОСОБА_1 на відмову від спадщини від імені своєї дочки, не вирішено питання про місце проживання малолітньої ОСОБА_3 після такої відмови, що призвело до звуження обсягу існуючих майнових прав та фактичного позбавлення житла малолітньої дитини, що суперечить Конвенції про права дитини та чинному законодавству України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3 до Рівненського міського голови про визнання протиправним та скасування розпорядження Рівненського міського голови від 07.04.2016 року №285-Р "Про надання згоди на відмову від спадщини" підписане секретарем Рівненської міської ради ОСОБА_4, задоволити частково.

Скасувати розпорядження Рівненського міського голови від 07.04.2016 року №285-Р «Про надання згоди на відмову від спадщини» підписане секретарем Рівненської міської ради ОСОБА_4

В задоволенні інших позовних вимог позивача - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд за апеляційною скаргою на рішення суду, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду Бердій М.А.