Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/1704/17 Головуючий у 1 інстанції: Смолка І.О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2017 року по справі за ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя про індексацію грошового зобовязання та сплату трьох відсотків річних , -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя про індексацію грошового зобовязання та сплату трьох відсотків річних.

В обґрунтування позовних вимог зазначено , що 20.05.2011 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було винесено постанову по справі № 2а-3218/11 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя про оскарження бездіяльності суб'єкта владних повноважень та зобов'язання здійснити перерахунок державної та додаткової пенсій. Зазначеною постановою суду було зобов'язано відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплатити державну пенсію та додаткову пенсію, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду 2 групи, з 04.04.2011 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного відповідно до вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Постанова Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2011 року по справі № 2а-3218/11 набрала законної сили 25.05.2012 року. Судове рішення не було виконано відповідачем добровільно, тому Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист у справі № 2а-3218/11, відповідно до якого ОСОБА_4 Держаної виконавчої служби України Головного управління юстиції України було відкрито виконавче провадження.

Відповідачем було здійснено перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії позивача у відповідності до рішення суду, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 14 202,39 грн. (чотирнадцять тисяч двісті дві гривні, тридцять дев'ять копійок), що підтверджується ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя від 05.12.2012 року № 218/П-9. Проте, сума заборгованості, нарахованої за рішенням суду так і не була фактично виплачена позивачу, а виконавчий документ було повернено без виконання, що також підтверджується вищезазначеним ОСОБА_4.

До сьогодні, грошові кошти, що були нараховані на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2011 року по справі № 2а-3218/11 так і не виплачені на користь позивача.

Посилаючись на ст.ст.15,16,509,599,610,612,625 ЦК України вважає, що має право на інфляційні втрати на суму заборгованості за період з 26.05.2012 р. по 16.09.2016 р. у сумі 12 341,24 грн. та на 3 % річних у розмірі 1 838,53 грн. та просив стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати у сумі 12 341,24 грн. та на 3 % річних у розмірі 1 838,53 грн. , всього 14 179,77 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку вимоги ст. 625 ЦК України не застосовуються.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Як вбачається з матеріалів справи постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2011 року по справі 2а-3218/11 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_3 пенсію в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 04.04.2011 року , виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» .

На виконання постанови суду відповідачем здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_3 та додаткової пенсії в розмірі 14202,39 гривень, однак вказані кошти позивачу не сплачені до теперішнього часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення індексу інфляції та 3 % річних, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України, оскільки така передбачає наявність договірних правовідносин і поширюється насамперед на порушення грошового зобов'язання, а рішення суду про стягнення грошових коштів, у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами іншого законодавства, не дає підстав для застосування ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов'язання" Книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною другою ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України) (правова позиція, висловлена під час розгляду справи № 6-2759цс15, викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року).

Встановивши при розгляді справи про стягнення передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за весь час невиплати пенсії, що між сторонами не існує грошового зобов'язання, спірні правовідносини регулюють спеціальні норми права, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування цієї статті.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Апеляційний суд Запорізької області

ЄУН 331/6351/16

Провадження №22ц/778/1704/17 Головуючий у 1 інстанції: Смолка І.О.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частина

06 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2017 року по справі за ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя про індексацію грошового зобовязання та сплату трьох відсотків річних , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: