У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2017 року задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 28 травня 2013 року в розмірі 311 535 грн 89 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 покликається на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що за правовою природою укладена між сторонами розписка є позикою та випливає виключно з господарських відносин ФОП ОСОБА_5 та ТОВ "ЗМД". Цей документ по суті є актом звірки двох субєктів господарювання та гарантією їх подальшої співпраці. Жодних коштів за даною розпискою відповідачу не передавалося та ним не отримувалося.

Оскільки жодних коштів за розпискою не передавалося тому договір позики є неукладеним.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання має містити умови отримання позичальником грошей в борг із зобовязанням щодо їх повернення, а також із зазначенням дати отримання коштів.

При цьому, розписка, складена 28.05.2013 року, не містить ні дати отримання грошей, ні чітко й однозначно визначеного зобовязання про повернення коштів.

Таким чином, висновки суду щодо встановлення факту укладення між сторонами договору позики та визначення його умов згідно розписки є помилковими.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у позові.

_______________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/6719/16-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_6

Провадження № 22-ц/787/406/2017 Суддя-доповідач ОСОБА_7

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав взяті на себе боргові зобовязання, а тому на користь позивача підлягають до стягнення 311 535 грн 89 коп. - сума позики, отримана згідно розписки від 28.05.2013 року.

Вказаний висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та положенням чинного законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 (паспорт серія СР 027297, виданий 13.01.1996 року Рівненським МУ УМВС м. Рівне) отримав позику у ОСОБА_5 (м. Чернівці, паспорт серія НР 061589, виданий Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області) в сумі 311535 грн. 89 коп., яка станом на дату написання розписки становить 38225 доларів США, строком до 31.12.2015 року, що підтверджується розпискою від 28.05.2013 року.

Розписка написана ним добровільно, без тиску зі сторони позикодавця і в здоровому глузді, що підтверджується ним особисто в тексті розписки.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Укладена між сторонами розписка від 28.05.2013 року містить умови отримання позичальником грошей, у конкретній сумі, із зобов'язанням їх повернення у визначений строк.

Така розписка є документом, що підтверджує боргове зобов'язання та доказом укладання договору позики.

Як вбачається із доводів апеляційної скарги відповідач не заперечує факт позики, однак наголошує на тому, що така позика випливає виключно з господарських відносин ФОП ОСОБА_5 та ТОВ "ЗМД".

Такі твердження відповідача, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, ним не доведено.

Умовами розписки встановлено, що позикодавцем є ОСОБА_5, а позичальником ОСОБА_3.

Оскільки позичальник не виконав взяті на себе зобов'язання щодо повернення суми позики, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню такі грошові кошти у сумі 311535 грн. 89 коп.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею чинності.

ОСОБА_8 ОСОБА_7

Судді: С.В. Боймиструк

ОСОБА_2