Справа № 462/2345/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/2793/17 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: представника позивача - Сачали О.В.,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 листопада 2016 року у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Левандівка», ОСОБА_3, про демонтаж самочинного будівництва,

встановила:

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25.11.2016 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 демонтувати самочинно влаштовані перегородки на площі приміщень спільного користування, а саме кухні під літ.LX і коридору під літ.ХХХІХ в гуртожитку на АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради 1378 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22.02.2017 року заяву відповідача ОСОБА_4 про перегляд вказаного вище заочного рішення суду залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що після виявлення факту самочинного будівництва позивачем у встановленому порядку не було складено акту-попередження, а відразу видано розпорядження про демонтаж самочинно влаштованих перегородок, що позбавило відповідача можливості звернутися з відповідною заявою для погодження самочинно здійсненого будівництва. Крім того, зазначає, що суд не застосував норми ст. 152 ЖК УРСР у новій редакції, відповідно до якої виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Вважає, що Залізнична районна адміністрація не мала права звертатись до суду із вказаним позов, оскільки в даному випадку така вимога є поза межами компетенції виконавчого органу місцевої ради.

В судове засідання сторона відповідача повторно не з'явилась, повторно подавши клопотання про відкладення розгляду справи, яке колегією суддів не було задоволено, оскільки за клопотанням представника відповідача вже один раз відкладався розгляд справи, а тому відповідно до вимог ст.169 ЦПК України при повторній неявці відповідача та/або його представника, незалежно від причин їхньої неявки, суд має право розглядати справу у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача та третьої особи в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачеві ОСОБА_4 належить на праві власності, внаслідок приватизації, квартира НОМЕР_1 загальною площею 31,5 кв.м. в гуртожитку по АДРЕСА_1, який знаходиться на обслуговуванні та балансі ЛКП «Левандівка» і є комунальною власністю Львівської міської ради (а.с.14).

Квартира складається з однієї кімнати. Кухня та комунальні вигоди - у спільному користуванні.

На площі приміщень спільного користування кухні під літ.LX та коридору під літ.ХХХІХ відповідач самочинно влаштувала перегородки, за що була притягнута до адміністративної відповідальності.

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №84 від 19.02.2016 року відповідача ОСОБА_4 зобов'язано демонтувати самочинно влаштовані перегородки на площі вказаних вище приміщень спільного користування та привести планування житлового приміщення НОМЕР_1 в гуртожитку на АДРЕСА_1 до попереднього стану (а.с.7), проте, відповідач в добровільному порядку цього розпорядження не виконала (а.с.15).

Дане розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради відповідачем не оскаржувалось у судовому порядку і є чинним на момент розгляду справи.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, іншими спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Разом з тим, відповідно до п. 3.6 розділу VІ Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №3704 від 08 липня 2010 року, до повноважень районної адміністрації міської ради у галузі будівництва належить, зокрема, розгляд питань та вжиття заходів у встановленому виконавчим комітетом, департаментом містобудування порядку щодо фактів самовільного будівництва.

Крім цього, у п. 3.1 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, що затверджене рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року №835 визначено, що розгляд питань за фактами здійсненого самочинного будівництва об'єктів за підвідомчістю справ здійснює районна адміністрація відповідного району, у якому здійснюється самочинне будівництво. Дія положення поширюється на всі підприємства, установи та організації (п. 1.2 положення).

Таким чином, звертаючись із даним позовом до суду, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради діяла не як представник інтересів громадян - мешканців гуртожитку, а як орган, уповноважений державою на здійснення контролю у сфері містобудівної діяльності, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Згідно зі ст. 179 ЖК УРСР, користування будинками державного й громадського житлового фонду, а також приватного житлового фонду та утримання їх здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями.

У пункті 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкової території, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45, передбачено, що власник наймач (орендар) приміщень житлових будинків має право на: переобладнання та перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Пунктом 1.4. Правил утримання житлових будинків та прибудинкової території, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2002 року №76, передбачено, що переобладнання та перепланування жилих будинків, жилих і нежилих в будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів відповідно до законодавства. Власник наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого в жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

Враховуючи те, що відповідач самочинно влаштувала перегородки на площі приміщень загального (спільного) користування без погодження проектної документації та дозволу органу місцевого самоврядування на переобладнання приміщення гуртожитку, а також без згоди мешканців гуртожитку, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення пред'явленого районною адміністрацією позову.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, які сторони подали в обгрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Залізнийного районного суду м. Львова від 25 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.