АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2821/17 Справа № 202/6029/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Бараннік О.П.
Категорія 59
01 червня 2017 року
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2017 рік червень 01 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Бараннік О.П.,

суддів - Пономарь З.М., Посунся Н.Є.,

при секретарі - Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпро ради, Дніпровської міської ради, ОСОБА_3, треті особи відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним рішення виконавчого комітету, перерозподіл часток у спільному майні, визнання права власності та визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до виконкому Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської Ради, ОСОБА_3 про перерозподіл часток у приватизованій квартирі та визнання договору дарування недійсним, посилаючись на те, що вона проживає та зареєстрована у двокімнатній квартирі № 71, що розташована в будинку № 79 по вулиці Янтарній в м. Дніпропетровську, житловою площею 27.40 кв.м., ордер на яку був виданий на її чоловіка ОСОБА_5 11 березня 1977 року на склад сімї з двох осіб, тобто на неї та її чоловіка.

Вказана квартира складається з двох окремих кімнат : кімната 5, житлова площа якої згідно журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площ складає 10.3 кв.м., кімната 7 житловою площею 17.0 кв.м. та допоміжної площі 15.6 кв.м., а саме : лоджії площею 2.2 кв.м., 1 коридора площею 4.7 кв.м., 2 кладової площею 0.3 кв.м., 3 ванної площею 2.1 кв.м., 4 туалету площею 1.1 кв.м., 5 кухні площею 7.4 кв.м., а всього загальною площею 45,1 кв.м. та житловою 27.4 кв.м..

Позивачка вказує, що з ОСОБА_5 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 11 лютого 1977 року, що свідчить про те, що поселилась вона у вищевказану квартиру в якості члена його сімї, а 09.10.1978 року була зареєстрована за місцем проживання.

Після розірвання шлюбу 09 грудня 1981 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Дніпропетровська, актовий запис № 587, згоди з ОСОБА_5 щодо розподілу та визначення порядку користування спірною квартирою позивачка не досягла, а продовжувала користуватися вказаною квартирою спільно, а з 1995 року шлюбні відносини та ведення спільного господарства були фактично поновлені.

У 1998 році між позивачкою та ОСОБА_5 була досягнута домовленість про приватизацію квартири, оформленням документів для чого займався ОСОБА_5.

На початку травня 2013 року позивачці випадково, при оплаті комунальних платежів, стало відомо про розподіл особового рахунку спірної квартири, а 15.05.2013 року ОСОБА_2 отримала копію рішення виконкому Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 81 від 19.02.1993 року та додані до нього копії заяв самого ОСОБА_5 та від її імені, підписи на яких, були завірені начальником житлово-експлуатаційної дільниці № 29 ОСОБА_6.

В подальшому, після смерті ОСОБА_5, померлого 05.04.2014 року, позивачка виявила свідоцтва про право власності на житло та технічні паспорти, і таким чином їй стало відомо про те, що у приватну власність була передана не квартира, а приміщення квартири спільного заселення, де її з покійним ОСОБА_5 частки в приватизованій квартирі були не рівними.

Так, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 червня 1998 року, виданого органом приватизації виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів, згідно з розпорядження № 3/1617-98 від 10 червня 1998 року на праві приватної власності позивачці належить 36/100 частин приватизованої квартири за адресою : м. Дніпропетровськ, вулиця Янтарна, будинок № 79, корпус № 9АДРЕСА_1, а на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 листопада 1998 року, виданого тим же органом приватизації, згідно розпорядження № 3/3758-98 від 30 листопада 1998 року ОСОБА_5 належить 64/100 частин приватизованої квартири, і які він на підставі договору дарування від 24.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, подарував ОСОБА_3, з чим позивачка погодитись не може і у звязку з чим вимушена була звернутись з даним позовом до суду.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку обґрунтовано, згідно з процесуальним і матеріальним законом, постановив рішення про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_2.

Доводи ОСОБА_2 про розгляд справи у її відсутність та відсутність її представника не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки як видно з матеріалів справи, а саме з її заяви від 18.01.2017 року про відкладення розгляду справи, призначеної на 23 січня 2017 року у звязку зі слабим станом здоровя, але без належного на те підтвердження, ОСОБА_2 було достовірно відомо.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду й посилання ОСОБА_2 на порушення судом першої інстанції принципів всебічного та обєктивного розгляду справи, оскільки вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та з врахуванням зібраних доказів по справі, в тім числі і висновку судової почеркознавчої експертизи № 14494/14495/16-32, проведеної за клопотанням позивачки Київським науково-дослідним інститутом судових експертизи 30.11.2016 року, за яким рукописний текст від імені ОСОБА_2 від 21.01.1993 року на імя голови виконавчого комітету Індустріального району ОСОБА_7 про розподіл особового рахунку на квартиру № 71, корпусу 9, будинку № 79 по вулиці Янтарній у м. Дніпропетровськ4у та виділення ОСОБА_2 в користування кімнати саме площею 10.3 кв.м. виконаний ОСОБА_8, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Суд не допустив порушень матеріального та процесуального права, які могли б тягнути за собою скасування рішення.

Таким чином, з огляду на викладене, керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути принесена касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :