У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області, про поновлення батьківських прав за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 13 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 12 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 24 липня 1999 року він перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають трьох дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3. Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 5 лютого 2015 року шлюб між ними розірвано, позбавлено його батьківських прав щодо його дітей.

Зазначав, що у листопаді 2014 року для кар'єрного зростання він добровільно відмовився від українського громадянства, для чого йому була необхідна згода його дружини. Дружина погодилась надати йому таку згоду за умови його відмови від батьківських прав. Вважав, що підписав відмову від батьківських прав вимушено, проти своєї волі, не усвідомлював змісту підписаної ним заяви у нотаріуса, оскільки українською мовою не володіє. Також позивач зазначав, що має службову квартиру, однак дружина у 2014 році відмовилась переїхати до нього з дітьми до м. Будапешт (Угорщина). Стверджує, що належно виконував свої батьківські обов'язки, сплачує аліменти у розмірі, еквівалентному 5 тис. грн щомісячно, а батьківських прав позбавлений незаконно.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив суд поновити його батьківські права щодо його малолітніх дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 13 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 12 вересня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3- ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення судами норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_3

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів стійких змін у поведінці відносно його ставлення до дітей та обставин, що були підставою для позбавлення його батьківських прав, а тому поновлення батьківських прав ОСОБА_3 на цей момент не відповідає інтересам дітей.

Проте погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що з 24 липня 1999 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають трьох дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 5 лютого 2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано, позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав щодо його дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Статтею 169 СК України, особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення.

Розглядаючи такі справи, суди зобов'язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав.

При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити.

За змістом ч. 4 ст. 169 СК України, поновлення в батьківських правах можливе лише за умови, що батьки істотно змінили в кращий бік поведінку, спосіб життя і (або) ставлення до виховання дитини.

Зміни в способі життя батьків, їхнє ставлення до дитини не можуть відбутися швидко, для цього необхідний значний період часу. При цьому, недостатньо одних намірів батьків змінити свою поведінку, необхідно, щоб їх спосіб життя дійсно змінився настільки, що ніяких небезпек і загроз життю і здоров'ю дитини більше не буде, а батьки в змозі належним чином виховувати дитину і захищати її права і інтереси.

Поновлення батьківських прав і повернення дитини батькам допускається тільки в тому випадку, якщо це відповідає інтересам дитини. Якщо поновлення в батьківських правах суперечить інтересам дитини, то суд має право з урахуванням думки дитини відмовити в задоволенні позову батьків про поновлення в батьківських правах.

Суд зобов'язаний з'ясувати думку дитини з приводу можливості поновлення батьківських прав і повернення її батькам. Причому мотиви незгоди дитини на поновлення в батьківських правах значення не мають. Але при цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ст. 171 СК України).

Вирішуючи спір, районний суд зазначених положень не врахував, належним чином не перевірив наскільки змінилися поведінка позивача та обставини, що були підставою для позбавлення його батьківських прав, не встановив істотність таких змін у поведінці останнього та способі життя, ставлення до виховання дітей.

Матеріали справи не містять висновку органу опіки і піклування щодо доцільності поновлення батьківських прав ОСОБА_3, що згідно з ч. 4 ст. 19 СК України є обов'язковим, а судом лише зроблено посилання на висновок органу опіки і піклування, проведений при розгляді справи про позбавлення його батьківських справ.

Судом не з'ясовано належним чином думку дітей з приводу можливості поновлення батьківських прав їх батька. Належним чином не перевірено чи відповідає поновлення батьківських прав ОСОБА_3 інтересам малолітніх дітей.

При цьому судом не враховано, висновку, наданого міським психолого-медико-педагогічним центром Берегівської Міської ради Закарпатської області від 5 травня 2016 року № 177, в якому зазначено, що неповнолітня ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, виявляє позитивне ставлення як до матері, так і до батька, відзначає, що мати й батько її люблять.

Апеляційний суд не виправив вказаних порушень та залишаючи рішення районного суду без змін, виходив з факту відсутності беззаперечних доказів стійких змін у поведінці ОСОБА_3 відносно його ставлення до дітей. При цьому, не надав належної оцінки зібраним у справі доказам, зокрема, обставинам, які були підставою для позбавлення його батьківських прав, та не встановив у чому саме поновлення батьківських прав ОСОБА_3 суперечить інтересам дітей.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судами, як першої, так і апеляційної інстанцій, фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхового вирішення спору.

Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. ст. 212 - 214 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 13 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 12 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик