Провадження №2/760/1217/17
Справа №760/6220/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарях - Здорик Л.В., Калашнік Ю.В., Козак К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до відповідача із позовом та просив суд зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 безпідставно отримані ним від позивача кошти у розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) доларів США у гривнях за комерційним курсом гривні по відношенню до долара США, що складає 5 259 240,00 (п'ять мільйонів двісті п'ятдесят дев'ять тисяч двісті сорок) гривень.

Позовна заява обґрунтована тим, що 18.08.2010 ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0800 га з кадастровим № НОМЕР_2, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована у КМ «Рославичі» у с. Рославичі Васильківського району Київської області.

Зазначено, що 18.08.2010 ОСОБА_2 написав розписку, відповідно до якої він отримав у ОСОБА_1, під будівництво будинку в КМ «Рославичі», на земельній ділянці з кадастровим № НОМЕР_2 площею 242 м2 гроші в сумі 200 000,00 доларів США в національній валюті України, за комерційним курсом

Позивач посилався на те, що правову оцінку розписці від 18.08.2010 надав суд. Так, 08.08.2015 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з позовною заявою про визнання недійсним договору побутового будівельного підряду від 18.08.2010 та стягнення коштів у порядку застосування наслідків недійсності такого договору, підставою оспорювання цього договору була відсутність у відповідача ліцензії на провадження господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури. 14.01.2016, за результатами розгляду наведеної позовної заяви, Васильківський міськрайонний суд Київської області прийняв рішення у цивільній справі № 362/5866/15-ц, яким у задоволенні позову відмовив повністю, рішення набрало законної сили 26.01.2016.

Разом з тим, позивач пояснив, що Васильківським міськрайонним судом Київської області було встановлено рішенням обставини, що договір, що опосередковує будівництво будинку за замовленням, не є договором побутового підряду за правовою природою, і на такі відносини норми параграфа 2 «Побутовий підряд» глави 61 ЦК України не поширюються.

Спірний договір є договором будівельного підряду, і до вказаних правовідносин, поряд із загальними нормами ЦК України, застосовуються і норми параграфу 3 «Будівельний підряд» глави 61 ЦК України. У якості письмового договору судом було прийнято лише розписку від 18.08.2010.

Крім того, вказав, що вищезазначеним рішенням суду було встановлено, що сторонами спору при складанні розписки від 18.08.2010 не досягнуто всіх істотних умов, необхідних для укладення договору будівельного підряду. Судом встановлено факт, що договір будівельного підряду, що на думку сторони позивача опосередковується розпискою від 18.08.2010, є неукладеним. Неукладений договір не набрав чинності, а тому і не створив для його сторін прав і обов'язків.

Також позивач посилався на те, що сторона відповідача притримується позиції, що правовідносин, що склались між потрібно застосовувати положення глави 68 ЦК України - «Доручення».

Позивачем зазначено, що до правовідносин між сторонами по справі, обумовлених передачею позивачем коштів відповідачу за розпискою від 18.08.2010, мали б застосовуватись вимоги параграфу 3 «Будівельний підряд» глави 61 ЦК України, а не - глави 68 «Доручення» ЦК України, якщо б договір будівельного підряду між ними було укладено.

Крім того, вказав, що у взятому на себе зобов'язанні, по виконанню будівельних робіт з будівництва житлового будинку для позивача, відповідач діяв від власного імені, а не від імені ОСОБА_1 На думку позивача, підтверджує цю обставину, укладений відповідачем від свого імені договір від 15.07.2012 № 1 і акти приймання виконаних будівельних робіт від 30.07.2012 № 1, від 15.08.2012 № 2, від 10.09.2012 № 3 та від 05.10.2012 № 4. Предметом цього договору є замовлені відповідачем у ФОП ОСОБА_4 будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи, які мали виконуватись останнім за адресою: АДРЕСА_1

Так, позивач, звертаючись до суду, посилався на норми ст.ст. 15, 16, параграфу 3 «Будівельний підряд» глави 61, ч.ч. 1, 2 ст. 1000, ч. 1 ст. 1003 ЦК України, вказав, що 18.08.2010, на виконання неукладеного договору підряду позивачем передчасно передано відповідачу 200 000,00 доларів США в національній валюті України за комерційним курсом гривні по відношенню до долара США станом на 18.08.2010, між сторонами цієї справи виникли правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави.

На його думку, ОСОБА_2 зобов'язаний повернути ОСОБА_1 отримані ним від позивача кошти, а саме: 200 000,00 доларів США.

Зазначено, що 17.03.2016 позивач звернувся до ОСОБА_2 з письмовою вимогою про негайне повернення вказаних коштів, однак, вимога позивача відповідачем станом на дату звернення до суду з позовом, не задоволена.

Виходячи з вищенаведеного, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд його задовольнити.

04 жовтня 2016 року на адресу суду від представника відповідача надійшло заперечення на позов, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступне.

Так, представник відповідача вказав, що позивач, через своїх представників, неодноразово звертався до суду з того ж приводу, але з різними правовими підставами та отримував відмови в задоволені своїх вимог, а тому вважає чергове звернення до суду представника позивача з необгрунтованим позовом, який за своїм змістом повністю суперечить попереднім, ще й зловживанням ним своїми процесуальними правами. Також посилався на те, що з позовної заяви та долученої до неї копії довіреності вбачається, що вона підписана та подана до суду представником ОСОБА_5, іншим представником позивача за тією ж довіреністю є ОСОБА_6, який у 2014 році вже звертався до суду з позовною заявою та у якій від імені позивача вимагав часткового повернення «переплачених» коштів за будівництво будинку, визнавав факт виконання відповідачем доручень позивача, щодо такого будівництва, та визнавав факт витрачання відповідачем коштів на таке будівництво (справа №760/17959/14-ц), остання розглядалась Солом'янським районним судом міста Києва та 19.02.2016 ухвалою суду, дану позовну заяву було залишено без розгляду.

Представник відповідача посилався на те, що в одному випадку позивач намагався стягнути частину коштів з відповідача, та підтверджував факт їх витрати для будівництва його ж будинку, а в іншому намагається ставити перед судом питання про повне повернення коштів, як безпідставно одержаних.

Вказав, що дійсно, у серпні 2010 року, на підставі досягнутої усної домовленості між позивачем та відповідачем, останнім було розпочато будівництво житлового будинку для позивача за його дорученням, за його ж кошти та на належній йому ж земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_2, яка розташована у Рославичівській сільраді, Васильківського району, Київської області. Факт виконання робіт за його дорученням та за його кошти підтверджується розпискою від 18.08.2010 та листом самого ОСОБА_1 на адресу відповідача від 18.04.2013, в якому той вказує, що він передав кошти для будівництва його будинку загальною площею 242 м. кв. Вказаний лист, в якому він визнає всі вищевикладені обставини, не було долучено до позову представником позивача.

Крім того, представник відповідача пояснив, що свої листом від 20.08.2013 відповідач повідомив позивача про завершення робіт щодо будівництва будинку, проведення технічної інвентаризації, та подання до органів державної архітектурно-будівельної інспекції, за місцезнаходженням будинку, декларації про готовність об'єкту до експлуатації, а також про те, що ним буде отримано свідоцтво на право власності на зазначений будинок та витяг з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, але й усі недоліки по будівництву будинку, які були пред'явлені позивачем в усному порядку, було усунуто. Також, вищевказаним листом відповідач запропонував позивачу визначити дату та час для зустрічі з метою передачі вищезазначених оригіналів документів та фіксації факту завершення співпраці щодо будівництва будинку.

Зазначено, що вищезгаданим листом відповідач, згодом це і було зроблено сторонами, що підтверджується документальною розпискою від 30.01.2014 представника позивача ОСОБА_6, за якою останній прийняв від відповідача пакет документів, пов'язаних з введенням його в експлуатацію та реєстрацією права власності на позивача, тобто, зі сторони позивача, через уповноважену ним особу було здійснено акцепт виконання доручення.

Представник відповідача вказав щодо вимоги про зобов'язання повернути безпідставно одержані кошти, те, що відповідна розписка була видана відповідачем, як повіреним, позивачу, як довірителю, тільки на підтвердження факту передачі останнім в його розпорядження та під звіт грошових коштів, які в наступному були використанні на будівництво його ж будинку, на його ж земельній ділянці, що підтверджується документально, та не є борговою розпискою. Отже, на думку представника відповідача, підставою для одержання відповідних коштів був усний договір доручення між позивачем та відповідачем, а тому, одержанні кошти не можуть вважатись такими, що одержані без достатньої правової підстави. Зазначено, що відповідач виконував функції/роботу виконроба на будівництві житлового будинку позивача з 18.08.2010 по 30.01.2014, однак, позивачем питання щодо оплати його послуг, та відшкодування понесених витрат так і не вирішено, на думку представника відповідача, можливо, саме це є причиною чергового необгрунтованого судового позову.

Виходячи з вищенаведеного, представник відповідача вважає, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, а тому просив відмовити у задоволенні позову.

04 жовтня 2016 року позивачем було змінено предмет позову, в результаті чого позивач просив суд стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані ним від позивача кошти у розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) доларів США у гривнях за комерційним курсом гривні по відношенню до долара США, що складає 5 259 240,00 (п'ять мільйонів двісті п'ятдесят дев'ять тисяч двісті сорок) гривень.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 18.08.2010, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М., реєстровий № 2432, витягом з Державного реєстру правочинів № 8898360, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13309703.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.08.2010 ОСОБА_2 складено письмову розписку, згідно якої останній отримав у ОСОБА_1 під будівництво будинку в КМ «Рославичі», на земельній ділянці кад. номер НОМЕР_2, площею 242 кв.м. гроші в сумі 200 000 доларів США в національній валюті України, за комерційним курсом . (а.с. 18).

У судовому засіданні сторони не заперечували, що згідно розписки від 30.01.2014, ОСОБА_6, діючи на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_8, одержав від ОСОБА_9. оригінали наступних документів, що перебували в розпорядженні останнього, у зв'язку з будівництвом для ОСОБА_1 будинку та оформленням ним права власності на будинок, що розташований в с. Рославичі, Васильківського району, Київської області на ім'я ОСОБА_1, а саме: Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (бланк серія ЕДО №334040) щодо земельної ділянки кадастровий номер: НОМЕР_2, площею 0.08га, яка розташована у Рославичівській сільраді, Васильківського району, Київської області (1 арк.);

1.Договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер: НОМЕР_2, площею 0,08га, яка розташована у Рославичівській сільраді, Васильківського району, Київської області (2 арк.);

2.Витяг з державного реєстру правочинів (бланк серія ОУ №080795) (1 арк.);

3.Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 (1арк.);

4.Договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер:НОМЕР_4, площею 0,1323га, яка розташована у Рославичівській сільраді, Васильківського району, Київської області (2 арк.);

5.Витяг з державного реєстру правочинів (бланк серія ОУ №080794) (1 арк.);

6.Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_5 (1арк.)

7.Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (бланк серія ЕАО №334037), на житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_2

8.Свідоцтво про право власності (бланк серія НОМЕР_6), власник ОСОБА_1. на житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_1, Загальною площею 279,7 кв.м. (1 арк,);

9.Технічний паспорт житлового будинку, що розташований у АДРЕСА_1. який виготовлений станом на 21.05.2013 ТОВ «Міськспецексперт» (інвентаризаційна справа №53) (7 арк.). (а.с. 126).

Позивач, звертаючись до суду з позовом вказав, що між сторонами виникли договірні правовідносини, а саме: договір будівельного підряду, та просив стягнути з відповідача кошти, що були йому передані за розпискою, оскільки визначити, що саме було зроблено відповідачем та в якому об'ємі неможливо. Вважає, у зв'язку з цим, що кошти відповідачу передані безпідставно.

На що суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно норм статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Згідно ч. 1 ст. 877 ЦК України підрядник зобов'язаний здійснювати будівництво та пов'язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов'язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Як встановлено у судовому засіданні проектно - кошторисна документація, на вищезазначений об»єкт будівництва, не складалася, про проект будинку сторони домовилися усно, вирішивши будувати типовий проект, аналогічний тим, що вже були збудовані відповідачем в тій же місцині .

Згідно ч.1 ст.879 ЦК України матеріально - технічне забезпечення будівництва покладається на підрядника, якщо інше не встановлено договором будівельного підряду, що і мало місце в даному випадку та підтверджено сторонами, а згідно ч. 4 цієї статті оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Як вбачається, з наявної в справі розписки, позивачем відповідачу було передано 200000 доларів США, які останній прийняв, погодився з сумою та провів роботи з побудови будинку за ці кошти. Іншого судом не встановлено.

Тобто, у судовому засіданні сторони підвердили ті обставини, що відповідачем за усним замовленням позивача, та за кошти, надані позивачем було побудовано будинок, та отримано і передано позивачу правовстановлюючі та інші документи на зазначений будинок та земельну ділянку, тобто, з точки зору суду, договір між сторонами був виконаний.

Вказане підтверджується також Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2014 року у справі № 826/5730/14 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 28.11.2013, якою встановлено, що у серпні 2010 року на підставі досягнутої між позивачем та громадянином ОСОБА_8 усної домовленості, позивачем розпочато будівництво житлового будинку для вказаного громадянина за його дорученням, за його кошти та на належній йому ж земельній ділянці, яка розташована у Рославичівській сільраді, Васильківського району Київської області. Факт виконання робіт за дорученням Замовника та за його кошти підтверджується розпискою від 18 серпня 2010 року та листом самого гр. ОСОБА_1 на адресу позивача від 18 квітня 2013 року, в якому з-поміж іншого, сам ОСОБА_1 вказує, що він передає позивачу кошти для будівництва його будинку загальною площею 242 м.кв.».

Суд , визначаючи об'єм виконаних робіт та їх вартість, виходив виключно з пояснень сторін та свідка.

Допитаний у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтвердив, що відповідно до взятих на себе зобов'язань, а саме: усної домовленності про будівництво житлового будинку, загальною площею 242 кв.м.., згідно проекту та обсягу робіт, що визначений сторонами, ним від позивача було отримано 200000 доларів США та побудовано спірний будинок. Пояснив, що за його замовленням проведено технічну інвентарізацію БТІ та подано до органів державної архітектурно - будівельної інспекціїї, за місцем знаходження будинку, декларацію про готовніть об'єкту до експлуатації. Ним же було взято зобов'язання про отримання свідоцтва про право власності на зазначений будиинок.

Як вбачається, спір між сторонами виник саме щодо об'єму виконаних робіт по будівництву будинку та облаштуванню прибудинкової території. Як стверджував допитаний у судовому засіданні позивач, відповідач був зобов'язаний, крім робіт по будівництву будинку, а саме: фундаменту, стін, даху, перекриття поверхів, облаштування сходів, фасадних робіт (утеплення будинку мінеральною ватою та сайдингом), чорнової стяжки по поверхам, каналізаційних та сантехнічних робіт, установки котла та його обв'язки, ще й облаштувати і прибудинкову територію, а саме: побудувати огорожу з цегли та бетону та зливну систему по ділянці, включаючи встановлення люків та завезення землі на ділянку. Однак, робіт по облаштуванню прибудинкової території відповідач не здійснив, замість цього, він вимушений був додатково оплачувати ці роботи.

Так, свідок ОСОБА_11, допитаний у судовому засіданні, покази якого судом приймаються до уваги, пояснив, що ним для позивача було виконано ряд будівельних робіт з облаштування прибудинкової території спірного будинку, а саме: прибирання території та вивіз сміття, вирівнювання території біля будинку, в тому числі і засипання котловану та досипання землі, побудова цегляної огорожі з трьох сторін земельної ділянки, облаштування земельної ділянки люками різного призначення, за що ОСОБА_1 було сплачено 200000 грн.

Допитаний у судовому засіданні відповідач заперечував проти цього, вказавши, що деякі роботи ним було здійснено, а саме: ним було збудовано огорожу з фасадної частини будинку, однак, вона не сподобалася позивачу та останній здійснив її заміну, ним же було виконано роботи з облаштування земельної ділянки: завезення грунту та вирівнювання її поверхні. Однак, судом до уваги вказані пояснення не приймаються, оскільки будь-якими доказами не підтверджуються.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Відповідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що між сторонами існували правовідносини, що регулююються главою 61, параграфом 3 ЦК України, за результатом цих договірних правовідносин побудовано відповідачем будинок для позивача, що розташований у АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_1 Однак, як встановлено вище, відповідачем ряд робіт все ж виконано не було, а саме: по облаштуванню прибудинкової території, вартість яких суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача у сумі 200000 грн., задовольнивши позов частково.

Виходячи з вищевикладеного, судом не приймається до уваги позиція представника відповідача відносно того, що до правовідносин, що склалися між сторонами, слід застосовувати главу 68ЦК України доручення, оскільки, дана позиція спростовується вищевикладеним.

Виходячи з вищевикладеного, встановлених обставин, судом не приймається до уваги рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі № 362/5866/15-ц, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору побутового будівельного підряду від 18.08.2010 та стягнення коштів у порядку застосування наслідків недійсності такого договору.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, урахуванням часткового задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 262,01 грн.

Керуючись ст. ст. 509, 526, 527, 627, 639, 640, 837, 875, 877, 879 ЦК України, ст.ст. 10, 57,60, 88, 208,213, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 200 000,00 грн. (двісті тисяч гривень нуль копійок).

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 262,01 грн.

В іншій частині - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: