АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Махлай Л.Д.

при секретарі: Горак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Вишар АндріяЮрійовича,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Вишар А.Ю. щодо відкриття виконавчого провадження.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити скаргу відповідно до вимог викладених в ній, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для вирішення справи, неповне дослідження належних доказів.

Зазначив, що суд прийшов помилково висновку вважаючи безпідставними його доводи про те, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження з пропуском строку пред'явлення виконавчого листа до виконання. Вважає, що державним викнавцем помилково відкрито виконавче провадженн, він повинен був винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, а тому його дії підлягають оскарженню.

Справа № 757/53608/16-ц (2-5578/10)
№ апеляційного провадження № 22-ц/796/5397/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Ю.А. Фаркош
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
Особи, які беруть участь у даній справі в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялися у відповідності до вимог закону, причини неявки не повідомили, а тому колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності та розглянула справу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Неявка зазначених осіб в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 383 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 3 ст. 387 Цивільного процесуального кодексу України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах, повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Так, відмовляючи у задоволені скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, після заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, на думку суду, твердження заявника щодо порушення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, визначеного ч.2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» не відповідають дійсності. Зокрема суд зазначив, що порушення державним виконавцем строку визначеного ч.2 ст. 25 Закону не тягне за собою скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки вона прийнята в межах повноважень наданих державному виконавцю та не порушує права і свободи заявника.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони грунтуються на вимогах закону та відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2011 року, позовну заяву ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитними договорами задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитними договорами у розмірі 1210653 грн. 30 коп., та судові витрати у розмірі 1820 грн. 00 коп.

Так, відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частинами 1 та 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

26 липня 2011 року представником ПАТ «Кредитпромбанк» Севрук В.О. отримано виконавчий лист №2-5578/10 (а.с. 75, т.ІІ)

Так, постановою заступника начальника Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції від 26.10.2011року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-5578/10.

Підставою для відкриття виконавчого провадження є заява про примусове виконання подана 24.10.2011 року (а.с 87, т.ІІ)

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року задоволено заяву ПАТ «Кредитпромбанк» та замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк» у справі № 2-5578/10 за позовом ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Підставою заміни сторони виконавчого провадження слугувало укладення 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі - продажу вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «Кредитпромбанк» відступив на користь ПАТ «Дельта Бакн» своє право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договорами кредиту № 31.3ВН/85/07-Склн від 19.09.2007 року та № 31.3ВН/42/07-С від 19.06.2007 року, укладеними між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1

У подальшому, головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Вишар А.Ю. 04 жовтня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості у розмірі 1212473 грн.30 коп.

Підставою для відкриття виконавчого провадження №52425424 є заява про примусове виконання вказаного рішення суду подана 28.09.2016 року.

Так, згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Твердження заявника щодо винесення оскаржуваної постанови з пропуском строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, оскільки зазначений виконавчий лист повинен бути пред'явлений до виконання до 22.07.2012 року, колегія суддів оцінює критично та відхиляє як необґрунтовані, виходячи з наступного.

Згідно ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонастуником. Для правонаступника усі дії, вчиненні до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Відповідно ст. 378 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Отже, після заміни сторони виконавчого провадження державний виконавець діяв відповідно до вимог встановлених законом, взявши до уваги, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитними договорами у розмірі 1210653 грн. 30 коп., та судові витрати у розмірі 1820 грн. 00 коп., перебував на виконанні, а тому вважав вірним, що строк пред'явлення до виконання виконавчого документа не пропущено.

За змістом ч.3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду в цій частині матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи зазначене, висновок суду першої інстанції про відсутність ознак неправомірності в діях державного виконавця є обґрунтованим та підтвердженим наявними у матеріалах справи доказами.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення скарги, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, вони є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу та залишає ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: