Справа № 291/1333/16-ц
Ружинський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25 січня 2017 року

Ружинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Руденко З.Б.,

за участю секретаря Шахрай Н.П.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ружині Житомирської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до Роставицької сільської ради Ружинського району Житомирської області,

Спілки співвласників майнових та земельних паїв "Надія"

про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Роставицької сільської ради Ружинського району Житомирської області, спілки громадян-власників (співвласників) земельних та майнових паїв Надія , в якому просив визнати за ним право власності на нерухоме майно: будівлю кузні, що розташована по вул.40-річчя Перемоги, 55 -А в с.Роставиця Ружинського району Житомирської області, та будівлю пилорами, що розташована по вул.40-річчя Перемоги, 55 В в с.Роставиця Ружинського району Житомирської області.

Позивач зазначає, що він на підставі рішення загальних зборів співвласників майнових паїв села Роставиця Ружинського району купив у Спілки громадян-власників (співвласників) земельних та майнових паїв Надія два об'єкти нерухомого майна, які входили до пайового фонду реформованого КСП Правда : по договору купівлі-продажу від 19.07.2007р. - будівлю кузні та по договору від 11.11.2008р. - будівлю пилорами.

Зазначені договори купівлі-продажу були оформлені в простій письмовій формі і відповідно до них він за вказане нерухоме майно сплатив обумовлені договорами кошти та отримав це майно у власність на підставі актів прийому-передачі. В послідуючому вказаним будівлям були надані поштові адреси та проведено їх технічну інвентаризацію.

Проте зареєструвати своє право приватної власності на вказане нерухоме майно позивач не може, оскільки у продавця цього нерухомого майна відсутнє зареєстроване право власності на нього, а також в зв'язку з відсутністю нотаріального посвідчення вказаних договорів купівлі-продажу.

2

З врахуванням вказаного позивач на підставі ч..2 ст.328 ЦК України вважає, що правомірно набув право власності на вказане майно, оскільки інше прямо не випливає із закону та незаконність права власності не встановлена судом .

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Пояснили, що позивач купив у власників майнових паїв не майнову частку(пай), а нерухоме майно- будівлю кузні та будівлю пилорами. Однак оформити своє право власності не може, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказані будівлі і іншого способу визнати за собою право власності на ці будівлі, крім судовому порядку, немає.

Представники відповідача - Спілки співвласників майнових та земельних паїв "Надія" позовні вимоги визнали повністю. Пояснили, що на загальних зборах співвласників майнових паїв вирішувались питання щодо продажу нежитлових приміщень, які входили до пайового фонду. Частину цих приміщень продали ПСП "Батьківщина", частину -фізичним особам. Зокрема , кузню та пилораму продали відповідачу і не помилились в цьому, оскільки це людина достойна.

Проте, оскільки будь-яких правовстановлюючих документів на будь-які нежитлові приміщення у спілки не було, тому питання щодо визнання права власності за покупцями вирішувалось через суд. Таким же чином повинно бути і вирішено питання щодо визнання за ОСОБА_5 права власності на кузню та пилораму.

Представник відповідача -Роставицької сільської ради Ружинського району Житомирської області в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність.

Суд , вислухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

Загальними зборами членів КСП "Правда" с.Роставиця Ружинського району Житомирської області було припинено діяльність КСП "Правда" шляхом реформування в СФГ "Роставиця", затверджено розподільчий баланс вказаного КСП, план розподілу пайового фонду та його структуру (а.с.39).

З акту прийому-передачі майна юридичної особи СФГ "Роставиця" колективу співвласників майна спілки "Надія" від 18.02.2006р. вбачається, що СФГ "Роставиця" передало уповноваженій особі спілки "Надія" майно на загальну суму 2508060 грн.. Із списку, який доданий до вказаного акту, вбачається, що в нього включено, зокрема, і "Кузня господарства" вартістю 7468грн. та "Приміщення пілорами" вартістю 10236 грн. (а.с.40-42).

01.12.2005р. в Роставицькій сільській раді Ружинського району Житомирської області було зареєстровано Статут Спілки громадян-власників (співвласників) земельних та майнових паїв, відповідно до якого вказана спілка, яка є громадською організацією одним із своїх завдань передбачає допомогу членам Спілки при передачі майна, яке перебуває у спільній частковій власності членів Спілки, в оренду, позику, продаж, обмін, в заставу(а.с.30-37).

Як вбачається з протоколу №3 від 10.11.2008р. загальні збори власників майнових паїв колишнього КСП "Правда" Ружинського району вирішили задовольнити заяву ОСОБА_1 та продати йому приміщення пилорами вартістю 10236 грн.(а.с.17-20).

19.07.2007р. між ОСОБА_5 , як покупцем, та Спілкою співвласників майнових та земельних паїв "Надія", як продавцем, в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу будівлі кузні(а.с.8-9).

20.07.2007р. відповідно до акту приймання-передачі Спілка співвласників майнових та земельних паїв "Надія" передала, а ОСОБА_1 прийняв будівлю кузні (а.с.10).

11.11.2008р. між ОСОБА_5 , як покупцем, та Спілкою співвласників майнових та земельних паїв "Надія", як продавцем, в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу приміщення пилорами (а.с.12-13).

20.07.2007р. відповідно до акту приймання-передачі Спілка співвласників майнових та земельних паїв "Надія" передала, а ОСОБА_1 приміщення пилорами (а.с.14).

3

Позивач вважає, що набув право власності на вказане нерухоме майно, оскільки сторони домовились щодо всіх істотних умов договорів купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна та відбулося їх повне виконання, як продавцем так і покупцем, а зареєструвати право приватної власності на нерухоме майно неможливо, оскільки зазначені договори купівлі-продажу нотаріально не посвідченні і зробити це неможливо через відсутність у продавця - Спілки громадян-власників земельних та майнових паїв "Надія" зареєстрованого права власності на зазначені об'єкти нерухомості.

Статтею 657 ЦК України ( в редакції чинній на час виникнення правовідносин) передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст.640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009р. №9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Договори купівлі-продажу від 19.07.2007р. та від 11.11.2008р., на які посилається позивач, в силу ст.657 ЦК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, підлягали і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому вони не можуть бути визнані дійсними на підставі ч. 2 ст.220 ЦК України .

Положення ч. 2 ст.220 ЦК України не застосовуються щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Таким чином, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно на підставі вказаних договорів купівлі-продажу, як, як вбачається з наведених вище підстав, є не укладеними.

Крім того, існує визначений чинним законодавством порядок реєстрації майнових паїв та порядок набуття права власності на нерухоме майно, виділене власникам майнових паїв.

Згідно з ч. 1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

4

Згідно із ч. 4 ст.364 ЦК України договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ч. 2 ст.7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" (із наступними змінами і доповненнями) майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб'єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени у частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Відповідно до ч. 3 ст.9 зазначеного Закону у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. Спори, що виникають при здійсненні цього права, розглядаються судом.

Підпунктом «а» пункту 1 Указу Президента України від 03.12.1999р. №1529/99, а також пунктом 1 Указу Президента України від 29 січня 2011 року № 62/2001 передбачено забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями, вільного здійснення права власності на паї, зокрема передачі паїв в оренду з виплатою орендної плати в розмірі не менше одного відсотка вартості паю, купівлі-продажу, дарування, міни, передачі у спадщину, виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об'єктів зі складу майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників стосовно майна.

Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств на час виникнення правовідносин був врегульований наказом Міністерства аграрної політики від 14.03.2001р. №62 "Про затвердження порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств" , зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 04 квітня 2001 року за № 306/5496, який втратив чинність 24 травня 2013 року на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 11.04.2013р. №253 "Про визнання такими, що втратили чинність деяких наказів" , зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 25 квітня 2013 року за № 673/23205.

Відповідно до пункту 16 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого вказаним Наказом визначення конкретного майна для виділення окремому власнику чи групі власників у натурі проводиться комісією на підставі рішення Зборів одним із зазначених способів:

? за структурою пайового фонду майна;

? конкретним майном за взаємною згодою членів КСП;

- на конкурентних засадах шляхом проведення аукціону.

Член КСП має право вимагати виділення майнового паю, а підприємство ? вирішувати питання про його склад, структуру і спосіб виділення. Законодавством передбачено дотримання прав та інтересів обох сторін під час видачі-отримання майнового паю в разі виходу громадянина з КСП.

Крім того, відповідно до п. 15 Порядку виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. Свідоцтво про право власності на майновий пай з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку.

5

На даний час, як вбачається з положень Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та постанови КМ України від 25.12.2015р. № 1127 „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" для державної реєстрації права власності у звязку із виділенням нерухомого майна в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств державному реєстратору подаються:

1) свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) з відміткою підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідченою підписом керівника такого підприємства та печаткою;

2) акт приймання-передачі нерухомого майна.

З наданих представниками відповідача документів, а саме: з "Виписки з протоколу №1 загальних зборів співвласників майнових паїв с.Роставиця від 20.03.2007р." , "Списку членів групи осіб, які дали згоду на продаж приміщення кузні, яка знаходиться в їхній групі с.Роставиця Ружинського району Житомирської області" вбачається, що приміщення кузні було виділено в натурі групі власників майнових часток(паїв) (а.с.38, 68, 69).

З пояснень позивача та представників відповідачів, вбачається, що ОСОБА_5 не є власником майнової частки(паю) в майні реформованого КСП "Правда" та не купував майнову частку(пай) у власників і, відповідно, приміщення пилорами та кузні не були могли бути виділені йому в натурі як власнику майнового паю з проставлянням відмітки в його сертифікаті про виділення паю і натурі, а були продані спілкою співвласників майнових та земельних паїв "Надія" безпосередньо як нерухоме майно позивачу, який не є власником майнового паю.

Таким чином, встановлено, що сторонами не дотримано встановленого законом порядку реєстрації майнових паїв та порядку набуття права власності на нерухоме майно, яке виділене власникам майнових паїв.

Крім того, відповідно до ст.328 ЦК України, на яку як на підставу позову посилається ОСОБА_1, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Даною нормою законодавець встановив презумпцію правомірності набуття особою права власності на майно. Отже, у справах про оспорення правомірності набуття стороною такого права саме на позивача покладається обов'язок з доведення цієї обставини.

Також, звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 , як на підставу позову, послався на ст. 392 ЦК України.

Вказаною статтею ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, за змістом зазначених норм вбачається, що порушення права чи законного інтересу або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду.

Проте, як вбачається з пояснень сторін, та поданої позовної заяви, з боку відповідачів відсутнє порушення прав позивача та вбачається, що між сторонами фактично не існувало спору про право власності на приміщення кузні та пилорами.

Крім того, відповідний позов пред'являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав та підтверджується належними та допустимими доказами.

Позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності, у зв'язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів, наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або

6

оспорюється ними, а метою подання позову про визнання права власності є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі щодо індивідуально визначеного майна.

Отже, позов про визнання права власності спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності, судове рішення про задоволення таких вимог має ґрунтуватись на встановленому судом в ході розгляду справи існуючому юридичному факті і не може підміняти собою правовстановлюючих документів.

Законодавством встановлено чіткий порядок оформлення прав власності на нерухоме майно, який передбачений вищевказаним Законом України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та постановою КМ України від 25.12.2015р. № 1127 „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" .

Таким чином, посилання позивача на неможливість оформлення свого права власності на нерухоме майно в зв'язку з відсутністю у продавця необхідних правовстановлюючих документів на нього, не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки суд не є органом до повноважень якого віднесено видачу правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.ст.334, 356, 358, 364, 620, 640, 657 ЦК України, ст.ст.7, 9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001р. №62, ст. ст. 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка не була присутня в судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя З. Б. Руденко.