Справа № 2-н-485/09
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М. ,

при секретарі судового засідання Калашніковій Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м. Києві справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (надалі ПАТ «Родовід Банк»), заінтересовані особи: ОСОБА_1, Голосіївський районний відділ Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі Голосіївський РВ ДВС м. Києва) на дії та рішення державного виконавця Шевченка Максима Романовича, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця ВДВС Голосіївського РВ ДВС м. Києва, в якій просить визнати незаконними дії державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Києва Шевченка М.Р. та скасувати винесену ним постанову від 26.08.2016 р. про повернення ПАТ «Родовід Банк», як стягувачу, виконавчого документа - судового наказу № 2-н-485/09, виданого Подільським районним судом м. Києва 31.07.2009 р., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» суми боргу. Копія даної постанови отримана банком 16.02.2017 р.

Вимоги скарги обґрунтовує тим, що 26.08.2016 р. державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС м. Києва Шевченком М.Р. була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 33040704 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Дане виконавче провадження було відкрито на підставі судового наказу №2-н-485/09, виданого Подільським районним судом міста Києва від 31.07.2009 про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості в розмірі 815 022 грн. 78 коп. Зазначена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві була отримана ПАТ «Родовід Банк» 16.02.2017 р. Скаржник вважає, що державним виконавцем неправомірно повернутий виконавчий лист, оскільки ним не в повній мірі вжито заходів по примусовому виконанню судового наказу відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Представник заявника в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність та вимоги скарги задовольнити.

В судове засідання представник ВДВС Голосіївського РВ ДВС м. Києва не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Заінтересована особа ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

На підставі ст. 379 ч. 2 ЦПК України їх неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за заявою ПАТ «Родовід Банк» про видачу судового наказу про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості в розмірі 815 022 грн. 78 коп.

31 липня 2009 р. Подільським районним судом м. Києва було винесено судовий наказ про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості в розмірі 815 022 грн. 78 коп. ( а.с. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на день винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, (Закон від 21.04.1999 р. № 606-XIV) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами ч.1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

З матеріалів скарги вбачається, що постановою державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Києва Шевченком М.Р. по ВП № 33040704 від 26.08.2016 року повернуто виконавчий документ стягувачеві виданий на підставі судового наказу № 2-н-485/09 Подільського районного суду міста Києва від 31.07.2009 про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості в розмірі 815 022 грн. 78 коп. відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 9).

В постанові, зокрема, зазначено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення і здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Вказана постанова отримана скаржником 16.02.2017 р.

Відповідно до ст. 19 Конституції України встановлено, що основними принципами діяльності органів Державної влади, їх посадових осіб є обов'язок діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Так, за приписами статті 11 ЗУ «Про виконавче провадження» чинного на день виникнення правовідносин, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема:

- звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

- у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням поліцейських, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Статтею 32 даного Закону передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Державним виконавцем не спростовано належними та допустимими доказами доводи стягувача про те, що ним не було здійснено вказаних дій, що свідчить про неповноту здійсненних ним заходів із примусового виконання судового наказу № 2-Н-485/09.

Із мотивувальної частини оскаржуваної постанови також не можливо встановити, які ж саме державним виконавцем вжито заходи щодо виявлення майна боржника щоб можна було зробити висновок про його відсутність.

При аналізі зазначених норм чинного законодавства України вбачається, що належне виконання державним виконавцем покладених на нього обов'язків гарантує, зокрема непорушність майнових прав як стягувача так і боржника.

Статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» встановлений вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документу стягувачеві.

Зокрема, у п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З врахуванням вищевикладеного, а також встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця з винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.08.2016 року ВП № 33040704 не були вчинені ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та ЗУ «Про виконавче провадження», чинного на день виникнення правовідносин, державним виконавцем не були вжиті усі можливі заходи для примусового виконання судового наказу, передбачені ЗУ «Про виконавче провадження», а тому наявні всі підстави для визнання таких дій незаконними, що в свою чергу є підставою для скасування вказаної постанови.

Таким чином, скарга є заснованою на законі, доводи є обґрунтованими та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду, а відтак порушене право заявника підлягає захисту.

На підставі викладеного, ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 6, 11, 18, 32, 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на день виникнення правовідносин, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 383-389 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», заінтересовані особи: ОСОБА_1, Голосіївський районний відділ Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві на дії та рішення державного виконавця Шевченка Максима Романовича - задовольнити в повному обсязі.

Визнати незаконними дії держаного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Києва Шевченка Максима Романовича при винесенні постанови по виконавчому провадженні № 33040704 від 26 серпня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Скасувати постанову держаного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Києва Шевченка Максима Романовича від 26 серпня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП №33040704 про примусове виконання судового наказу № 2-н-485/09, виданого Подільським районним судом міста Києва 31.07.2009 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості в розмірі 815 022 грн. 78 коп.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва з подачею апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвала набуває законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяН. М. Ларіонова