Справа № 459/2173/16 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/796/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

представника відповідача ПАТ «УкрСиббанк» - Гембусь-Малецької М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 08 листопада 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням у позові ОСОБА_2, поданої її представником ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», з участю третьої особи без самостійних вимог: ОСОБА_5 про розірвання договору про надання споживчого кредиту - відмовлено.

Дане рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі, представник позивача зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує на те, що в суді першої інстанції неодноразово наголошувалось, що станом на дату укладеннякредитного (споживчого) договору у Відповідача була відсутня індивідуальна ліцензія наздійснення валютного кредитування,та акцентувалась увага суду на те, що за відсутності індивідуальної ліцензії обов'язково повинна бути генеральна ліцензія на здійснення валютногокредитування. Крім того, судом не взято до уваги, що згідно з ч.2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» зі змінами станом на 24.03.2006 року, Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання, однак і генеральної ліцензії у Банку станом на день укладення спірного кредитногодоговору не було. Судом не досліджено всіх обставин справи, не перевірено ключових доводів Позивача, не надано їм жодної правової оцінки. Також, судом було необґрунтовано та безпідставно відмовлено позивачу узадоволенні клопотання від 13.09.2016 року про витребування копій генеральних ліцензій наздійснення валютних операцій НБУ №75 від 24.12.2009 року та Генеральної ліцензії НБУ№75 від 05.10.2011 року. Вказані генеральні ліцензії, є ключовимидоказами при розгляді справи про розірвання договору споживчого кредитування і прямовпливають на правильне вирішення спору. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалите нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника на підтримання доводів апеляційної скарги, представника відповідача на її заперечення, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що така задоволенню не підлягає.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 08.10.2007 року між Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в сумі 50178,00 дол. США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів у порядку та на умовах, визначених цим договором, зі сплатою 10,5 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення не пізніше 07.10.2022 року.

Своїм підписом позивач підтвердила свою згоду з умовами кредитного договору.

В серпні 2016р. ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ПАТ "УкрСиббанк" про розірвання кредитного договору від 08 жовтня 2007 року, вважаючи, що спірний договір повинен бути розірваний у зв'язку із істотним порушенням договору другою стороною законодавства у валютній сфері.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, що сторони є вільними в укладенні договорів, і позивач, скориставшись своїм правом уклав з відповідачем оспорюваний договір. При цьому позивачем не доведено в чому полягає істотне порушення умов договору зі сторони відповідача, оскільки їй останнім був виданий кредит, тобто позивач отримала все, на що розраховувала.

Тобто, укладаючи спірний договір сторони дійшли угоди щодо всіх істотних умов договору. Підписавши такий, волевиявлення сторін було вільним. Позивачка отримала кредитні кошти та користується такими і лише через дев'ять років, позивачка звернулася в суд з позовом про розірвання такого.

При цьому, позивачем не надано, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів на підтримання позовних вимог, які б в своїй сукупності давали суду підстави для задоволення даного позову.

Інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 08 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета