АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/2651/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2827/17Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Триголова В.М.,

суддів : Карпушина Г.Л., Лобова О.А.,

секретар Діхтяр Т.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 жовтня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комишнянська селищна рада Миргородського району Полтавської області, про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_4, посвідченого секретарем Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області 09 серпня 2016 року - відмовлено.

ОСОБА_2 оскаржила рішення, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. Вважає, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, рішення суду прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що в листопаді 2016 року до суду звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту її сестри ОСОБА_4, посвідченого 09.08.2016 року недійсним, посилаючись на те, що на момент складання ОСОБА_4 перебувала у тяжкому стані, що підтверджується тим, що вона знаходилась на стаціонарному лікуванні в зв'язку із стійким погіршенням її здоров'я. Окрім того позивачка вказувала на те, що на її думку заповіт ОСОБА_4, в якому вона заповіла все своє майно не рідній сестрі, з якою перебували в чудових близьких відносинах, а іншій особі є несправедливим, а тому суперечить моральним засадам суспільства, що являється самостійною підставою для його визнання недійсним (ст. 203 ЦК України).

Також однією із підстав для визнання недійсним заповіту позивачка вказувала на посвідчення заповіту особою, яка не мала на це права, а саме секретарем Комишнянської селищної ради.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_4 проживала сама ІНФОРМАЦІЯ_1. Померла вона 03.09.2016 року в Миргородській районній лікарні у віці 74 роки. 09 серпня 2016 року секретарем Комишнянської селищної ради Миргородського району посвідчено заповіт ОСОБА_4, відповідно до якого, все своє майно вона повністю заповіла ОСОБА_3

Згідно акту судово-психіатричного експерта №318 від 28.07.2017 року, складеного за результатами проведення судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_4 станом на 09.08.2016 року не виявляла ознак будь-якого психічного розладу і могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (а.с. 177-190).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими службовими особами.

Згідно із ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Стаття 225 ЦК України передбачає, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, про те, що при оформленні даного заповіту були дотримані всі вищезазначені вимоги до форми заповіту. Крім того, судом призначено посмертну судово-психіатричну експертизу у відповідності до рекомендацій, зазначених у Постанові Пленуму Верховного суду України, результати якої показали, що заповідачка на час складання заповіту 09.08.2016 року, будь-яким психічним захворюванням не страждала і могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Окрім того, посилання ОСОБА_2 на те, що заповіт посвідчено неповноважною особою (секретарем селищної ради), а не головним лікарем установи, де перебувала на лікуванні ОСОБА_4, є необгрунтованими, оскільки в ході судового розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_4 дійсно в період часу, яким датований заповіт, хворіла, однак перебувала у своїй квартирі, де їй надавались ліки для лікування, що підтверджується випискою з історії хвороби ОСОБА_4І, (а.с. 25). та свідченнями свідка лікаря ОСОБА_5

Відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Враховуючи викладене, та те, що позивач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував, що на час складання заповіту ОСОБА_4 за своїм станом здоровя не розуміла значення своїх дій та не керувала ними, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

На підставі наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду, які б були підставою для його скасування, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, п. ч.1 ст. 312, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 жовтня 2017 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: (підпис) ОСОБА_1

Судді (підписи) Г.Л. Карпушин

ОСОБА_6

З оригіналом згідно: ОСОБА_1