Справа № 364/1250/17
Провадження № 2-з/364/5/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2017 р. суддя Володарського районного суду Київської області Макаренко Л.А.,

розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») про забезпечення його позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 15.11.2017 р. надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (передано у провадження судді 16.11.2017 р.).

Разом з позовною заявою до суду подано заяву про забезпечення зазначеного позову шляхом накладення арешту на будинок, який розташований за адресою: вул. Грицюка, 37, с. Руде Село, Володарський р-н, Київська обл., шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Свою заяву про забезпечення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» обґрунтував тим, що у звязку із його зверненням з позовною заявою до Володарського районного суду Київської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 105 206, 74 грн. за кредитом та приймаючи до уваги, що у порушення статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України та умов договору Відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, щомісячних погашень кредиту не здійснював, внаслідок чого виникла заборгованість. У банку відсутні підстави вважати, що Відповідачем будуть припинені недобросовісні дії щодо виконання обовязків перед кредитором. Найчастіше за порушенням зобовязань перед банком відбувається вчинення Відповідачем всіх можливих заходів щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за рахунок належного Відповідачу майна й коштів. Це виражається у передачі третім особам права власності на майно й кошти або його переховування від банку й державної виконавчої служби, а також проведенні інших операцій з майном та коштами щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за його рахунок. З огляду на це Заявник вважає, що неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду. У ході відпрацювання проблемної заборгованості стало відомо, що Відповідачу на праві власності належить будинок, який розташований за адресою: вул. Грицюка, 37, с. Руде Село, Володарський р-н, Київська обл., що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта.

Суд, розглянувши заяву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про забезпечення його позову до ОСОБА_1 та додані до позову документи, оцінивши викладене в цій заяві обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на його всебічному, повному і обєктивному дослідженні, вирішує дану заяву, виходячи з такого.

Відповідно до частин першої, третьої статті 151 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову; забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно.

За правилом частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

За розясненнями, викладеними, зокрема, в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (з подальшими змінами), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом з тим, до заяви про забезпечення позову на підтвердження зазначених вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» додано лише копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта.

Водночас, зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що Відповідачем 08.11.2013 р. було отримано кредит у розмірі лише 6 400 грн. у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок, а на підтвердження укладення цього кредитного договору Позивачем додано копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг із зазначенням, що громадянин ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє імя «зарплатний пакет», а не кредитну картку. Розмір нарахованих Відповідачеві відсотків, як зазначено в позовній заяві в розмірі 106 258,72 грн. на «тіло» кредиту у розмірі 6 206,74 грн., має бути доведений Позивачем під час судового розгляду. Крім того, Заявником у заяві про забезпечення позову не зазначено, протягом якого саме «тривалого» часу Відповідач не виконує взяті на себе кредитні зобовязання, що унеможливлює встановлення судом дійсних правовідносин між сторонами та визнати співрозмірність засобів забезпечення позову з позовними вимогами.

Зі змісту заяви про забезпечення позову також не вбачається наявності обставин, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду, зазначена заява також не містить належного мотивування необхідності накладення арешту на майно відповідача, як цього вимагає згадана вище Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9, а твердження Заявника про те, що найчастіше за порушенням зобовязань перед банком відбувається вчинення відповідачем всіх можливих заходів щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за рахунок належного відповідачу майна й коштів не відповідає вимогам частини четвертої статті 60 ЦПК України, згідно з якою доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на викладене, суд не має можливості визначити дійсні правовідносини сторін та переконатися, що між ними дійсно виник спір без дослідження усієї сукупності доказів у справі, що здійснюється судом під час розгляду справи по суті.

З огляду на це та наведені правові позиції Верховного Суду України, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід відмовити.

Керуючись статтями 151-153, 208-210, 222, 223, 291-294, 296 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про забезпечення його позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

2. Копію ухвали направити Заявникові.

3. Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Володарський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

4. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку оскарження або після перегляду в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Л.А. Макаренко