АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6748/17 Справа № 206/4680/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року м. Дніпро 26 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

комерційний банк «ПриватБанк»,

на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Морея Фін» про стягнення заборгованості за договором поруки, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача як з поручителя виниклу заборгованість за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що 24 липня 2015 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки № POR173, відповідно до якого відповідач виступив поручителем ТОВ «Морея фін» по кредитному договору № б/н від 30 квітня 2015 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Морея фін», згідно якого банк надав товариству кредитний ліміт у розмірі 200 000 грн. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредитні кошти. Позичальник свої обов'язки виконував неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 10 серпня 2016 року утворилася заборгованість. Посилаючись на порушення умов кредитного договору та у звязку з чим виникла необхідність захисту свого цивільного права позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи наведені обставини наполягає на їх задоволені /а.с.1-3/.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня 2017 року в задоволені позовних вимог відмовлено /а.с.121-122/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення суд першої інстанції залишив поза увагою умови договору поруки, якими сторонами узгоджено можливість збільшення кредитного ліміту за кредитним договором /а.с.124-129/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 квітня 2015 року між ТОВ «Морея Фін» та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № б/н, на підставі заяви товариства про відкриття поточного рахунку. За умовами договору ТОВ «Морея Фін» встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок 0263, в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку банку і клієнта, що визначено та врегульовано умовами договору.

Підписуючи заяву від 30 квітня 2015 року ТОВ «Морея Фін» надало свою згоду, що вказана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає між сторонами договір банківського обслуговування.

Згідно з умовами кредитного договору Позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту в розмірі та в строки, визначені тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Пунктом 3.2.1.1.8 умов визначено, що проведення платежів позичальника у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року з моменту підписання заяви.

Відповідно до п.3.2.1.1.6 умов кредитний ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку.

Також умовами передбачено, що у разі непогашення кредиту впродовж 30 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 31-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобовязання позичальника з погашення заборгованості вважаються порушеними.

Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, встановивши ТОВ «Морея Фін» кредитний ліміт на поточний рахунок 0263.

Під час дії кредитного договору банком неоднократно змінювався кредитний ліміт, що підтверджується відповідною довідкою наданою позивачем та розрахунком заборгованості. Останній розмір кредитного ліміту встановлений банком у сумі 200 000 грн.

В забезпечення виконання умов кредитного договору 24 липня 2015 року укладено договір поруки № POR173 з ОСОБА_2, за яким останній поручився перед позивачем за належне виконання кредитних зобовязань ТОВ «Морея фін», зокрема за сплату процентів, комісійної винагороди, штрафів, пені та кредиту в розмірі 80 000 грн.

Розділом 1 договору поруки передбачено, якщо під час виконання угоди зобовязання боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобовязань за угодою в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібні.

У порушення умов кредитного договору від 30 квітня 2015 року, позичальник свої зобовязання виконував неналежним чином в результаті чого станом на 10 серпня 2016 року перед позивачем утворилася заборгованість в сумі кредиту 350 411,92 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 200 000 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 81 251,00 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 55 452,09 грн. та заборгованості по комісії за користування кредитом 13 708,83 грн.

У звязку з чим, позивач вважає за необхідне захистити свої порушені права шляхом стягнення з поручителя ОСОБА_2 частини заборгованість в розмірі 200 000 грн.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що обовязки відповідача за укладеним договором поруки припинилися у звязку зі збільшенням обсягу відповідальності у зобовязанні за кредитним договором з 80 000 грн. до 200 000 грн. без змін та доповнень до договору поруки, тобто без згоди та повідомлення поручителя про таке збільшенням.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, з наступних підстав.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Натомість ст..1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом договору поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники.

У п.22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року розяснено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Як вже зазначалось вище, за умовами кредитного договору ТОВ «Морея Фін» надало свою згоду про зміну кредитного ліміту банку в односторонньому порядку та ОСОБА_2 за договором поруки дає свою дає свою згоду на збільшення зобовязань, у разі збільшення зобовязань позичальника за кредитним договором в розмірі таких збільшень без додаткових узгоджень між сторонами.

Зазначена умова договору поруки є результатом домовленості між сторонами, які вільні у визначені зобовязань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать діючому законодавству України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню виникла заборгованість по кредитному договору, а саме заборгованість за кредитом у розмірі 200 000 грн.

Вказана сума заборгованості цілком підтверджена наявними в матеріалах справи належними доказами, з яких можна встановити фактичну заборгованість за спірним кредитним договором, існуючу на час ухвалення рішення по справі судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню, а позовні вимоги банку задоволенню.

Відповідно ст..141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, враховуючи сплачений судовий збір при звернені до суду з даними позовними вимогами й апеляційною скаргою з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 6 300 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором б/н від 30 квітня 2015 року станом на 10 серпня 2016 року в сумі 200 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати понесені по оплаті судового збору в сумі 6 300 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_3